Справа № 520/11785/21
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 р. Справа № 520/11785/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021, (головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А.) по справі № 520/11785/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення його на посаді з 21.05.2021 по 31.05.2021 в розмірі 5579,77 грн;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення його на посаді з 21.05.2021 по 31.05.2021 в розмірі 5579,77 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.08. 2021р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення його на посаді з 20.05.2021 по 31.05.2021 в розмірі 6479,76 грн.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення його на посаді з 20.05.2021 по 31.05.2021 в розмірі 6 479,76 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При вирішенні спору суд першої інстанції, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, вийшов за межі позовних вимог.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про невірне застосування судом першої інстанції Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», зокрема не врахування абз 3,4,7 п.2 розділу ІІ і, як наслідок, неправильне обрахування розміру середнього заробітку позивача за час затримки виконання судового рішення.

Зазначає, що розмір середньомісячного грошового забезпечення позивача необхідно розраховувати з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час проведення розрахунку, а не із посадового окладу, що передував звільненню , оскільки в спірний період посадовий оклад позивача за останньою штатною посадою складав 2 500 грн, що є меншим за розмір мінімальної заробітної плати ( 6000 грн.), відповідно до інформації УФЗБО ГУНП в Харківській області.

Суд не повинен був розраховувати середній заробіток із розрахунку грошового забезпечення за грудень 2019, січень 2020, так як вони не передували місяцю, в якому прийнято рішення про поновлення позивача на посаді. (травень 2021)

Таким чином, враховуючи мінімальну заробітну плату у розмірі 6 000 грн. та середньоденну заробітну плату позивача у розмірі 200 грн. до стягнення має бути заявлена сума у розмірі 2 400 грн. (200 грн. х 12 днів).

Просить враховути постанову Верховного Суду від 11.08.2021 по справі № 520/8684/18.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що підполковник ОСОБА_1 з 1995 року проходив службу в органах внутрішніх справ (міліції), а з 07.11.2015р. до 18.02.2020 в Національній поліції України.

Наказом ГУ Національної поліції України в Харківській області від 18.02.2020р. №37 о/с ОСОБА_1 за п. 6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено з посади.

За наслідками судового оскарження наказу про звільнення, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2021 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано Наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 10.02.2020 № 104 в частині застосування до ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області, дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби у поліції (п. 1 наказу).

Визнано протиправним та скасовано Наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області 18.02.2020 № 37 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області, за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробітку за час вимушеного прогулу з 19.02.2020 по 20.05.2021 у розмірі 248698,32 грн., з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Допущено до негайного виконання поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області.

На виконання зазначеного судового рішення, ГУ Національної поліції в Харківській області (по особовому складу) видано наказ від 01.06.21р. №270 о/с, яким підполковника ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області. (а.с.14).

Таким чином, фактичне поновлення на посаді позивача відбулося не у день набрання чинності постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2021, а лише 01.06.2021р.

Враховуючи несвоєчасне виконання судового рішення в частині поновлення на посаді, позивач звернувся до суду з позовом про виплату середнього заробітку за час затримки його виконання.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт несвоєчасного виконання судового рішення в частині поновлення на посаді є доведеним, а отже у ОСОБА_1 наявне право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом першої інстанції і не заперечується відповідачем, позивача було поновлено на посаді судовим рішенням, яке не виконано негайно ГУ Національної поліції в Харківській області.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Частина 1 ст. 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст. 235 КЗпП України).

Тобто законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів особи, що звернулася за захистом цього права..

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17, від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18, від 22 квітня 2021 року у справі № 813/1271/18.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням із часу його оголошення в судовому засіданні.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч. 3 ст.14 КАС України).

Приписи ст. 236 КЗпП України передбачають, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Тобто відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Судом встановлено, що в порушення вищенаведених норм, відповідачем рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, що звернуто до негайного виконання 20.05.2021 не виконувалось до 01.06.2021, що в свою чергу свідчить про затримку відповідачем виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та зумовлює породження у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки в силу приписів статті 236 КЗпП України.

Сторонами по справі визнається несвоєчасність виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, час затримки (12 днів) не оспорюється.

Щодо розрахунку суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, яка стягнута судом першої інстанції на користь позивача, колегія суддів зазначає, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку, у тому числі за час невиконання рішення про поновлення на роботі, такий обчислюється за правилами, визначеними Порядком №100. Якщо роботодавцем не забезпечено здійснення фактичного поновлення працівника за рішенням суду, то такий працівник має право на отримання середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на посаді за вказаний період із урахуванням коефіцієнту підвищення заробітної плати.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), розділ II якого визначає період, за яким обчислюється середня заробітна плата.

За правилами абзаців третього та четвертого пункту 2 Порядку 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Як визначено в абзаці першому пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до абзаців 3-5 пункту 4 розділу ІІІ Порядку 100 якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору.

Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перед звільненням обіймав посаду старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області і його заробітна плата за останні два місяці перед звільненням становила: у грудні 2019 - 21 357,82 грн., у січні 2020 12 120,71 грн., що встановлено постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2021 по справі №520/3682/2020.

Доказів того, що у період невиконання відповідачем судового рішення про поновлення позивача на посаді, змінився розмір посадового окладу відповідачем до суду не надано.

Наданий відповідачем до суду першої інстанції лист на ім`я начальника ВПЗ ГУНП в Харківській області від 23.07.2021 не є належним доказом розміру посадового окладу позивача 2 500,00 грн., оскільки не містить інформацію за якою саме посадою його встановлено.

З матеріалів справи вбачається, що підполковника поліції ОСОБА_2 18.02.2020 було звільнено з посади старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області, 01.06.2021 позивача поновлено на цю посаду та в цей же день звільнено із виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Отже, доказів що позивач в спірний період обіймав іншу посаду, або за вказаною посадою розмір його посадового окладу складав- 2 500,00 грн. відповідачем не надано, а тому безпідставними є доводи апеляційної скарги про не застосування судом абзаців 3-5 пункту 4 розділу ІІІ Порядку №100 .

Доводи апелянта щодо відсутності підстав для виплати позивачу середнього заробітку за затримку виконання судового рішення через поновлення його на скорочену посаду та незабезпеченням фінансування скорочених посад, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відсутність фінансування не звільняє відповідача від обов`язку виконувати судове рішення.

Суд зазначає, що виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від наявності чи відсутності фінансування.

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Відповідно до ст. 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення відповідно до ст. 236 КЗпП України на користь позивача середнього заробітку за період з 20.05.2021 ( дня ухвалення судового рішення про поновлення на посаді) по 01.06.2021 ( дату винесення наказу про поновлення) у розмірі 6 479,76 грн.

Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 11.08.2021 по справі № 520/8684/18 є помилковим, оскільки в цій постанові надана правова оцінка обрахунку середнього заробітку при поновленні на посаді, а не затримку виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 по справі № 520/11785/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій О.В. Присяжнюк