Справа № 640/21993/21
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Ковтун К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Національне антикорупційне бюро України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Національне антикорупційне бюро України в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С., яка полягає у нездійсненні в розумні строки виконавчих дій з виконання виконавчого листа від 12.04.2021 № 640/11970/20 в межах виконавчого провадження №65258137 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України;

- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С., яка полягає у нерозгляді клопотання ОСОБА_1 від 03.07.2021 щодо здійснення активних виконавчих дій з виконання виконавчого листа від 12.04.2021 № 640/11970/20 в межах виконавчого провадження №65258137 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді Керівника Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України, зокрема винесення постанови про накладення на боржника штрафу;

- зобов`язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. вчинити дії щодо виконання виконавчого листа від 12.04.2021 №640/11970/20 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді Керівника Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України в межах виконавчого провадження № 65258137 в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», п. 7 Переліку виконавчих дій та строків їх вчинення, що є додатком до Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5 (із змінами), а також іншими положенням законодавства;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. від 17.08.2021 у виконавчому провадженні №65258137 про закінчення виконавчого провадження.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. На думку апелянта у державного виконавця були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. Відповідач зазначив, що державний виконавець під час виконання рішення суду не наділений правом піддавати сумніву, скасовувати або визнавати накази Національного антикорупційного бюро України протиправними. Відповідач вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Національне антикорупційне бюро України у відзиві на апеляційну скаргу зазначило, що твердження позивача про те, що він нібито повинен бути поновлений на посаді особи начальницького складу суперечить висновкам суду, які викладені у постанові від 17.03.2021, який прийшов до висновку про необхідність поновлення позивача на посаді державної служби. З метою забезпечення вказаної постанови суду було видано відповідний наказ про поновлення на посаді державної служби. Отже станом на час відкриття виконавчого провадження №65258137 постанова суду від 17.03.2021 в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі була виконана.

Позивачем у свою чергу надано до суду письмові пояснення на відзиви відповідача та третьої особи.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.04.2021, виданого у справі №640/11970/20.

Так, 22.04.2021 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, зокрема, про зобов`язання боржника (Національне антикорупційне бюро України) виконати рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді Керівника Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України.

Копію вказаної постанови було надіслано сторонам виконавчого провадження.

27.04.2021 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від імені Національного антикорупційного бюро України надійшла заява про закінчення виконавчого провадження, до якої було долучено копію наказу Національного антикорупційного бюро України від 29.03.2021 №785-н про поновлення ОСОБА_1 на посаді Керівника П`ятого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України з 17.03.2021, а також витяг з трудової книжки стягувача.

27.07.2021 для одержання додаткової інформації щодо виконання рішення суду державним виконавцем було підготовлено відповідну вимогу до Національного антикорупційного бюро України.

09.08.2021 Національним антикорупційним бюро України було надано державному виконавцю письмові пояснення та додаткові документи.

17.08.2021 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком Олексієм Степановичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №65258137, якою закінчено виконавче провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку із фактичним виконанням виконавчого листа від 12.04.2021 року, виданого у справі №640/11970/20.

Не погоджуючись з діями та постановою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Державний виконавець є представником влади, перелік обов`язків і повноважень для нього визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ч.2 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

Частиною 6 статті 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Статтею 63 Закону № № 1404-VIII визначено порядок дій виконавця щодо перевірки виконання рішення боржником.

Так за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 39 Закону № № 1404-VIII передбачені підстави закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів при розгляді справи звертає увагу на те, що за приписами ч. 2 ст. 65 Закону № 1404-VIII рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувана на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувана, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом виконавче провадження підлягає закінченню.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.08.2021 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком Олексієм Степановичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №65258137, якою закінчено виконавче провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку із фактичним виконанням виконавчого листа від 12.04.2021 року, виданого у справі №640/11970/20.

Підставою для висновку державного виконавця про фактичне виконання судового рішення у відповідності з його резолютивною частиною є наказ Національного антикорупційного бюро України від 29.03.2021 №785-н про поновлення ОСОБА_1 на посаді Керівника П`ятого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України з 17.03.2021, а також відповідний запис в трудовій книжці позивача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що передумовою подання позивачем позову у даній справі стало неналежне, на його думку, виконання Національним антикорупційним бюро України рішення суду у справі №640/11970/20.

Судом встановлено, що не погоджуючись з наказом від 29.03.2021 №785-н, позивач звернувся до суду з позовом про скасування останнього.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2021 року у справі №640/14941/21, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.08.2021 року, відмовлено у відкритті провадження.

У вказаних рішеннях суди зазначили, що позивач фактично не погоджується зі способом виконання судового рішення у справі №640/11970/20, а тому повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що Законом №1404-VIII не надано повноважень державному/приватному виконавцю ставити під сумнів законність прийнятих боржником рішень на виконання рішення суду (наказу від 29.03.2021 №785-н «Про поновлення ОСОБА_1 ).

В рамках даної справи судом також не може бути надана оцінка мотивам та доводам апелянта в частині прийняття відповідачем наказів.

Водночас судом встановлено, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2021 року було відкрито провадження у справі №640/14941/21 за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу Директора Національного антикорупційного бюро України № 46-ДСК від 29.03.2021 «Про внесення змін до структури, штатного розкладу та штатного розпису Національного антикорупційного бюро України»; наказу Директора Національного антикорупційного бюро України № 48-ДСК від 31.03.2021 «Про внесення змін до структури, штатного розкладу та штатного розпису Національного антикорупційного бюро України»; наказу Директора Національного антикорупційного бюро України № 1027-н від 29.04.2021 «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » з внесеними до нього змінами згідно наказу № 1028-н від 29.04.2021 «Про внесення змін до наказу Директора Національного антикорупційного бюро України №1027-н від 29.04.2021 «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 в частині припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 з посади Керівника П`ятого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури і штатного розпису, пункт 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Проаналізувавши наведені вище обставини, враховуючи те, що станом на час вирішення спору по суті відсутні належні та достатні докази на підтвердження визнання протиправним наказу Національного антикорупційного бюро України №758-н від 29.03.2021 року «Про поновлення ОСОБА_1 » апеляційний суд вважає, що в даному випадку постанова відповідача від 17.08.2021 у виконавчому провадженні №65258137 про закінчення виконавчого провадження винесена у відповідності до норм статей 1,3,18,26,39,63,65 Закону № 1404-VIII та є правомірною, а тому на думку колегії суддів відсутні підстави для задоволення позовної вимоги в цій частині.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання останнього вчинити певні дії колегія суддів зазначає наступне.

У постанові від 17.04.2019 у справі № 342/157/17 Верховний Суд зазначив, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Колегія суддів зазначає, що станом на час вирішення спору по суті виконавче провадження ВП №65258137 є завершеним, у зв`язку із фактичним виконанням виконавчого листа від 12.04.2021 року, виданого у справі №640/11970/20.

Апелянт у апеляційній скарзі не навів переконливих мотивів/обґрунтувань стосовно того, які фактичні обставини свідчать про те, що невиконання згаданого судового рішення станом на певну календарну дату є результатом невжиття держвиконавцем заходів та/чи ухвалення рішень (і яких), які він у межах своїх повноважень був зобов`язаний вжити/ухвалити, але не зробив цього, і що об`єктивно йому завадило.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що обставини наявності/відсутності протиправної бездіяльності в частині вчинення відповідачем виконавчих дій з метою виконання рішення суду в адміністративній справі №640/11970/20 не порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, оскільки виконавче провадження є завершеним у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду.

Отже підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання останнього вчинити певні дії в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив питання у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, судом повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскарженого рішення суду. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких