Справа № 160/816/20
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 лютого 2022 року

Київ

справа №160/816/20

адміністративне провадження №К/9901/3583/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Усенко Є.А., Яковенка М.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу № 160/816/20 за позовом Комунального підприємства «Дніпровський метрополітен» Дніпровської міської ради до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року (головуючий суддя - Жукова Є. О.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2020 року (головуючий суддя - Чабаненко С. В., судді: Чумак С. Ю., Юрко І. В.),

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2020 року Комунальне підприємство «Дніпровський метрополітен» Дніпровської міської ради (далі - КП «Дніпровський метрополітен», позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС, відповідач), у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 2 жовтня 2019 року № на загальну суму 58049999,21 грн та № на загальну суму 170,00 грн.

На обґрунтування своїх вимог посилалося на безпідставність та незаконність висновків контролюючого органу, викладених у акті перевірки, невідповідність таких висновків фактичним обставинам, що свідчить про незаконність оскаржуваних рішень. Так, позивач доводив, що він не є суб`єктом здійснення валютних операцій, оскільки не здійснював розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом в іноземній валюті, а тому здійснені ним господарські операції не підпадають під дію Закону України від 21 червня 2018 року № 2473-VIII «Про валюту та валютні операції» (далі - Закон № 2473-VIII). Крім того, на переконання позивача, відповідач не врахував висновки Міністерства економічного розвитку та торгівлі України (далі - Мінекономрозвитку) щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом, граничні строки яких позивачем не було порушено. Також позивач зазначав про помилковість висновку відповідача щодо порушень правил бухгалтерського обліку, оскільки підприємство веде бухгалтерський облік та складає фінансову звітність у грошовій одиниці України.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 15 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2020 року, позов задовольнив повністю, визнав протиправними і скасував податкові повідомлення-рішення від 2 жовтня 2019 року № і №.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили такі обставини.

Посадові особи ГУ ДПС провели документальну позапланову виїзну перевірку КП «Дніпровський метрополітен» () з питань дотримання вимог валютного законодавства України при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 13 липня 2016 року №1А (далі - Контракт) за період з 13 липня 2016 року по 23 серпня 2019 року, порядку та термінів декларування валютних цінностей та іншого майна резидента, яке перебуває за межами України, за наслідками якої складено акт перевірки від 11 вересня 2019 року № 160/04-36-05-06/21927215 (далі - Акт перевірки).

В Акті перевірки зроблено висновки про порушення позивачем:

- статті 2 Закону України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (далі - Закон № 185/94-ВР), пункту 3 статті 13 Закону № 2473-VIII при виконанні імпортного контракту від 13 липня 2016 року №1А, укладеного з «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ А.Ш.» (Туреччина), в частині несвоєчасного одержання робіт на суму 5968426,47 євро, за що на підставі статті 4 Закону № 185/94-ВР, пункту 5 статті 13 Закону № 2473-VIII нараховується пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності (далі - ЗЕД);

- пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» (далі - Декрет КМУ № 15-93), за що відповідно до пункту 2.7 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 8 лютого 2000 року № 49 (далі - Положення №49) та пункту 2 статті 16 Декрету КМУ № 15-93 (законодавчі акти, що діяли на момент вчинення порушення), підприємству нараховується штрафна санкція за порушення строків декларування валютних цінностей та іншого майна станом на 1 січня 2019 року у сумі 170,00 грн за контрактом від 13 липня 2016 року №1А, укладеним з «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ А.Ш.» (Туреччина).

На підставі висновків Акта перевірки, ГУ ДПС прийняло податкові повідомлення-рішення від 2 жовтня 2019 року:

№, яким КП «Дніпровський метрополітен» за порушення вимог статті 2 Закону № 185/94-ВР та пункту 3 статті 13 Закону № 2473-VIII на підставі статті 4 Закону № 185/94-ВР та пункту 5 статті 13 Закону № 2473-VIII нараховано пеню в сумі 58049999,21 грн за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД;

№, яким до КП «Дніпровський метрополітен» за порушення вимог пункту 1 статті 9 Декрету КМУ № 15-93 на підставі пункту 2.7 Положення № 49 та пункту 2 статті 16 Декрету КМУ № 15-93 застосовано штрафні санкції в сумі 170,00 грн за порушення вимог валютного законодавства.

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи зазначені податкові повідомлення-рішення, суди попередніх інстанцій виходили з необґрунтованості висновків контролюючого органу, викладених в Акті перевірки. При цьому, суди зазначили, що надані позивачем документи щодо виконання умов контракту та отримані висновки Мінекономрозвитку підтверджують своєчасність отримання робіт за здійсненими авансовими платежами, граничний строк отримання яких настав на дату проведення перевірки, а терміни виконання робіт на інші суми були продовжені, тобто, на дату проведення перевірки граничний строк ще не настав. З огляду на не підтвердження висновків ГУ ДПС про не отримання в установлені законодавством терміни будівельних робіт на загальну суму 5968426,47 євро, суди дійшли висновку і про протиправність накладення штрафних санкцій в сумі 170 грн.

Не погодившись з такими висновками судів попередніх інстанцій ГУ ДПС подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що під час перевірки було зроблено аналіз виконання умов Контракту шляхом співставлення дат свіфт-повідомлень про здійснення авансових платежів нерезиденту, визначення граничних строків отримання на ці суми будівельних робіт, дат і обсягів виконаних робіт згідно з наданими відповідними актами та аналізом висновків Мінекономрозвитку, отриманих позивачем. За результатом такої перевірки встановлено порушення позивачем вимог статті 2 Закону № 185/94-ВР та пункту 3 статті 13 Закону № 2473-VIII, оскільки станом на 23 серпня 2019 року на виконання умов зовнішньоекономічного Контракту несвоєчасно отримано робіт на загальну суму 5968426,47 євро. Відповідно, на переконання ГУ ДПС, прийняті податкові повідомлення-рішення є законними і не підлягають скасуванню, оскільки встановлені під час перевірки обставини підтверджуються обсягом зібраних доказів.

При цьому, при обґрунтуванні вимог касаційної скарги ГУ ДПС посилалося на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування штрафних санкцій у вигляді пені до суб`єктів господарювання за порушення вимог статті 2 Закону № 185/94-ВР та пункту 3 статті 13 Закону № 2473-VIII при здійсненні розрахунків за контрактом з виконання робіт (послуг) у порядку імпорту, у зв`язку з чим Верховний Суд ухвалою від 17 березня 2021 року відкрив касаційне провадження у цій справі на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) з метою перевірки таких доводів ГУ ДПС.

У відзиві на касаційну скаргу позивач, посилаючись на правильність висновків судів попередніх інстанції та безпідставність доводів, викладених у касаційній скарзі, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

14 червня 2021 року від ГУ ДПС надійшло клопотання про заміну Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України.

Враховуючи реформування податкової системи і реорганізацію податкових органів, на час розгляду цієї справи органом, який виконує функції, зокрема у сфері реалізації державної податкової політики, є Державна податкова служба України та її територіальні органи. Отже, у цій справі наявні підстави для задоволення клопотання ГУ ДПС та здійснення заміни сторони у справі в порядку, встановленому статтею 52 КАС України, шляхом заміни Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () на його правонаступника - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП 44118658), для якого усі дії, вчинені в адміністративному процесі, обов`язкові в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а також доводи відзиву на касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті до 7 лютого 2019 року врегульовувався Законом №185/94-ВР.

Відповідно до статті 2 Закону №185/94-ВР імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

При застосуванні розрахунків щодо імпортних операцій резидентів у формі документарного акредитиву строк, передбачений частиною першою цієї статті, діє з моменту здійснення уповноваженим банком платежу на користь нерезидента.

Строк та умови завершення імпортної операції без увезення товару на територію України визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Відповідно до статті 4 Закону №185/94-ВР порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Закон №185/94-ВР втратив чинність 7 лютого 2019 року на підставі Закону № 2473-VIII.

Відповідно до статті 13 Закону № 2473-VIII Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів. Національний банк України має право встановлювати винятки та (або) особливості запровадження цього заходу захисту для окремих товарів та (або) галузей економіки за поданням Кабінету Міністрів України. Національний банк України має право встановлювати мінімальні граничні суми операцій з експорту та імпорту товарів, на які поширюються встановлені відповідно до цього Закону граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).

За окремими операціями з експорту та імпорту товарів граничні строки розрахунків, встановлені Національним банком України, можуть бути подовжені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, шляхом видачі висновку.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, приймає рішення про видачу чи відмову у видачі зазначеного висновку протягом десяти робочих днів з дня отримання відповідної заяви. Інформація про виданий висновок оприлюднюється на офіційному веб-сайті цього органу не пізніше наступного робочого дня після видачі висновку.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, протягом п`яти робочих днів з дня видачі висновку, зазначеного в абзаці першому цієї частини, інформує Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, про видачу такого висновку.

Порядок видачі висновку, у тому числі перелік документів, які подаються для видачі висновку, підстави для відмови у видачі висновку або залишення документів без розгляду, включаючи перелік товарів, за якими документи для видачі висновку підлягають залишенню без розгляду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Видача висновку здійснюється безоплатно.

Порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Декрету КМУ №15-93 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов`язковому декларуванню у Національному банку України.

Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України.

Національний банк України гарантує таємницю інформації, зазначеної в пункті 1 цієї статті, відповідно до положень статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Відповідно до пункту 2.7 Положення № 49 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) невиконання резидентами вимог щодо порядку та строків декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою таку відповідальність: порушення строків декларування - накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожний звітний період; порушення порядку декларування - накладення штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порушенням порядку декларування є подання недостовірної інформації або перекручення даних, що відображаються у відповідній декларації, якщо такі дії свідчать про приховування резидентами валютних цінностей та майна, що знаходяться за межами України.

Неподання або несвоєчасне подання резидентами України декларації (за відсутності валютних цінностей та майна за межами України) не тягне за собою застосування фінансових санкцій.

Відповідно до пункту 2 статті 16 Декрету КМУ №15-93 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовується відповідальність (фінансові санкції) за несвоєчасне подання, приховування або перекручення звітності про валютні операції - штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України; за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, передбачених статтею 9 цього Декрету, - штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України.

Санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами. Оскарження дій щодо накладення стягнень провадиться у судовому порядку.

Суми стягнених штрафів спрямовуються до державного бюджету України.

Згідно зі встановленими судами попередніх інстанцій обставинами у цій справі, 13 липня 2016 року між КП «Дніпровський метрополітен» (Замовник) та компанією «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ А.Ш.», Туреччина (Підрядник) укладено контракт № 1А «Завершення будівництва метрополітену в м. Дніпропетровську» на загальну суму 186666666,67 євро, крім того ПДВ на суму 37333333,33 євро.

Відповідно до умов зазначеного Контракту №1А від 13 липня 2016 року, оплата за виконані роботи на користь підрядника - компанії «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ А.Ш.», Туреччина здійснювалось в євро.

За рахунок кредиту Європейського банку реконструкції та розвитку (ЄБРР), залученого Україною відповідно до Кредитної угоди (Проект Завершення будівництва метрополітену в м. Дніпропетровськ) між Україною та Європейським банком реконструкції та розвитку від 27 липня 2012 року, шляхом перерахування ЄБРР кредитних коштів за заявками на їх вибірку безпосередньо на рахунок Підрядника в євро, та за рахунок кредиту Європейського інвестиційного банку (ЄІБ), залученого Україною відповідно до Фінансової угоди (Проект Завершення будівництва метрополітену у м. Дніпропетровську) між Україною та Європейським інвестиційним банком від 25 жовтня 2013 року, шляхом перерахування отриманих Україною кредитних коштів з рахунку Міністерства фінансів України в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на рахунок підрядника - компанії «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ А.Ш.», Туреччина в євро.

Виплата представнику компанії «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ А.Ш.», Туреччина, як компенсації податку на додану вартість здійснювалась КП «Дніпровський метрополітен» в гривні.

Питання віднесення позивача до суб`єктів здійснення валютних операцій судами попередніх інстанцій не розглядалося і не є предметом касаційного розгляду.

Суди встановили і це підтверджується матеріалами справи, що на виконання умов контракту було здійснено перерахування нерезиденту авансових платежів (строки отримання робіт за якими є спірними у цій справі):

1) свіфт-повідомлення №3300 від 28 листопада 2016 року на суму 9333333,00 євро (далі - свіфт-повідомлення №1);

2) свіфт-повідомлення № №3802 від 21 грудня 2016 року на суму 9333333,67 євро (далі - свіфт-повідомлення №2)

3) свіфт-повідомлення № від 12 квітня 2018 року на суму 4709644,60 (далі - свіфт-повідомлення №3).

Позивачем отримано висновки Мінекономрозвитку, відповідно до яких зовнішньоекономічний контракт, за яким здійснюються операції резидента, відноситься до договорів комплексного будівництва, і якими продовжено граничні строки розрахунків, а саме:

1) від 24 березня 2017 року №304 (далі - Висновок №304), відповідно до якого продовжено строки розрахунків за зовнішньоекономічною операцією:

9333333,00 євро - з 29 березня 2017 року до 31 грудня 2017 року,

9333333,00 євро - з 21 квітня 2017 року до 31 грудня 2017 року,

50861647,25 грн - з 31 березня 2017 року до 31 грудня 2017 року,

51210148,25 грн - з 26 квітня 2017 року до 31 грудня 2017 року;

2) від 1 листопада 2017 року №918 (далі - Висновок №918), відповідно до якого продовжено строки розрахунків за зовнішньоекономічною операцією:

9333333,00 євро - з 31 грудня 2017 року до 31 грудня 2018 року,

9333333,00 євро - з 31 грудня 2017 року до 31 грудня 2018 року,

50861647,25 грн - з 31 грудня 2017 року до 31 грудня 2018 року,

51210148,25 грн - з 31 грудня 2017 року до 31 грудня 2018 року.

Також зазначено, що за цією операцією раніше було видано Висновок №304;

3) від 26 листопада 2018 року №780 (далі - Висновок №780), відповідно до якого продовжено строки розрахунків за зовнішньоекономічною операцією:

741174,48 євро - з 31 грудня 2018 року до 31 грудня 2019 року,

4709644,60 євро - з 31 грудня 2018 року до 31 грудня 2019 року,

2383229,54 євро - з 31 грудня 2018 року до 31 грудня 2019 року,

1323345,23 євро - з 31 грудня 2018 року до 31 грудня 2019 року,

50861647,25 грн - з 31 грудня 2018 року до 31 грудня 2019 року,

51210148,25 грн - з 31 грудня 2017 року до 31 грудня 2018 року,

30242181,22 грн - з 31 грудня 2018 року до 31 грудня 2019 року,

14928381,11 грн - з 31 грудня 2018 року до 31 грудня 2019 року,

8555177,86 грн - з 31 грудня 2018 року до 31 грудня 2019 року,

Також зазначено, що за цією операцією раніше було видано Висновок №918.

Суди встановили, що протягом спірного періоду (з 13 липня 2016 року по 23 серпня 2019 року) позивачем були отримані від нерезидента будівельні роботи, про що складені Акти приймання виконаних робіт:

1) № 1 від 28 лютого 2018 року на загальну суму 7245607,08 євро (за період вересень 2016 року - лютий 2018 року) (далі - Акт № 1 від 28 лютого 2018 року);

2) № 2 від 30 квітня 2018 року на загальну суму 3666506,99 євро (за період березень 2018 року - квітень 2018 року) (далі - Акт № 2 від 30 квітня 2018 року);

3) № 3 від 2 липня 2018 року на загальну суму 2035915,75 євро (за період травень 2018 року - червень 2018 року) (далі - Акт № 3 від 2 липня 2018 року);

4) № 4 від 1 жовтня 2018 року на загальну суму 1989880,34 євро (за період липень 2018 року - вересень 2018 року) (далі - Акт № 4 від 1 жовтня 2018 року);

5) № 5 від 1 листопада 2018 року на загальну суму 752371,08 євро (за період жовтень 2018 року) (далі - Акт № 5 від 1 листопада 2018 року);

6) № 6 від 30 листопада 2018 року на загальну суму 976429,08 євро (за період листопад 2018 року) (далі - Акт № 6 від 30 листопада 2018 року);

7) № 7 від 2 січня 2019 року на загальну суму 530824,18 євро ( за період грудень 2018 року) (далі - Акт № 7 від 2 січня 2019 року);

8) № 8 від 31 січня 2019 року на загальну суму 505434,56 євро (за період січень 2019 року) (далі - Акт № 8 від 31 січня 2019 року);

9) № 9 від 19 березня 2019 року на загальну суму 2430228,22 євро (за період лютий 2019 року) (далі - Акт № 9 від 19 березня 2019 року);

10) № 10 від 29 березня 2019 року на загальну суму 537566,55 євро (за період березень2019 року) (далі - Акт № 10 від 29 березня 2019 року);

11) № 11 від 27 червня 2019 року на загальну суму 1186702,61 євро (за період квітень 2019 року) (далі - Акт №11 від 27 червня 2019 року);

12) № 12 від 27 червня 2019 року на загальну суму 716511,80 євро (за період травень 2019 року) (далі - Акт № 12 від 27 червня 2019 року);

13) № 13 від 12 липня 2019 року на загальну суму 6647256,53 євро (за період червень 2019 року) (далі - Акт № 13 від 12 липня 2019 року);

14) № 14 від 31 липня 2019 року на загальну суму 693283,31 євро (за період липень 2019 року) (далі - Акт № 14 від 31 липня 2019 року).

Зазначені обставини визнаються сторонами та не є спірними.

Також між сторонами не існує спору щодо такого:

граничний строк отримання резидентом будівельних робіт на суму 9333333,00 євро за свіфт-повідомленням № 1 з розрахунку 120 календарних днів з 28 листопада 2016 року припадав на 28 березня 2017 року, але з урахуванням Висновків №304 і №918 був продовженим до 31 грудня 2018 року;

граничний строк отримання резидентом будівельних робіт на суму 9333333,67 євро за свіфт-повідомленням № 2 з розрахунку 120 календарних днів з 21 грудня 2016 року припадав на 20 квітня 2017 року, але з урахуванням Висновків №304 і №918 був продовженим до 31 грудня 2018 року;

граничний строк отримання резидентом будівельних робіт на суму 4709644,60 євро за свіфт-повідомленням № 3 з розрахунку 180 календарних днів з 12 квітня 2018 року припадав на 9 жовтня 2018 року.

За позицією ГУ ДПС порушення позивачем вимог законодавству у сфері розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом має місце у результаті такого підходу до співставлення сум передплати та вартості виконаних робіт:

в першу чергу зарахування загальної суми за актами виконаних робіт підлягає у погашення сум за свіфт-повідомленням №3, оскільки граничний строк розрахунків припадає на 9 жовтня 2018 року, тобто, раніше за інші суми. Тому, в рахунок здійсненого платежу у сумі 4709644,60 євро зараховуються виконані згідно з Актом № 1 від 28 лютого 2018 року роботи в межах цієї суми (залишок робіт на суму 2535962,48 євро). Граничний строк дотримано;

