Справа № 440/13241/21
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про залишення позовної заяви без розгляду
15 лютого 2022 рокум. ПолтаваСправа № 440/13241/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

20 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про:
- визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не здійснення повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні з військової служби в частині невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в сумі 62 470 (шістдесят дві тисячі чотириста сорок) гривень, та порушенні строків розрахунку при звільненні - виплати компенсації вартості речового майна в сумі 8716,40 грн;
- зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в сумі 62 470 (шістдесят дві тисячі чотириста сорок) гривень та компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні - виплаті компенсації вартості речового майна, в розмірі 40814,06 грн.
Ухвалою суду від 22 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі приписів частини четвертої статті 229 КАС України.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Центрального оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України від 21.05.2021 №117 вирішено припинити (розірвати) контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та виключити зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення старшину військової служби за контрактом ОСОБА_1 (Г-020123), який здав справи та обов`язки за посадою начальника служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту - начальника служби біологічної безпеки родів військ та служб звільненого відповідно до підпункту а пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу з військової служби у запас в зв`язку із закінченням терміну дії контракту наказом начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України від 14.05.2021 № 31 о/с без права носіння військової форми одягу, 23 травня 2021 року та для взяття на військовий облік направити до Кременчуцького ОМТЦК та СП Полтавської області.
Вказаним наказом встановлено, що вислуга років позивача станом на 23 травня 2021 року становить: час служби в календарному обчисленні - 07 років 01 місяць 10 днів; час служби в пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) - 03 роки 02 місяці 26 днів.
Відповідно до довідки - розрахунку №416 від 02.06.2021 вартість речового майна, що належить до видачі старшому сержанту ОСОБА_1 становить 8849,49 грн.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Центрального оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України від 20.08.2021 №327 "Про виплату грошової компенсації" вирішено отримані кошти для виплати компенсації, перерахувати на рахунок ОСОБА_1 в сумі 10442,40 грн. відповідно до довідки №416 від 02.06.2021.
27 серпня 2021 року позивачу виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 8716,75 грн. (з урахуванням обов`язкових платежів), згідно платіжного доручення від 27.08.2021 №1334.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20 грудня 1991 року до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) визначає постанова Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, якою затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно /далі Порядок № 178/.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Отже, грошова компенсація за неотримане речове майно не входить до структури грошового забезпечення військовослужбовця та виплачується військовослужбовцю у разі його звільнення.
Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України /далі - КЗпП України/ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Положеннями статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Згідно з частинами першою та другою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, сформульованої в постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), та не входить до структури заробітної плати.
Оскільки предметом цього спору є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, який за своєю правовою природою не входить до структури заробітної плати та є лише видом відповідальності роботодавця, підстави для застосування частини другої статті 233 КЗпП України відсутні.
Також відсутні підстави для застосування частини першої статті 233 КЗпП України з огляду на те, що при наявності спеціального процесуального законодавства інші норми права, якими врегульовано строк звернення до суду, не застосовуються.
У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 620/1982/19 про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення своєчасного повного розрахунку при звільненні та зобов`язання сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 січня 2017 року по 30 серпня 2018 року зазначено, що "спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17. У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Зважаючи на обставини цієї справи у співвідношенні з правовим регулюванням спірних відносин, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про необхідність залишення позову без розгляду, а також зауважує на ненаведенні позивачем обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду у цій категорії спорів".
Також у подібних правовідносинах про стягнення середнього заробітку за затримку виплати грошової компенсації за неотримане речове майно у справі №1.380.2019.003695 Верховний Суд, скасовуючи судове рішення про задоволення позову, в постанові від 23 вересня 2020 року (реєстраційний номер в ЄДРСР 91722463), посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України як норми спеціального процесуального закону.
А у постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20 Верховним Судом вказано, що "усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір. З огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України. Ураховуючи викладене, висновок суду апеляційної інстанції щодо обмеження права позивача на звернення до суду з цим адміністративним позовом місячним строком з дня проведення з ним остаточного розрахунку ґрунтується на правильному застосуванні судом статті 122 КАС України та не суперечить Рішенню Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, яким розтлумачено статтю 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу".
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи викладене, у справі, що розглядається, застосуванню підлягають норми Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною п`ятою цієї статті встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Судовим розглядом встановлено та учасниками справи визнано, що грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у сумі 8716,75 грн виплачено позивачу 27 серпня 2021 року, що підтверджується копією платіжного доручення від 27 серпня 2021 року №1334.
При цьому позов подано до Полтавського окружного адміністративного суду - 20 жовтня 2021 року, тобто із пропущенням місячного строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Суд зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, рішення від 22 жовтня 1996 року, справа Девеер проти Бельгії, рішення від 27 лютого 1980 року).
Пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.
Таким чином, беручи до уваги встановлені обставини та правові висновки Верховного Суду, що викладені у вищенаведених постановах, є підстави стверджувати, що відкриваючи адміністративне провадження у цій справі, суд, в ухвалі від 22 жовтня 2021, дійшов передчасного висновку про дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом в частині позовних вимог про: визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в частині порушення строків розрахунку при звільненні - виплати компенсації вартості речового майна в сумі 8716,40 грн; зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні - виплаті компенсації вартості речового майна, в розмірі 40814,06 грн.
Наслідки пропущення строку звернення до адміністративного суду встановлені частинами третьою та четвертою статті 123 та пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Враховуючи викладене, не надання позивачем заяви про поновлення строку звернення до суду із доказами поважності причин пропуску такого строку, суд доходить висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в частині позовних вимог про: визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в частині порушення строків розрахунку при звільненні - виплати компенсації вартості речового майна в сумі 8716,40 грн; зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні - виплаті компенсації вартості речового майна, в розмірі 40814,06 грн.
Відповідно до частини четвертої статті 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
Керуючись статями 123, 243, 256, 294, пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У Х В А Л И В:

Залишити без розгляду позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в частині позовних вимог про:
- визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в частині порушення строків розрахунку при звільненні - виплати компенсації вартості речового майна в сумі 8716,40 грн;
- зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні - виплаті компенсації вартості речового майна, в розмірі 40814,06 грн.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.
Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва