Справа № 120/1425/21-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/1425/21-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Крапівницька Н. Л.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

14 лютого 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Ватаманюка Р.В. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 10.12.2017 року, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01 січня 2008 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 10.12.2017 року, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01 січня 2008 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_3 з військової служби, а саме не включення щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2009 року №889, до складу грошового забезпечення ОСОБА_2 , з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 , одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2009 року №889, із урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.07.2021 позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 10.12.2017 року, включно;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 10.12.2017 року, включно;

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_2 з військової служби, а саме, не включення щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2009 року № 889, до складу грошового забезпечення ОСОБА_2 , з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 , одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2009 року № 889, із урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги;

- у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням в частині відмови в задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву в частині зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 10.12.2017, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01 січня 2008 року. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо відсутності підстав для застосування при проведення обрахунку базового місяця, з моменту підвищення посадового окладу, а саме "січень 2008 року".

Відповідач не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_2 з військової служби, а саме, не включення щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2009 року № 889, до складу грошового забезпечення ОСОБА_2 , з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 , одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2009 року № 889, із урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги, звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняти нове про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 за №237 від 08.12.2017 року позивач був виключений із списків військової частини 10.12.2017 року.

29.12.2020 з метою досудового врегулювання спору з Відповідачем, позивачем направлено звернення проханням у найкоротший строк нарахувати та виплатити йому індексацію його доходів з 01.01.2016 року по 10.12.2017 року, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01 січня 2008 року, повідомити підстави невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно та здійснити перерахунок грошової допомоги при звільненні та її виплату з включенням до грошового забезпечення 60% щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців збройних сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» з урахуванням виплаченої суми.

За результатами розгляду звернення Листом вих. №350/118/451/пс від 10.02.2021 року позивачу відмовлено у його задоволенні з причин застосування норм постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, роз`яснення Міністерства соціальної політики України №252/10/136-16 від 09.06.2016 року, №10685/0/14-15/10 від 16.07.2016 року, №13700/з від 08.08. 2017, та роз`яснення департаменту фінансів Міністерства оборони України у яких зазначено, що механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди не передбачено, а тому нарахувати та виплатити мені індексацію за період з 01.01.2016 року по 10.12.2017 року враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01 січня 2008 року немає законних підстав. Крім того, Відповідачем у відповіді повідомлено, що базовим місяцем для нарахування індексації має бути січень 2016 року.

Відтак, за захистом своїх прав та інтересів позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення в частині відмови в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахувані індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені. Як встановлено, у спірний період відповідачем індексація доходу позивача взагалі не проводилась, що виключає існування спору про базовий місяць. Відтак, на думку суду, у зв`язку з цим, позовні вимоги в частині визначення базового місяця не підлягають задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_2 з військової служби, а саме, не включення щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2009 року № 889, до складу грошового забезпечення ОСОБА_2 , з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 , одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2009 року № 889, із урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена Постановою №889. Позивачу на постійній основі перед звільненням з військової служби нараховувалась та виплачувалась щомісячно додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення на підставі Постанови №889, а тому підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в оскарженій сторонами частині виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з Преамбулою до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон №1282-XII) цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Положеннями статті 4 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ст. 6 Закону № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок № 1078). Згідно з пунктом 4 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Питання визначення базового місяця для індексації знаходиться в залежності від таких показників, як розмір прожиткового мінімуму за певні періоди, розмір коефіцієнту індексації пенсій тощо, які підлягають застосуванню відповідними органами, підприємствами, установами, організаціями при здійсненні відповідних розрахунків.

Суд зазначає, що саме в процесі виконання рішення суду в порядку встановленому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядком №1078, буде визначено базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення позивача.

Окрім того, захисту підлягає лише вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому.

Відтак, вимога позивача щодо прийняття судом рішення в частині базового місяця, є передчасною та задоволенню не підлягає.

При цьому, повноваження відносно обрахунку індексації, в тому числі щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-XII, покладається на відповідача, в даному випадку - в процесі виконання судового рішення про зобов`язання нарахувати та виплати позивачу спірну грошову індексацію, в разі набрання судовим рішенням законної сили.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача щодо прийняття судом рішення в частині базового місяця є передчасною та не може бути задоволена.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги позивача у цій частині безпідставними, а тому апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Відносно вимоги про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_2 з військової служби, а саме не включення щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2009 року №889, до складу грошового забезпечення ОСОБА_2 , з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби, суд зазначає.

Так, відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «;Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «;Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ). 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).

В силу статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За змістом пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У відповідності до частини 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Так, підпунктом 2 пункту 1 Постанови № 889, чинної на час звільнення позивача з військової служби, Уряд установив, з-поміж іншого, щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Судом встановлено, що позивача звільнено з військової служби у запас за частиною шостою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті за пунктом "б" (за станом здоров`я). При цьому на момент звільнення позивача з військової служби його календарна вислуга років складала 24 повних календарних роки служби, пільгова 25 років (а.с.14-15).

Як видно з матеріалів справи, позивачу перед звільненням на постійній основі нараховувалась та виплачувалась щомісячно додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення на підставі Постанови №889 (а.с.23).

Разом з тим, відповідач таку додаткову грошову винагороду в розмірі, передбаченому Постановою №889, не включив до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби.

Відмова відповідача ґрунтується на нормах Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260. Так, за змістом пункту 38.1 розділу XXXVIII цієї Інструкції особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічні норми щодо невключення винагород до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби, містить також Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11. 2010 року № 595, виданим на виконання Постанови № 889.

При цьому, під час розгляду цієї справи відповідач, застосовуючи вищезазначені Інструкції як спеціальні нормативно-правові акти, що визначають структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Аналогічну правову позицію виклав у своїх постановах Верховний Суд від 19.03.2020 року у справі за № 820/5286/17, від 14.04.2020 року у справі за № 820/3719/18, а також від 29.04.2020 року у справі за № 240/10130/19.

Тобто, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Разом з тим, питання щодо складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17.

У постанові від 06.02.2019 р. по справі № 522/2738/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отже, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як свідчать матеріали справи, позивачу на постійній основі перед звільненням з військової служби нараховувалась та виплачувалась щомісячно додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення на підставі Постанови №889, а тому підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Таким чином, відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена Постановою №889.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно задоволено позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_2 з військової служби, а саме, не включення щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2009 року № 889, до складу грошового забезпечення ОСОБА_2 , з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_2 , одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2009 року № 889, із урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги відповідача, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи переконливих доводів, які б були безпідставно залишені поза увагою суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 10.12.2017 включно, сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно дост. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та Військової частини НОМЕР_1 підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Ватаманюк Р.В. Драчук Т. О.