Справа № 240/4404/22
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

15 лютого 2022 року м. Житомир справа № 240/4404/22

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

установив:

ОСОБА_1 (далі заявник, ОСОБА_1 ) звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову до його подання, в якій просить зупинити стягнення у виконавчому провадженні №67936035, відкритому на підставі вимоги про сплату боргу №Ф-291409-50У від 11 листопада 2020 року про стягнення на користь Головного управління Державної податкової служби у Київській області боргу в сумі 11803,66 грн, витрат на виконавче провадження у сумі 169,00 грн та виконавчого збору в сумі 1180,36 грн.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що вимога Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 11 листопада 2020 року № Ф-291409-50У, правомірність якої буде предметом спору, передана для примусового виконання до Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Згідно із частиною 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, ураховуючи достатність наявних у матеріалах провадження доказів, суд приходить до висновку про можливість розгляду заяви про забезпечення позову без участі сторін.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно із положеннями частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Частиною 2 цієї правової норми закріплено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до положень частини 6 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа або до якого такий позов може бути поданий, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Для забезпечення позову суд на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників має переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобовязаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого у справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25 квітня та 30 вересня 2019 року у справах № 826/10936/18, № 420/5553/18 відповідно.

Згідно із пунктом 5 частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Судом на підставі наданих заявником матеріалів установлено, що постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження з виконання податкової вимоги Головного управління Державної податкової служби у Київській області № Ф-291409-50У від 11 листопада 2020 року про стягнення з позивача боргу по сплаті єдиного соціального внеску у сумі 11803,66 грн.

Згідно із частиною 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Таким чином, вимога Головного управління Державної податкової служби у Київській області № Ф-291409-50У від 11 листопада 2020 року є виконавчим документом та підлягає виконанню органом державної виконавчої служби в порядку, встановленому законом.

Тим часом, як зазначено у заяві про забезпечення позову, ОСОБА_1 жодних дій направлених на її реєстрацію як фізичної особи підприємцем не вчиняла. До того ж, у вимозі зазначена адреса, за якою заявниця ніколи не була зареєстрована, що свідчить про отримання вимоги невстановленою особою.

Наведене, на переконання ОСОБА_1 свідчить про протиправність вимоги та наявність підстав для її скасування у судовому порядку.

З огляду на те, що наразі вимогу Головного управління Державної податкової служби у Київській області № Ф-291409-50У від 11 листопада 2020 року, правомірність якої буде виступати предметом спору у справі, передано для примусового виконання до Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та державним виконавцем прийнято постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт коштів боржника, суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі названої вимоги може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених прав ОСОБА_1 у разі вирішення спору на її користь.

У свою чергу, вжиття судом заходів забезпечення позову не порушить прав та законних інтересів стягувача чи інших осіб.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30 червня 2021 року у справі №440/4294.

Надаючи правову оцінку вимогам ОСОБА_1 в частині зупинення стягнення витрат на виконавче провадження та виконавчого збору, суд уважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Окрім того, ОСОБА_1 не зазначає про намір оскаржити до суду постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та про стягнення виконавчого збору.

За результатами аналізу наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України, а також доводів заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заходи забезпечення шляхом зупинення стягнення витрат на виконавче провадження та виконавчого збору, які просить вжити заявник, не відповідають меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Ураховуючи наведене, заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Додатково суд уважає за необхідне зауважити, що відповідно до положень частини 8 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позову, скасовуються судом у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини 2 статті 153 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Зупинити стягнення на підставі вимоги Головного управління Державної податкової служби у Київській області № Ф-291409-50У від 11 листопада 2020 року (виконавче провадження № 67936035)до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування такої вимоги.

В іншій частині в задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дати її постановлення.

Суддя Т.О. Окис