Справа № 200/17002/21
Суддя: Черникова А.О.
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2022 року Справа№200/17002/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Черникової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (юридична адреса: Донецька область, м. Маріуполь, просп. Наумова, буд. 86, ) про стягнення компенсації за невикористані дні додаткові відпустки, -

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі відповідач), в якому просить:

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь позивача несплачену компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у розмірі 15 235,50 грн.;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь позивача середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.05.2020 р. по день фактичного розрахунку, виходячи з принципу пропорційності та розумного балансу у розмірі 15 113,61 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач за невикористані відпустки, як учаснику бойових дій за 2017, 2018 та 2020 роки тривалістю 42 календарних дні, повинен виплатити компенсацію із розрахунку грошового забезпечення у розмірі 10 882,59 грн. /30 х42 = 15 235,50 грн. У зв`язку з чим, звернувся до суду із даним позовом (а. с. 1-8 ).

Також просить подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою суду від 06 грудня 2021 року позовна заява залишена без руху, позивачеві наданий строк для усунення недоліків позовної заяви (а. с. 21-22).

13 грудня 2021 року до відкриття провадження в адміністративній справі позивачем подана заява про залишення без розгляду позовної заяви в частині позовних вимог про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.05.2020 р. по день фактичного розрахунку, виходячи з принципу пропорційності та розумного балансу у розмірі 15 113,61 грн. Позовні вимоги про стягнення недоплаченої компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у розмірі 15 235,50 грн. просив задовольнити у повному обсязі (а. с. 25-26).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області в частині стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.05.2020 р. по день фактичного розрахунку, виходячи з принципу пропорційності та розумного балансу у розмірі 15 113,61 грн. повернута позивачу (а. с. 27).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а. с. 28-29).

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини 1 статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

14 січня 2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Зазначає, що додаткова відпустка, що надається учасникам бойових дій, не належить до категорії щорічних, тому, на неї не поширюються норми, передбачені для щорічних відпусток. Така відпустка, на відміну від щорічної, надається незалежно від відпрацьованого в році часу, один раз протягом календарного року на підставі заяви працівника та посвідчення учасника бойових дій. Невикористана у поточному році, така відпустка на наступний рік не переноситься. Право на неї працівник може реалізувати протягом календарного року, конкретний період та черговість її надання визначається за погодженням між працівником і роботодавцем. Отже, компенсація за невикористані дні додаткової відпустки відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII (крім осіб, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи) законодавством не передбачена. У зв`язку з чим, відповідач вважає, що невикористані дні додаткової відпустки не діляться на частини, не переносяться та не компенсуються. У 2017, 2018, 2020 роках позивач із рапортами про надання їй додаткових відпусток, як учаснику бойових дій не зверталася. У зв`язку з чим, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Окрім того, відповідач вважає, що позивачем пропущений шестимісячній строк звернення до суду, який передбачено статтею 122 КАС України (а. с. 35-39).

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , який видано 1 в/м Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області 18 січня 2002 року та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 (а. с. 9-10).

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 17 січня 2017 року (а. с. 13).

Згідно довідки від 11.11.2021 р. № 1632, виданої Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області вбачається, що грошова компенсація за невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2020 роки позивачу не нараховувалась та не виплачувалась (а. с. 17).

Згідно довідки від 24.12.2021 р. № 5236/12/03-2021, яка видана Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області вбачається, що ОСОБА_1 додаткову відпустку, як учасник бойових дій за 2019 рік використав у період з 06.12.2019 р. по 19.12.2019 р. Рапортів щодо надання додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2017, 2018, та 2020 роки до підрозділів кадрового забезпечення не надходило, грошова компенсація за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017, 2018, та 2020 роки позивачу не виплачувалась (а. с. 41).

Не погоджуюсь з діями відповідача, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку обставин справи, суд встановив наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 2 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII), Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженим Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок №260) та іншими нормативно-правовими актами.

Проходження служби в поліції регулюється Законом України «Про Національну поліцію» та іншими нормативно-правовими актами (ст. 60 Закону).

Відповідно до ст. 92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» передбачені такі види щорічних відпусток, як: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством (п. 1 ст. 4 Закону).

Відповідно до ст. 162 вказаного Закону, зокрема, учасникам бойових дій, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію», яка регулює питання обчислення тривалості відпусток, тривалість відпусток поліцейського обчислюється щодобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

Згідно з ч. 8 ст. 93 Закону поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

Частиною 11 ст. 93 Закону визначено, що за бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Отже, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарного році.

Відповідно до ч. 10 ст. 93 Закону за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до п. 8 розд. III Порядку та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що затверджений наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 11 жовтня 2018 року у справі №806/829/17, від 24 жовтня 2018 року у справі №806/277/16.

З огляду на не врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що затверджений наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260, питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України, Закону України «Про відпустки», Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 23 жовтня 2019 року в справі №826/8185/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки».

Як вже зазначалося, до щорічних відпусток належать додаткові відпустки, передбачені законодавством (п. 1 ст. 4 Закону України «Про відпустки»), зокрема додаткова відпустка учасникам бойових дій із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. В разі невикористання такої відпустки особою, яка має право на таку відпустку, їй повинна виплачуватися грошова компенсація.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплаті компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

Вказані норми в сукупності свідчать про те, що, у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 162 Закону України «Про відпустки» та ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У даному випадку положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 29 квітня 2021 року в справі № 200/602/20-а.

Оскільки право позивача на компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій порушено, тому воно підлягає відновленню в судовому порядку.

В позовний заяві позивач зазначає розрахунок стягнення грошової компенсації за невикористані 42 дні додаткової оплачуваної відпустки за 2017, 2018, 2020 роки.

Загального нормативно-правового акта, який би визначав порядок розрахунку кількості днів щорічної та додаткової відпустки, немає.

Механізм розрахунку кількості днів (с округленням) та суми компенсації за не використану відпустку був описаний Міністерством праці та соціальної політики України у листі від 24.06.2011 №208/13/116-11 «Щодо грошової компенсації працівникам за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток».

Відповідно до статі 16-2 Закону №504/96-ВР та статі 12 Закон №3551-XII учасникам бойових дій надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з частиною 3 статті 91 Закону №580-VIII для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.

За таких обставин, на час прийняття наказу про звільнення позивача 13 липня 2020 року, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч.1 ст. 12 №3551-ХІІ за 2017 рік, 2018 рік, 2020 рік, що на думку суду є протиправною бездіяльністю відповідача.

Разом з тим, суд зазначає, що нарахування такої компенсації належить до безпосередніх повноважень відповідача, як роботодавця. І оскільки така компенсація позивачу не нараховувалася, тому суд позбавлений можливості стягнути на користь позивача її суму.

Вирішуючи спір в частині компенсації за невикористану додаткову відпустку особі, який проходив службу в поліції, судом враховані правові висновки, що викладені у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року в справі №826/8185/18, від 29 квітня 2021 року в справі № 200/602/20-а, які відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до п. 3 та п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

На підставі викладеного, вирішуючи спір з урахуванням вимог ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне застосувати ефективний засіб юридичного захисту, шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за спірний період за 2017, 2018 рік та 2020 рік та зобов`язати відповідача здійснити позивачу нарахування та виплату компенсації за невикористані додаткові відпустки за 2017, 2018, 2020 роки, із розрахунку грошового забезпечення у розмірі 10 882,59 грн. на день звільнення позивача (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Щодо строку звернення позивача до суду із даним позовом, суд зазначає наступне.

За правилами частини першої статті 122 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що «в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що для середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені застосовуються положення статті 233 КЗпП України, а невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Оскільки відповідач станом на сьогоднішній день остаточного розрахунку за невикористані дні відпустки не провів та позовна вимога про стягнення грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки належить до структури заробітної плати, на неї не розповсюджується строк звернення до суду.

Таким чином, позивачем строк звернення до суду із позовними вимогами про стягнення грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки не пропущений.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначений приписами статті 382 КАС України.

У відповідності до ч. 1 вказаної статті, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд звертає увагу, що зазначені процесуальні дії є правом, а не обов`язком суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 10 грудня 2018 року в справі № 807/2358/15.

Разом з цим, позивачем не наведено жодних обставин та не надано доказів того, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення з яких суд може дійти висновку про необхідність встановлення судового контролю.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення відповідачу строку для надання звіту про виконання судового рішення.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, тому виходячи з положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 3, 5 - 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 90, 94, 122, 139, 143, 194, 241-243, 245, 246, 250, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (юридична адреса: Донецька область, м. Маріуполь, просп. Наумова, буд. 86, ) про стягнення компенсації за невикористані дні додаткові відпустки, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за спірний період за 2017, 2018, 2020 роки.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2020 роки, із розрахунку грошового забезпечення у розмірі 10 882,59 грн. на день звільнення позивача.

В задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 08 лютого 2022 року.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.О.Черникова