Справа № 620/15270/21
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року, прийнятого за правилами спрощеного позовного провадження справу, у справі за адміністративним позовом Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку до Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, скасування постанов про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

Чернігівський зональний відділ Військової служби правопорядку звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), у якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №66827212, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення, згідно з виконавчим документом;

- зобов`язати відповідача винести постанову про закінчення виконавчого провадження №66827212, у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

- скасувати постанову про накладення штрафу від 30.09.2021 та постанову про накладення штрафу від 19.10.2021, винесені відповідачем по виконавчому провадженню №66827212, як незаконні та не обґрунтовані.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, в якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 у справі №620/3247/20 було виконане 22.06.2021. Також, на виконання вимоги державного виконавця позивач в листі листі надав роз`яснення із розрахунком нарахування індексації ОСОБА_1 з чітким зазначенням, які базові місяця індексації ураховувалися при нарахуванні.

Позивач зазначає, що зі змісту адміністративного позову вбачається, що фактичною підставою для звернення виконавчої служби, слугувала незгода ОСОБА_1 із розрахунком Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку розміру індексації грошового забезпечення під час виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 у справі №620/3247/20. Тобто, фактично, заявлені вимоги ОСОБА_1 до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) стосуються саме порядку виконання судового рішення, а тому ОСОБА_1 , має встановлене законом право звернутися до суду в порядку ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Правильність та повнота нарахування та виплати індексації грошового забезпечення не можуть бути перевірені державним виконавцем під час примусового виконання судового рішення. Державний виконавець позбавлений будь-якої можливості поставити під сумнів правильність обрахунку суми середнього заробітку, оскільки така сума відсутня у виконавчому документі.

Окрім того, позивач при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 врахував базовий місяць «січень 2008 року», про що є відображення в розрахунку індексації грошового забезпечення від 03.06.2021 №161 та від 27.09.2021 №826/34871/фес. При цьому, в рішенні суду зазначається, що позивачем індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за вказаний вище період, проведена з урахуванням базового місяця січень 2016 року, що дає підстави для однозначного висновку про невиконання боржником рішення суду в повному обсязі без проведення перевірки правильності та повноти нарахування та виплати індексації, оскільки при нарахуванні індексації за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 застосовувався базовий місяць - січень 2016 року, а не січень 2008 року, як передбачено рішенням суду та виконавчим документом.

Отже, враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідач протиправно не виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. А подальшому, відповідач протиправно виніс дві постанови про накладення штрафу від 30.09.2021 та від 19.10,2021 відповідно.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №620/15270/21 та призначено її до розгляду у судове засідання 14.02.2022.

Відзив на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.

11.02.2022 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла заява відповідача про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що 14.09.2021 на примусове виконання до відповідача надійшов виконавчий лист від 13.07.2021 №620/3247/20 виданий Чернігівським окружним адміністративним судом про зобов`язання позивача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця індексації -січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 24.03.2018 - з урахуванням базового місяця індексації - березень 2018 року, з урахуванням проведених виплат.

15.09.2021 державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №66827212.

15.09.2021 державним виконавцем направлено Чернігівському зональному відділу вимогу та надано строк для виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду у справі №620/3247/20.

На виконання вимоги державного виконавця Чернігівським зональним відділом було направлено лист від 27.09.2021 №826/3488/ФЕС в якому зазначається, що ОСОБА_1 була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення (що підтверджується копією платіжного доручення від 18.06.2021 №242 та розрахунком індексації грошового забезпечення).

Так, відповідач, при вивченні документів наданих Чернігівським зональним відділом, а саме розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , встановив, що при нарахуванні індексації за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 застосовувався базовий місяць - січень 2016 року, а не січень 2008 року, як передбачено виконавчим документом.

Таким чином, оскільки станом на 30.09.2021 рішення суду боржником не було виконано в повному обсязі, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 5 100 грн та направлено боржнику.

Також, 30.09.2021 державним виконавцем направлено Чернігівському зональному відділу вимогу з встановленням нового строку для виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду у справі №620/3247/20, з урахуванням проведених виплат.

На вимогу державного виконавця від 30.09.2021 боржником не було надано підтвердження щодо виконання рішення суду в повному обсязі, про що було складено відповідний акт державного виконавця.

Отже, виходячи з того, що станом на 19.10.2021 рішення суду боржником повторно не було виконано в повному обсязі, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі - 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 10 200 грн. та направлено боржнику.

Позивач, вважає, що вказані постанови протиправні та підлягають скасуванню, звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законом, вкладені в ній обставини порушення позивачем Правил Дорожнього Руху повністю підтверджуються наданими відповідачем доказами, внаслідок чого є законною.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пункт 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII визначає, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Керуючись ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами частин 1-3 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу викладених законодавчих положень вбачається, що право на накладення на боржника штрафу є невиконання останнім без поважних причин рішення.

Так, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 у справі №620/3247/20 позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково:

Визнано протиправною бездіяльність Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 24.03.2018;

Зобов`язано Чернігівський зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 24.03.2018;

В решті позовних вимог відмовлено.

21.03.2021 постановою Шостого апеляційного адміністративного суду Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково: змінено частину третю резолютивної частини рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року, виклавши абзац 3 наступним чином:

«Зобов`язати Чернігівський зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року з урахуванням базового місяця індексації - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 24.03.2018 року - з урахуванням базового місяця індексації - березень 2018 року, з урахуванням проведених виплат».

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року - залишено без змін.

Матеріалами справи підтверджено, що при нарахуванні індексації за період з грудень 2015 позивач застосував для розрахунку базовий місяць січень 2008, з січня 2016 по лютий 2018 - січень 2016 року, за березень 2018 березень 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що з аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач не вказував на незрозумілість рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 у справі №620/3247/20, не звертався до суду першої інстанції з приводу його роз`яснення тощо.

Натомість матеріали справи підтверджують, що таке рішення виконано позивачем у інший спосіб ніж було постановлено судом, відтак, колегія суддів погоджується з відповідачем та судом першої інстанції, що таке рішення не можна вважати виконаним.

Відповідно до положень частин 1 та 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що державний виконавець накладаючи на позивача штраф у розмірі 5 100 грн. та 10 200 грн. за невиконання рішення у строк, наданий для добровільного його виконання, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації. А підстав для завершення виконавчого провадження не має.

А тому, за вказаних обставин, підстав для визнання протиправними та скасування постанов Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 30.09.2021 та від 19.10.2021 у виконавчому провадженні №66827212 про накладення штрафу на Чернігівський зональний відділ Військової служби правопорядку, у колегії суддів немає.

Отже, колегія суддів вважає вірним аналогічний висновок суду першої інстанції.

Посилання позивача на те, що правильність та повнота нарахування та виплати індексації грошового забезпечення не можуть бути перевірені державним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, а стягувач мав підстави звернутись до суду в порядку ст. 382 КАС України, колегія суддів відхиляється як безпідставні. Оскільки позивача зобов`язано, зокрема, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця індексації січень 2008 року. Натомість матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами у справі, індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за вказаний період, проведена з урахуванням базового місяця січень 2016 року, що дає підстави для однозначного висновку про невиконання боржником рішення суду в повному обсязі. В даному випадку, як вірно вказав суд першої інстанції, проведення перевірки правильності та повноти нарахування та виплати індексації не вбачається за необхідне, оскільки при нарахуванні індексації за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 позивач застосував базовий місяць - січень 2016 року, а не січень 2008 року, як було передбачено рішенням суду у справі №620/3247/20 та виконавчим документом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. На думку колегія суддів, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ч. 2 ст. 19, ст. 61 Конституції України, ст.ст. 272, 286, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан