Справа № 200/5441/20-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

03 лютого 2022 року Справа №200/5441/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про заміну способу та порядку виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління МВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії, Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

04 січня 2022 року представник Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надав суду заяву про заміну способу та порядку виконання рішення суду з «зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії в основному розмірі 80% сум грошового забезпечення та надбавки за особливо важливі завдання, починаючи з 01.01.2018 року» на «стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області доплату за рішенням суду за період з 01.01.2018 року по 01.03.2021 року у сумі 24 728,19 грн.».

Вказана заява обґрунтована тим, що відповідачем триваючий час не виконується рішення суду.

Представники осіб, що беруть участь у справі, до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялися судом належним чином.

Враховуючи наведене, беручи до уваги приписи ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 379 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд вважає за можливе розглянути дану заяву без участі вказаних осіб.

При розгляді вказаного клопотання встановлені наступні обставини.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління МВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії, Державна установа Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо зменшення основного розміру призначеної пенсії з 80% до 70% сум грошового забезпечення та виключення надбавки за особливо важливі завдання, починаючи з 01.01.2018.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії в основному розмірі 80% сум грошового забезпечення та надбавки за особливо важливі завдання, починаючи з 01.01.2018.

Відмовлено в задоволені решти позовних вимог.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області судовий збір на користь ОСОБА_1 в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року задоволено частково апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року та додаткове рішення від 27 листопада 2020 року у справі № 200/5441/20-а.

Змінено Рішення Донецького окружного адміністративного від 17 листопада 2020 року у справі №200/5441/19-а.

Виключено в абзаці другому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного від 17 листопада 2020 року по справі №200/5441/20-а вислів «та виключення надбавки за особливо важливі завдання».

Виключено в абзаці третьому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного від 17 листопада 2020 року по справі №200/5441/20-а вислів «та надбавки за особливо важливі завдання».

В абзаці п`ятому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного від 17 листопада 2020 року по справі №200/5441/20-а слова та цифри «840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок» замінено словами та цифрами «280,27 (двісті вісімдесят) гривень 27 копійок».

Залишено без змін в іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року по справі №5441/20-а.

Залишено без змін додаткове рішення Донецького окружного адміністративного від 27 листопада 2020 року по справі №200/5441/20-а.

18 березня 2021 року судом були видані виконавчі листи по справі зобов`язального та стягуючого характерів.

Як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03.06.2021 року № 0500-0301-8/13558, доплата пенсії за рішенням за період з 01.01.2018 року по 01.03.2021 року у загальній сумі 24 728,19 грн. буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок Державного бюджету України та просив закінчити виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі Рішення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ

Відповідно до ч. 1ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 25.04.2012 року № 11 -рп/2012 визначив, що зміни способу та порядку виконання рішення є однією з процесуальних гарантій захисту та відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб. Зі змісту та призначення інституту зміни способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови вбачається, що він є ефективним процесуальним засобом, який спрямований на гарантування виконання судового рішення. За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року). Зміни одного способу та порядку виконання судового рішення на інший пов`язані з обов`язковим його виконанням незалежно від того, яким чином це відбувається - добровільно чи примусово, (абзац 1, 3 п. 3 мотивувальної частини рішення).

Отже, зі змісту зазначених правових приписів випливає те, що встановлення способу або порядку виконання рішення суду здійснюється за умови наявності обставини, що істотно ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

При цьому, зміна на підставі статті 378 КАС України способу чи порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.

Суд зазначає, що у даній справі позивач звертаючись з позовом просив суд, зокрема, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії в основному розмірі 80% сум грошового забезпечення та надбавки за особливо важливі завдання, починаючи з 01.01.2018 року.

Рішенням суду зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії в основному розмірі 80% сум грошового забезпечення та надбавки за особливо важливі завдання, починаючи з 01.01.2018 року.

Згідно з частиною 2статті 245 КАС Україниу разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (п. 4).

Аналіз резолютивної частини рішення суду та наведених процесуальних норм дають підстави зробити висновок про те, що зобов`язання, покладені на відповідача цим судовим рішенням, є обраними судом видом захисту порушеного права позивача.

Тобто, суд задовольнив позовні вимоги позивача у повному обсязі, обравши спосіб захисту на якому наполягав позивач

При цьому, управлінням виконавчої служби не надано суду жодного належного доказу, який би свідчив про наявність обставин, які ускладнюють виконання судового рішення.

Суд зазначає, що наведені управлінням виконавчої служби обставини не мають наслідком саме істотного ускладнення виконання судового рішення або неможливість його виконання.

Заявник фактично просить суд змінити зміст резолютивної частини рішення, що не відповідає змісту резолютивної частини, оскільки права позивача були захищені шляхом зобов`язання відповідача виплатити заборгованість з пенсії.

При цьому, правомірність рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду підлягає оцінці саме в порядку ст. 383 КАС України.

Таким чином, встановлені судом обставини справи не дають підстав для висновку про неможливість виконання судового рішення, що відповідно до норм КАС України було б підставою для зміни способу і порядку його виконання, оскільки відповідач за рішенням суду яке є обов`язковим зобов`язаний здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії в основному розмірі 80% сум грошового забезпечення та надбавки за особливо важливі завдання, починаючи з 01.01.2018 року.

Ураховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що зміна способу і порядку виконання судового рішення на підставі статті 378 КАС України не передбачає зміни обраного судом відповідно до КАС України способу відновлення порушеного права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11.11.2014 № 21-394а14, від 17.02.2015 № 21-622а14, від 24.03.2015 № 21-85а15, від 14.04.2015 № 21-78а15, а також Верховним Судом у постанові від 13.02.2018 у справі № 279/7584/15.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що відповідно до ч.1ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, не позбавлена права подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання такого рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA vs UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня2006 року).

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З врахуванням викладеного, суд дійшов до висновку що заява Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про заміну способу та порядку виконання рішення суду не піддягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 308,311,312,315,316,321,322,325,328,329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про заміну способу та порядку виконання рішення суду відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складений та підписаний 03 лютого 2022 року.

Суддя Л.В. Арестова