Справа № 340/10342/21
Суддя: Ю.П. Пасічник
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м.Кропивницький Справа № 340/10342/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд

в складі головуючого судді Пасічника Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Побочій О.В.

представника позивача Горщар С.В.

розглянувши в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Дердавної податкової служби у м.Києві (вул.Шолуденка, 33/19, м.Київ,04116, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби у м. Києві № Ф-15614-17 від 15.05.2019 на суму 21030,90 грн.

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у м. Києві виключити з інтегрованої картки платника (ІКП) заборгованість з єдиного соціального внеску ОСОБА_1 у розмірі 37788,74 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він був зареєстрований як фізична особа підприємець з 29.10.2015 року по 08.11.2021 року та перебував на загальній системі оподаткування. Фактично позивач діяльність як фізична особа - підприємець не здійснював, з 2016 постійно знаходився у Латвійський Республіці де працював, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_2 з відмітками про перетин державного кордону, візою «тип D» (що дає право па роботу згідно Постанов Європейського Парламенту та Ради (ЄС) Де 562/2006 від 15.03.2006, №265/2010 від 25.03.2010). У Латвійський Республіці протягом 2017-2020 років позивач отримував дохід як найманий працівник у ТОВ «ТЕЛЕ2 ШЕРД СЕРВІС СЕНТЕР» та ФІЛІАЛІ «COGNIZANT (GB) LIMITED» з якого роботодавцем здійснювалась сплата податків та інших платежів, що підтверджується податковою звітністю про сплату податків та інших обов`язкових платежів за 2017-2020 роки, які подані до компетентних органів Латвійської Республіки. У листопаді 2021 року, у зв`язку з моніторингом електронного державного сервісу «електронний кабінет платника», позивачу стало відомо про наявність у нього недоїмки з єдиного соціального внеску у сумі 37788,74 гривень.

На запит представника позивача, ним було отримано відповідь відповідача, що в інтегрованій картці позивача міститься нарахування єдиного соціального внеску у загальній сумі 37788,74 грн., з яких:

за 2017 рік - 8448 грн., що дорівнює мінімальному страховому внеску (3200x22%) помноженому на кількість місяців звітного року;

за 2018 рік - 9828,72 грн., або 2457,18 грн. за кожний квартал, (мінімальна заробітна плата з січня 2018 року 3723 х 22 відсотки = 819,06 грн./міс);

за 2019 рік - 11016,72 грн. (мінімальна заробітна плата з січня 2019 року 4173 х 22 відсотки = 918,06 грн./міс, за квартал відповідно 918,06 грн. х 3 =2754,18 грн.);

за 2020 рік по - 8495,3грн. з урахуванням п.9 прим. 10 Закону №2464 (мінімальна заробітна плата з січня 2020 року 4723 х 22 відсотки = 1039,06 грн./міс. та з вересня 2020 року 5000 грн.х22 відсотки = 1100,0 гри.).

Також повідомлено, що засобами ІТС в автоматичному режимі сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-15614-17 від 15.05.2019 на суму 21030,90 грн. та направлено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку за адресою: АДРЕСА_2 , яка отримувачем отримана не булата повернута з поштового відділення 21.06.2019. До відповіді додано надано копію оскаржуваної вимоги, докази її відправлення, та інтегровану картку платника.

Як вбачається, оскаржувана вимога винесена з порушенням норм чинного в Україні законодавства та приписів нормативно-правових актів, за період у якому позивачем вже сплачено єдиний соціальний внесок як найманим працівником, а нарахування ЄСВ у ІКП поклали на позивача надмірний тягар зі сплати єдиного внеску у подвійному розмірі, а тому підлягають скасуванню з підстав вказаних у позові.

Ухвалою суду від 20.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін (а.с.83).

24.01.2022 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов вимоги якого не визнаються та вказується, що відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Згідно інформаційної системи Головного управління ДПС у м. Києві Пшегодський М.Є. (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) перебував на обліку в Головному управлінні ДПС у м. Києві (Шевченківський район м. Києва), як ФОП на загальній системі оподаткування з 19.10.2015 до 08.11.2021 (дата проведення державної реєстрації припинення) у зв`язку з чим, в інтегрованій картці платника за кодом платежу 71040000 (для ФОП, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) обліковуються недоїмка з єдиного внеску за період 2017-2020р.р. в сумі 37788,74 гривень. Крім того, відповідач зазначає, що звіти щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період перебування на обліку не подавались. Отже, на переконання відповідача, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають (а.с.91,92).

14.02.2022 в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення, складення повного тексту рішення відкладено до 19.02.2022.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 19.10.2015 року позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець та взятий на обліку в органах доходів і зборів і при цьому місцезнаходженням позивача є: АДРЕСА_2 (а.с.104-106).

Відповідно до вищевказаного витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 08.11.2021 року позивач припинив підприємницьку діяльність, власне рішення.

Судом встановлено, що відповідно до інтегрованої картки платника податків, загальна сума заборгованості позивача станом на початок 2021 року, становить 37788,74 грн., з яких:

за 2017 рік - 8448 грн., що дорівнює мінімальному страховому внеску (3200x22%) помноженому на кількість місяців звітного року;

за 2018 рік - 9828,72 грн., або 2457,18 грн. за кожний квартал, (мінімальна заробітна плата з січня 2018 року 3723 х 22 відсотки = 819,06 грн./міс);

за 2019 рік - 11016,72 грн. (мінімальна заробітна плата з січня 2019 року 4173 х 22 відсотки = 918,06 грн./міс, за квартал відповідно 918,06 грн. х 3 =2754,18 грн.);

за 2020 рік по - 8495,3грн. з урахуванням п.9 прим. 10 Закону №2464 (мінімальна заробітна плата з січня 2020 року 4723 х 22 відсотки = 1039,06 грн./міс. та з вересня 2020 року 5000 грн.х22 відсотки = 1100,0 гри.) (а.с.93).

На підставі цих даних, 15.05.2019 року відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15614-17У щодо сплати єдиного соціального внеску в сумі 21030,90 грн., яка була направлена позивачеві за адресою зазначеній в ЄДРПОУ та повернута у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с.31,32).

Не погодившись з цією вимогою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №2464-VІ (надалі Закон №2464-VІ).

Відповідно до п.п.2, 6 ч.1 ст.1 Закону №2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із п. 4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VІ своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Статтею 7 Закону №2464-VІ визначено базу нарахування єдиного внеску.

Згідно п.п.2, 3 ч.1 ст.7 Закону №2464-VІ для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (в редакції Закону чинній до 01.01.2021).

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз.3 ч.8 ст.9 Закону України №2464-VI).

Згідно ч.12 ст.9 Закону №2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до абз. 1, 5, 6 ч.4 ст.25 Закону №2464-VІ (в редакції чинній до 01.01.2021), податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Відповідно до абз.11 ч.1 ст.5 Закону №2464-VІ (в редакції чинній до 01.01.2021), Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється податковими органами на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою.

Законом України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 15.05.2013 р. №755-VІ (далі - Закон №755-VІ) регулюються відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до частини 9 статті 4 Закону №755-VІ фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Зважаючи на те, що згідно з даними Єдиного державного реєстру позивачем припинено діяльність лише 08.11.2021 р., а отже і статус платника єдиного внеску припинено з 08.11.2021 р., то вимога про сплату боргу з єдиного соціального внеску є законною та обґрунтованою, що виключає правові підстави для задоволення позовних вимог.

Щодо посилання позивача на те, що оскаржувана вимога винесена з порушенням норм чинного в Україні законодавства та приписів нормативно-правових актів, за період у якому позивачем вже сплачено єдиний соціальний внесок, як найманим працівником, а нарахування ЄСВ у ІКП поклали на позивача надмірний тягар зі сплати єдиного внеску у подвійному розмірі, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є роботодавці підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Таким чином, платниками єдиного внеску в розумінні Закону №2464-VІ є лише роботодавці підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України.

Натомість позивач вказує, він протягом 2017-2020 р.р. працював у Латвійський Республіці та перебував у трудових відносинах з ТОВ «ТЕЛЕ2 ШЕРД СЕРВІС СЕНТЕР» та ФІЛІАЛІ «COGNIZANT (GB) LIMITED» і з його доходу вказані роботодавці здійснювали сплату податків та інших платежів.

Суд зазначає, що вказані роботодавці утворені відповідно до законодавства Латвійської Республіки, а отже податки та збори сплачувались до бюджету вказаної держави та не могли бути зараховані до бюджету Пенсійного фонду України, що виключає можливість стверджувати про сплату єдиного внеску відповідно до вимог Закону №2464-VІ.

Всі інші доводи наведені у позовній заяві не дають підстав стверджувати про протиправність дій відповідача в ході визначення позивачеві сум єдиного внеску, які підлягали сплаті позивачем.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

У зв`язку з запровадження на всій території України карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), Розділ VIII Закону №2464-VІ доповнено пунктом 9-15, яким, зокрема, передбачено наступне:

Підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на 1 грудня 2020 року з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки включно до дати подання заяви про списання недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання до 1 березня 2021 року:

а) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше;

б) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше.

Тобто, законодавець передбачив можливість списання недоїмки з ЄСВ за умови вчинення платником вказаного внеску до 01 березня 2021 року певних дій: подання заяви державному реєстратору про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 Закону №2464-VІ за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року.

Натомість, як встановлено судом позивач подав заяву про припинення підприємницької діяльності лише 08.11.2021, тобто поза межами строку визначеного Законом №2464-VІ, що виключає можливість списання недоїмки з ЄСВ, при тому, що згідно з відмітками про перетин державного кордону у паспорті ЕХ048580, 26.01.2021 позивач вибув з території Латвійської Республіки, а отже мав можливість скористатись правом списати недоїмку з ЄСВ (а.с.19).

Враховуючи вищевикладене суд не знаходить підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 246, 382, 255, 292-297, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 15.02.2022.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Ю.П. Пасічник