Справа № 460/4102/21
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 460/4102/21 пров. № А/857/21141/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року, прийняту суддею Недашківською К.М. в м.Рівне, за правилами спрощеного позовного провадження, у справі № 460/4102/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2021 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 27 календарних років служби згідно з частиною другою статті 15 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що його звільнено з військової служби. У березні 2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди. Однак, відповіді позивач не отримав.

08 червня 2021 року позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року, позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби без врахування в складі грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, щомісячної додаткової грошової винагороди.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, передбачену частиною другою статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, із урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнуто на користь позивача суму судового збору у розмірі 908,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано на те, що даний спір є спором щодо звільнення з публічної служби і позивач звернувся до суду з порушенням строку звернення до суду.

Щомісячна грошова винагорода має тимчасовий характер, оскільки виплата такої винагороди дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника) залежно від настання спеціальних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, тому вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу та 01.09.2014 звільнений з військової служби у відставку за пунктом б частини 6 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу та 20 жовтня 2014 року виключений зі списків особового складу.

15 лютого 2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою щодо отримання недоплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Відповідач відповіді не надав.

Вважаючи своє право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні порушеним, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи позов дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності своїх дій, в той час як позивачем позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та з врахуванням ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (надалі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України Про Збройні Сили України, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей та іншими законами.

Частиною першою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року N 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон N 2011-XII) обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Судом апеляційної інстанції встановлено і таке вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою від 15 лютого 2021 року про нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з врахування щомісячної додаткової грошової винагороди (а.с. 5, 6) на яку відповіді не отримав і в матеріалах справи така відсутня, що не заперечує відповідач.

Вподальшому, в квітні 2021 року звернувся до суду з даним позовом.

Згідно зі ст.5 КАС України судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Відповідно, дії суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо: по-перше, такі дії вчинені владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції і по-друге, оспорювані дії є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

З врахуванням наведеного вище колегія суддів вважає, що такі позовні вимоги є передчасними, оскільки в адміністративному судочинстві захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції визнаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби без врахування в складі грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, щомісячної додаткової грошової винагороди та зобов`язуючи відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, передбачену частиною другою статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, із урахуванням раніше виплачених сум, не врахував, що позивач не отримав відповіді на заяву від 15 лютого 2021 року, а тому дані позовні вимоги є передчасними.

Правова оцінка застосування законодавства щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби можлива у тому разі, якщо відносини, які регулює ця норма стануть спірними, проте, на час звернення позивача з цим позовом до суду ці відносини не є спірними, так як відповідач не дав відповіді на його заяву, а, відтак, не має відмови позивачу у її нарахуванні та виплаті.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув на вказані обставини уваги, не надав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим таке підлягає скасуванню.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України додаткове рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду з даним позовом, позивачем сплачена сума судового збору у розмірі 908 грн 00 коп. згідно з квитанцією від 16.04.2021, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

Разом з тим, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень належить сума 454,0 грн.

Керуючись ст.ст.139, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року у справі № 460/4102/21, скасувати та прийняти постанову, якою позов задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 15 лютого 2021 року про нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з врахування щомісячної додаткової грошової винагороди.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 лютого 2021 року про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з врахування щомісячної додаткової грошової винагороди.

В решті вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) суму судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула