Справа № 620/17668/21
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року Чернігів Справа № 620/17668/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю. О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві
про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі ГУ ПФУ в м. Києві), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУ ПФУ в Чернігівській області), в якому просить:

визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду Украв м. Києві здійснити переведення на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та здійснювати нарахування й виплату з 03.11.2021 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, зазначених у довідках від 03 листопада 2021 року № 10-3327/8 та 10-3328/8.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що пенсійним органом протиправно відмовлено йому у переведенні на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», оскільки позивач має більше 20 років стажу роботи, групу інвалідності та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також посилаючись на судове рішення Великої Палати Верховного Суду у справі № 822/524/18, зазначає, що право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» пов`язане лише з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця, визначеним пунктами 10, 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» та жодних додаткових умов для призначення такої пенсії не встановлено.

ГУ ПФУ в м. Києві подало відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Зазначає, що відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 22-1, положення якої передбачають можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій, ним була розглянута заява позивача та прийнято рішення про відмову у переведенні на пенсію відповідно до Закону «Про державну службу». Вважає, що приймаючи вказане рішення воно діяло в межах своєї компетенції та відповідно до вимог чинного законодавства. Також зазначає, що призначення та виплата пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу.

ГУ ПФУ в Чернігівській області подало відзив на позов, в якому просило відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що нормами постанови КМУ № 622 від 14.09.2016 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» передбачено право на призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу» лише в разі досягнення відповідного віку або наявності спеціального стажу. Зазначеною постановою не визначено підстав для призначення пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про державну службу». А отже, вважає, що рішення ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови позивачу у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» відповідає нормам чинного законодавства, а підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Відповідно до копії Довідки Чернігівської медико-соціальної експертної комісії № 1 від 12.11.2019 серії 12ААБ № 498355 (а.с. 3) позивачу з 01.11.2019 встановлено ІІ групу інвалідності. Відповідно до копії Довідки Чернігівської МСЕК № 1 від 23.11.2021 серії 12ААВ № 560275 вказану групу інвалідності позивачу встановлено безтерміново (а.с. 4).

Із змісту копії Трудової книжки від 06.02.1986 серії НОМЕР_1 (а.с. 13-21) вбачається, що позивач 02.06.2015 звільнений з посади директора Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації (далі Департамент культури).

Згідно з Довідкою Департаменту культури від 13.10.2021 № 08-3114/8 стаж державної служби позивача на дату звільнення 02.06.2015 з посади директора Департаменту культури складає 22 роки 05 місяців 14 днів (а.с. 7).

03.11.2021 Департамент культури сформував та видав позивачу Довідки № 10-3327/8 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби (а.с. 5) та № 3328/8 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) (а.с. 6).

03.11.2021 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою в якій просив про переведення його на інший вид пенсії по інвалідності згідно із Законом України «Про державну службу» (а.с. 8-9).

04.11.2021 ГУ ПФУ в м. Києві прийняло рішення, в якому зазначило про те, що до Управління Пенсійного фонду України в місті Чернігів Чернігівської області 03.11.2021 звернувся гр. ОСОБА_1 із заявою № 1344 щодо переведення з пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про державну службу». Гр. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Чернігівському об`єднаному управлінні ПФУ (25415) та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VII (зі змінами), не передбачено призначення пенсії по інвалідності. Враховуючи вищевикладене, в переході на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» гр. ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 10).

Про прийняте рішення позивача повідомлено листом ГУ ПФУ в Чернігівській області від 05.11.2021(а.с. 10).

Вважаючи відмову пенсійного органу у переведенні на інший вид пенсії протиправною та такою, що порушує права, позивач звернувся до суду з позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема, порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» від 20.12.2015 № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII).

Відповідно до п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі Закон № 3723-ХІІ), крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави вважати, що право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV, виникає у особи за наявності існування сукупності таких умов:

1) визнання особи особою з інвалідністю І або II групи у період перебування на державній службі та наявність стажу державної служби не менше 10 років;

2) визнання особи особою з інвалідністю І або II групи незалежно від часу встановлення їй інвалідності, наявність не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вона працювала на зазначених посадах.

Судом встановлено, що позивач має статус особи з інвалідністю ІІ групи та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV. Також з матеріалів справи вбачається, що позивач станом на 02.06.2015 має стаж державної служби більше 22 років.

Із заявою про переведення з пенсії по інвалідності згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності згідно із Законом України «Про державну службу» позивач до пенсійного органу звернувся 03.11.2021. При цьому, з посади директора Департаменту культури (з посади державної служби) позивача було звільнено 02.06.2015. На момент звернення із вказаною заявою позивач працював на посаді генерального директора комунального підприємства «Чернігівський обласний академічний український музично-драматичний театр імені Т.Г. Шевченка» (а.с. 21).

Тобто, безпосередньо перед зверненням за призначенням пенсії по інвалідності на підставі ст. 37 Закону № 3723-ХІІ позивач не працював на посаді, віднесеної до категорій посад державних службовців.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для призначення позивачу пенсії по інвалідності на підставі ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.

Щодо посилань позивача на правові висновки у зразковій справі № 822/524/18, то суд зазначає, що із змісту рішення Верховного Суду від 04.04.2018 у даній справі вбачається встановлення Судом того факту, що наказом від 30.01.2018 № 6-ос позивачку звільнено з посади головного спеціаліста Кам`янець-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 899. До Кам`янець-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області із заявою про переведення її з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723 позивачка звернулася 31.01.2018, тобто безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії позивачка працювала на посаді, віднесеної до категорій посад державних службовців.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі № 822/524/18 зазначила, що правові висновки в цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовами до територіальних органів Пенсійного фонду України з вимогами призначити пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723. На інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі, можуть впливати відмінності в обставинах справи, зокрема щодо стажу позивача.

Отже, оскільки у даній справі у порівнянні із зразковою справою № 822/524/18 наявні відмінності щодо тієї посади яку займали позивачі безпосередньо перед зверненням із заявою про призначення іншого виду пенсії, тому правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 822/524/18 до даної справи застосуванню не підлягають.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Підстави розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, .

Дата складення повного рішення суду - 14.02.2022.

Суддя Ю. О. Скалозуб