Справа № 420/15216/21
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Одеської митниці Держмитслужби (65078, Одеська область, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21 А; код ЄДРПОУ 43333459), Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21 А; код ЄДРПОУ ВП 44005631) про визнання протиправною відмови у наданні акту, визнання протиправним та скасування наказу №386 від 03.06.2021р., -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Одеської митниці Держмитслужби, третя особа Одеська митниця, в якій позивач просить:

визнати протиправною відмову Одеської митниці Держмитслужби у наданні копії акту № 7-10-25/245 від 30.06.2021р. на адвокатський запит та зобов`язати надати вказаний акт;

визнати протиправним та скасувати наказ Одеської митниці Держмитслужби № 386 від 03.06.2021р. про проведення перевірки з окремих питань;

визнати протиправним та скасувати акт №7.10-25/245 від 30.06.2021р.;

стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з відповіді Одеської митниці Держмитслужби № 7.10-1/10/8.19/8729 на адвокатський запит ОСОБА_1 стало відомо, що відповідно до наказу № 386 від 03.06.2021р. щодо позивача проводилась перевірка з окремих питань. Згідно відповіді від 10.08.2021р. на інший адвокатський запит відповідачем відмовлено у наданні акту перевірки, що мотивовано неможливістю розголошення відомостей досудового розслідування. Позивач вважає, що акт перевірки, який запитувався є документом, який існує поза межами кримінального провадження. Відмовляючи у наданні документів на адвокатський запит, відповідач порушує право позивача на захист від кримінального переслідування. Проводячи перевірку без залучення особи, відповідач позбавив позивача права надати пояснення щодо відповідної інформації про нього. Наказ Одеської митниці Держмитслужби № 386 від 03.06.2021р. про проведення перевірки з окремих питань та акт №7.10-25/245 від 30.06.2021р. позивач вважає незаконними, оскільки ОСОБА_2 не було повідомлено про наявність вказаного наказу та про призначення перевірки щодо неї; у наказі не зазначено підстав для проведення перевірки, причин та інформації стосовного чого проводиться перевірка; ОСОБА_2 не було надано права надати письмові чи усні пояснення та не було запрошено на засідання комісії, яка проводила перевірку, не було повідомлено жодним чином про дату, місце та час проведення такої комісії; не надано для ознайомлення акт перевірки та відмовлено адвокату у наданні такого акту на адвокатський запит, чим порушено базові принципи права особи на захист.

За наявною інформацією, перевірка діяльності ОСОБА_2 є похідною від кримінального провадження, яке розслідується відносно неї, відтак висновки даної перевірки можуть вплинути на її права та обов`язки у кримінальному провадженні. Дії відповідача, на думку позивача, обмежують право ОСОБА_2 на захист, складовою якого є право бути повідомленим про те, у чому її підозрюють або обвинувачують та можливість відповісти на звинувачення. Проведення перевірки діяльності ОСОБА_2 за поданням органу слідства без її залучення призвело до порушення також принципу рівності сторін.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 64054/21 від 17.11.2021р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що на виконання наказу Одеської митниці Держмитслужби № 386 від 03.06.2021р. «Про проведення перевірки з окремих питань», проведено перевірку з окремих питань відносно головного державного інспектора відділу аналізу митної вартості та роботи з ціновою інформацією управління адміністрування митних платежів, митної вартості та класифікації товарів Одеської митниці Держмитслужби Кекуатової Катерини Ігорівни. Підставою для проведення такої перевірки послугувала доповідна записка в.о. начальника відділу внутрішньої безпеки Одеської митниці Держмитслужби Геннадія Жуліфа від 31.05.2021р. №7.10-25/174; лист Національного антикорупційного бюро України №04-232/15173 від 14.05.2021 р. Відповідач вважає, що оскаржуваний наказ винесено з дотриманням вимог чинного законодавства. В ході проведення перевірки з окремих питань отримано копії матеріалів кримінального провадження №0000209 від 26.03.2020р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3ст. 212, ч. 2 ст. 364 КК України для використання під час проведення вказаної перевірки. При цьому зазначено про надання дозволу на розголошення отриманих відомостей досудового розслідування виключно для їх використання під час проведення вказаної перевірки.

Листом № 7.10-1/25/8.11/5546 від 14.09.2021 р. відповідач звернувся до Національного антикорупційного бюро України щодо можливості надання копій витребуваних судом документів, які містять відомості досудового розслідування, на що отримано відповідь про ненадання дозволу Одеській митниці Держмитслужби на розголошення інформації, яка стала їм відома під час проведення перевірки законності дій ОСОБА_2 у зв`язку з наданням відповідних копій матеріалів кримінального провадження №0000209. При цьому акцентовано увагу на тому, що відповідач не є органом, який формує (вручає) та висуває підозри або обвинувачення, оскільки таким правом наділено орган, який здійснює досудове розслідування.

Відповідачем також наголошено, що акт №7.10-25/245 від 30.06.2021р. не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не може порушувати права та/або охоронювані законом інтереси особи у публічно-правових відносинах.

Ухвалою від 30.08.2021р. прийнято до розгляду позовну заяву; відкрито провадження в адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив; встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення; зобов`язано відповідача надати до Одеського окружного адміністративного суду письмові докази по справі.

Ухвалою суду від 27.10.2021р. призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії проведення підготовчого засідання; призначено підготовче засідання по справі на 10.11.2021 р., яке було перенесено на 06.12.2021р.

Ухвалою суду від 01.12.2021 р. призначено розгляд справи 06.12.2021р. об 11 год. 00 хв., здійснювати в режимі відеоконференції за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

Ухвалою суду від 06.12.2021 р., яка занесена до протоколу засідання, залучено до участі у справі Одеську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21 А; код ЄДРПОУ ВП 44005631); відкладено підготовче засідання на 22.12.2021р.

Ухвалою суду від 22.12.2021р., яка занесена до протоколу засідання, підготовче провадження в адміністративній справі закрито; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05.01.2022 р.

До судового засідання 05.01.2022 р. всі учасники справи не з`явились, явку представників не забезпечили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином та завчасно.

Ухвалою суду від 20.01.2022р. закрито провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування акта №7.10-25/245 від 30.06.2021р.

За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

28.07.2021р. (вих. № 7.10-1/10/8.19/8729) Одеська митниця Держмитслужби за результатами розгляду адвокатського запиту ОСОБА_1 від 22.07.2021р. (вх. № 16142/8.19-Адв.), посилаючись на приписи ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 222 Кримінального процесуального кодексу України повідомила заявника щодо можливості розголошення відомостей досудового розслідування лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом. При цьому надано копію наказу Одеської митниці Держмитслужби № 386 від 03.06.2021р. «Про проведення перевірки з окремих питань», зазначивши, що в іншій частині адвокатський запит не підлягає задоволенню, оскільки запитувані документи містять відомості досудового розслідування, дозвіл на розголошення яких у митному органі відсутній (а.с. 9-12).

03.08.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Одеської митниці Держмитслужби із адвокатським запитом, в якому просив надати: наказ про проведення службової перевірки № 386; акт №7.10-25/245 від 30.06.2021 р. про результати проведення перевірки з окремих питань відносно ОСОБА_2 ; матеріали вказаної перевірки та інформацію про підстави її проведення, у тому числі лист НАБУ №043-232/11782 від 14.04.2021р.; відомості щодо надання можливості ОСОБА_2 надати пояснення та інформацію щодо надання їй або її керівнику для ознайомлення вказаного акту перевірки; відомостей щодо того, які дії вживались за результатами або на підставі вказаного акту з наданням підтверджуючих документів (а.с. 4-6).

10.08.2021р. (вих. № 7.10-5/10/8.19/8787) Одеська митниця Держмитслужби за результатами розгляду адвокатських запитів ОСОБА_1 , посилаючись на приписи ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 222 Кримінального процесуального кодексу України повідомила заявника, що відомості досудового розслідування можливо розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом. З приводу ненадання пояснень ОСОБА_2 та надання їй або її керівнику для ознайомлення акту перевірки повідомлено, що Порядком організації та проведення внутрішніх перевірок у державній митній службі України, затвердженим наказом Державної митної служби України № 15 від 20.01.2020р., не передбачено необхідності надання пояснень чи ознайомлення будь-кого з посадових осіб з актом перевірки, в зв`язку з чим відповідні дії не вчинялись. Про результати проведеної перевірки проінформовано Національне антикорупційне бюро України. При цьому зазначено, що копію наказу Одеської митниці Держмитслужби № 386 від 03.06.2021р. «Про проведення перевірки з окремих питань» надано Одеською митницею Держмитслужби разом з відповіддю на адвокатський запит ОСОБА_1 від 22.07.2021р. (вх. № 16142/8.19-Адв). При цьому зазначено, що в іншій частині адвокатський запит не підлягає задоволенню, оскільки запитувані документи містять відомості досудового розслідування, дозвіл на розголошення яких у митному органі відсутній (а.с. 7-8).

Керуючись вимогами Порядку організації та проведення внутрішніх перевірок у Державній митній службі України, затвердженого наказом Державної митної служби України № 15 від 20.01.2020р., на підставі доповідної записки в.о. начальника відділу внутрішньої безпеки Одеської митниці Держмитслужби Геннадія Жуліфа № 7.10-25/174 від 31.05.2021р., прийнято наказ Одеської митниці Держмитслужби № 386 від 03.06.2021р., яким визначено у термін до 03.07.2021р. провести перевірку з окремих питань відносно головного державного інспектора відділу аналізу митної вартості та роботи з ціновою інформацією управління адміністрування митних платежів, митної вартості та класифікації товарів Одеської митниці Держмитслужби Кекуатової Катерини (а.с. 11-12).

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Таким чином, суд з`ясовує, чи використане повноваження, надане суб`єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з ст.2 Закону України «Про інформацію» основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про інформацію» основними напрямами державної інформаційної політики є: забезпечення доступу кожного до інформації.

Згідно з ч.2 ст.20 Закону України «Про інформацію» будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI зі змінами станом на дату виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

За загальним правилом, публічна інформація, є відкритою. Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію.

Аналіз визначення та переліку розпорядників публічної інформації, закріпленого у статті 13 Закону № 2939-VI, свідчить, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях, у тому числі інформація, пов`язана з виконанням особами делегованих повноважень суб`єктів владних повноважень, згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг.

Відповідно до пунктів 1-3 розділу 1 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затверджений наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020р. (далі - Положення про ЄРДР), це Положення визначає порядок формування та ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - Реєстр), а також надання відомостей з нього.

Реєстр - створена за допомогою автоматизованої системи електронна база даних, відповідно до якої здійснюються збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 глави 2 цього розділу, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та законодавства, яким врегульовано питання захисту персональних даних та доступу до інформації з обмеженим доступом.

Реєстр утворений та ведеться відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) з метою забезпечення:

реєстрації кримінальних правопорушень (проваджень) та обліку прийнятих під час досудового розслідування рішень, осіб, які їх учинили, та результатів судового провадження;

оперативного контролю за додержанням законів під час проведення досудового розслідування;

аналізу стану та структури кримінальних правопорушень, вчинених у державі;

інформаційно-аналітичного забезпечення правоохоронних органів.

Реєстраторами Реєстру (далі - Реєстратор) є:

прокурори, у тому числі керівники органів прокуратури;

керівники органів досудового розслідування;

керівники органів дізнання;

слідчі органів поліції, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, та органів Державного бюро розслідувань; детективи підрозділів детективів та внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України (далі - Національне бюро), уповноважені здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень;

дізнавачі підрозділів дізнання органів поліції, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, та органів Державного бюро розслідувань, а також уповноважені особи інших підрозділів зазначених органів, уповноважені в межах компетенції, передбаченої КПК України, здійснювати досудове розслідування кримінальних проступків (далі - уповноважені особи інших підрозділів) (пункт 8 розділ 1 Положення про ЄРДР).

Відповідно до пункту 1 розділу 2 Положення про ЄРДР до Реєстру вносяться відомості про:

час та дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника;

інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела;

попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

передачу матеріалів та відомостей іншому органу досудового розслідування, дізнання або за місцем проведення досудового розслідування (частина п`ята статті 36, частина сьома статті 214, статті 216, 218, пункт 4 частини другої статті 301 КПК України);

прізвище, ім`я, по батькові керівника органу прокуратури, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, детектива, керівника органу дізнання, дізнавача (уповноваженої особи інших підрозділів), який вніс відомості до Реєстру та/або розпочав досудове розслідування та/або здійснює досудове розслідування чи процесуальне керівництво;

дату та час затримання особи (звільнення);

обрання, зміну та скасування запобіжного заходу (статті 176-178, 200, 202, 299, 492, 493, 508 КПК України);

час та дату повідомлення про підозру, зміну, скасування повідомлення про підозру, особу, яку повідомлено про підозру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (частина четверта статті 278, стаття 279, частина перша статті 298-4, частина друга статті 307 КПК України);

час та дату складання повідомлення про підозру, особу, стосовно якої складено повідомлення про підозру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність у разі неможливості повідомлення такій особі про підозру з об`єктивних причин (стаття 277, частина перша статті 298-4 КПК України);

юридичну особу, щодо якої можуть застосовуватися заходи кримінально-правового характеру (частина восьма статті 214 КПК України, стаття 96-3 КК України);

дату та підставу здійснення (скасування) спеціального досудового розслідування (частина шоста статті 297-4 КПК України);

зупинення та відновлення досудового розслідування (частина четверта статті 280, частина друга статті 281, частина третя статті 282, частина третя статті 298-5 КПК України);

оголошення розшуку підозрюваного (стаття 281 КПК України);

об`єднання та виділення матеріалів досудових розслідувань (стаття 217 КПК України);

продовження строків тримання під вартою та досудового розслідування (статті 197, 199, 219, 294, частина перша статті 298-5 КПК України);

встановлені, відшкодовані матеріальні збитки, суми пред`явлених позовів у кримінальному провадженні, вартість арештованого майна;

закінчення досудового розслідування (частина третя статті 283, стаття 301 КПК України);

інші відомості, передбачені в електронних картках.

За приписами пунктів 1-5 розділу 4 Положення про ЄРДР відомості з Реєстру надаються у вигляді витягу в порядку, встановленому КПК України, за формою згідно з додатком 6 до цього Положення.

Витяг з Реєстру - згенерований програмними засобами ведення Реєстру документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення, отриманих за визначеними у пункті 3 цієї глави параметрами, які є актуальними на момент його формування.

До витягу з Реєстру включається інформація про:

номер та дату реєстрації кримінального провадження (виділення матеріалів досудового розслідування);

дату надходження заяви, повідомлення та дату і час внесення відомостей про заяву, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Реєстру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, наслідок розслідування кримінального правопорушення;

прізвище, ім`я, по батькові потерпілого, заявника (найменування юридичної особи та ідентифікаційний код Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР));

короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

прізвище, ім`я, по батькові та дату народження особи, якій повідомлено про підозру, наслідки розслідування щодо особи та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування щодо неї;

найменування, код ЄДР, юридичну адресу, розрахунковий рахунок, місце та дату державної реєстрації юридичної особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, а також анкетні дані її представника;

орган досудового розслідування;

прізвище, ім`я, по батькові слідчого (слідчих) органів досудового розслідування, дізнавча (дізнавачів) органів дізнання, уповноваженої особи (осіб) іншого підрозділу, працівника (працівників) підрозділів детективів та внутрішнього контролю Національного бюро, які здійснюють досудове розслідування, та прокурора (прокурорів), який (які) здійснює(ють) процесуальне керівництво.

Реєстратори самостійно формують (отримують) витяг з Реєстру в межах унесеної інформації та посвідчують його своїм підписом.

Надання витягу з Реєстру на всіх стадіях кримінального провадження, а також копії інформації, яка міститься у Реєстрі, у конкретному кримінальному провадженні до закінчення досудового розслідування здійснюється Реєстраторами, уповноваженими на здійснення досудового розслідування та нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у ньому.

Відповідно до пп.1 ч.1 ст. 20 "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Частинами 1, 2 ст. 24 цього Закону встановлено, що адвокатський запит - це письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Пунктом 5 глави 4 "Надання відомостей з реєстру" розділу І "Основні засади ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань" Положення № 298 регламентовано, що надання витягу з Реєстру на всіх стадіях кримінального провадження, а також копії інформації, яка міститься у Реєстрі, у конкретному кримінальному провадженні до закінчення досудового розслідування здійснюється Реєстраторами, уповноваженими на здійснення досудового розслідування та нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у ньому.

Держатель надає відомості з Реєстру з додержанням вимог КПК України та Закону України "Про захист персональних даних" (пункт 6 глави 4 "Надання відомостей з реєстру" розділу І "Основні засади ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань" Положення № 298).

Пунктом 5 частини першої статті 3 КПК України встановлено, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з частиною другою статті 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Таким чином, інформацією, яка містить таємницю досудового розслідування, є та, яку було створено або одержано у кримінальному провадженні після внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення. Доступ до такої інформації мають учасники кримінального провадження та інші особи.

Так, Кримінальний процесуальний кодекс України регламентує спеціальний порядок доступу (ознайомлення) учасників кримінального провадження з інформацією, створеною (одержаною) у ході досудового розслідування та судового провадження відповідної кримінальної справи. А тому доступ учасників кримінального провадження до інформації, створеної (одержаної) у ході досудового розслідування, забезпечується в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Інші особи, які не є учасниками кримінального провадження, можуть реалізувати своє право на отримання відповідної інформації за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 222 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, як бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Відповідно до абз.4 частини першої статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Відповідно до ч.1 ст. 221 КПК України слідчий, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається.

Статтею 222 КПК України передбачено, що відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, інформацію (відомості), що отримана (отримані) у кримінальному провадженні з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і до закриття кримінального провадження, може бути надано на відповідний адвокатський запит лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

У випадку надання відповіді на запит, де зі змісту такої відповіді випливало б розголошення відомостей кримінального провадження, це могло б вплинути на хід досудового розслідування та завдати шкоди повноті й об`єктивності встановлення обставин кримінального правопорушення, чим було б порушено вимоги КПК України.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, наказ Одеської митниці Держмитслужби № 386 від 03.06.2021р. відповідач прийняв керуючись вимогами Порядку організації та проведення внутрішніх перевірок у Державній митній службі України, затвердженого наказом Державної митної служби України № 15 від 20.01.2020р., на підставі доповідної записки в.о. начальника відділу внутрішньої безпеки Одеської митниці Держмитслужби Геннадія Жуліфа № 7.10-25/174 від 31.05.2021р.

Згідно оскаржуваного наказу призначено провести перевірку з окремих питань відносно головного державного інспектора відділу аналізу митної вартості та роботи з ціновою інформацією управління адміністрування митних платежів, митної вартості та класифікації товарів Одеської митниці Держмитслужби Кекуатової Катерини.

Як зазначено відповідачем, прийняття наказу Одеської митниці Держмитслужби № 386 від 03.06.2021 р. обумовлено надходженням листа Національного антикорупційного бюро України №04-232/15173 від 14.05.2021 р. щодо проведення перевірки стосовно посадової особи Одеської митниці Держмитслужби ОСОБА_2 . При цьому зазначено, що у ході проведення перевірки з окремих питань отримано копії матеріалів кримінального провадження №0000209 від 26.03.2020р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3ст. 212, ч. 2 ст. 364 КК України для використання під час проведення вказаної перевірки. При цьому зазначено про надання дозволу на розголошення отриманих відомостей досудового розслідування виключно для їх використання під час проведення вказаної перевірки.

Тобто прийняття оскаржуваного наказу фактично зумовлено необхідністю збору доказів у межах кримінального провадження.

У матеріалах справи наявна копія листа Національного антикорупційного бюро України від 20.09.2021р. (вих. № 7048/8.11), яким повідомлено Одеську митницю Держмитслужби про ненадання дозволу на розголошення інформації, яка стала відома митниці під час проведення законності дій ОСОБА_2 , зокрема матеріалів кримінального провадження №0000209 від 26.03.2020р., у якому триває досудове розслідування (а.с. 27-28).

Таким чином, виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань є юридичним фактом, з яким процесуальний закон пов`язує початок досудового розслідування. Ці правовідносини регулює, зокрема, КПК України та підзаконні акти, видані на підставі та на його виконання. Отримувати доступ до інформації, що здобута чи створюється у зв`язку зі здійсненням досудового розслідування можливо із дотриманням вимог спеціального для цих правовідносин законодавства. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.04.2020р. у справі №826/7244/18 і у постанові Верховного Суду від 21.01.2021р. у справі №160/7938/19 (ЄДРСР 94327760).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, що викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що незгода заявника зі змістом відповіді не може свідчити про порушення самого права на звернення.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Крім того, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а, від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17 та від 15 квітня 2020 року у справі № 367/1240/16-а.

Суд зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обрати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).

Варто наголосити, що саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права і є результатом діяльності по захисту прав.

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Саме зміст адміністративної юстиції - ефективний судовий захист від порушень у публічно-правових відносинах.

З наведеного випливає, що для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права. Тобто, метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням -визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе.

Також суд враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Крім того, суд зазначає, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень і важливим аспектом права на справедливий суд. Судове рішення високої якості - це рішення, яке досягає правильного результату, наскільки це дозволяють надані судді матеріали, у справедливий, швидкий, зрозумілий та недвозначний спосіб.

Звертаючись до суду, особа формує частину позовних вимог виходячи лише з власного суб`єктивного уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наявного правового регулювання та обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправною відмови Одеської митниці Держмитслужби у наданні копії акту № 7-10-25/245 від 30.06.2021р. на адвокатський запит та зобов`язання надати вказаний акт; визнання протиправним та скасування наказу Одеської митниці Держмитслужби № 386 від 03.06.2021р. про проведення перевірки з окремих питань.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Одеської митниці Держмитслужби (65078, Одеська область, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21 А; код ЄДРПОУ 43333459), Одеської митницюі як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21 А код ЄДРПОУ ВП 44005631) про визнання протиправною відмови у наданні акту, визнання протиправним та скасування наказу №386 від 03.06.2021р.,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Самойлюк Г.П

.