в рахунок здійсненого платежу за свіфт-повідомленням №1 у сумі 9333333,00 євро (граничний строк отримання робіт 31 грудня 2018 року) зараховуються виконані згідно з Актом № 1 від 28 лютого 2018 року роботи в межах залишку робіт на суму 2535962,48 євро та згідно з Актами № 2 від 30 квітня 2018 року (повністю), № 3 від 2 липня 2018 року (повністю), № 4 від 1 жовтня 2018 року (в межах суми 1989880,34) (залишок робіт згідно з Актом № 4 на суму 894932,56 євро). Граничний строк дотримано;

в рахунок здійсненого платежу за свіфт-повідомленням №2 у сумі 9333333,67 євро (граничний строк отримання робіт на суму 8592159,19 євро 31 грудня 2018 року) зараховуються виконані згідно з Актом № 4 від 1 жовтня 2018 року роботи в межах залишку робіт на суму 894932,56 євро та згідно з Актами № 5 від 1 листопада 2018 року (повністю), № 6 від 30 листопада 2018 року (повністю), № 7 від 2 січня 2019 року (повністю), № 8 від 31 січня 2019 року (повністю), № 9 від 19 березня 2019 року (повністю), № 10 від 29 березня 2019 року (повністю), № 11 від 27 червня 2019 року (повністю), № 12 від 27 червня 2019 року (повністю), № 13 від 12 липня 2019 року (на суму 61158,55 євро). При такому розрахунку ГУ ДПС виходить з того, що з суми 9333333,67 євро згідно з висновком №780 продовжено строки розрахунки до 31 грудня 2019 року лише на суму 741174,48 євро. Відповідно, роботи згідно з Актами №4 від 1 жовтня 2018 року та №5 від 1 листопада 2018 року отримані своєчасно - до 31 грудня 2018 року. Інші - з порушенням граничного строку.

Відповідно, за наслідками такого аналізу наданих документів, ГУ ДПС дійшло висновку про те, що при граничному строку розрахунку 31 грудня 2018 року отримання виконаних робіт на загальну суму 5968426,47 євро відбулося з порушенням:

на суму 530824,18 євро, що відповідає Акту № 7 від 2 січня 2019 року, граничний строк порушено на 3 дні, відповідно, штрафні санкції з розрахунку 0,3 відсотки з урахуванням курсу євро 31,714138 становлять 151511,68 грн;

на суму 505434,56 євро, що відповідає Акту № 8 від 31 січня 2019 року, граничний строк порушено на 32 дні, відповідно, штрафні санкції з розрахунку 0,3 відсотки з урахуванням курсу євро 31,714138 становлять 1538824,45 грн;

на суму 2430228,22 євро, що відповідає Акту № 9 від 19 березня 2019 року, граничний строк порушено на 79 днів, відповідно, підлягає нарахуванню пеня з розрахунку 0,3 відсотки з урахуванням курсу євро 31,714138 в сумі 18266204,57 грн;

на суму 537566,55 євро, що відповідає Акту № 10 від 29 березня 2019 року, граничний строк порушено на 89 днів, відповідно, підлягає нарахуванню пеня з розрахунку 0,3 відсотки з урахуванням курсу євро 31,714138 в сумі 4551938,75 грн;

на суму 1186702,61 євро, що відповідає Акту № 11 від 27 червня 2019 року, граничний строк порушено на 179 днів, відповідно, підлягає нарахуванню пеня з розрахунку 0,3 відсотки з урахуванням курсу євро 31,714138 в сумі 20210129,43 грн;

на суму 716511,80 євро, що відповідає Акту № 12 від 27 червня 2019 року, граничний строк порушено на 179 днів, відповідно, підлягає нарахуванню пеня з розрахунку 0,3 відсотки з урахуванням курсу євро 31,714138 в сумі 12202548,55 грн;

на суму 61158,55 євро, в межах Акта № 13 від 12 липня 2019 року, граничний строк порушено на 194 дні, відповідно, підлягає нарахуванню пеня з розрахунку 0,3 відсотки з урахуванням курсу євро 31,714138 в сумі 1128841,78 грн.

Загальна сума нарахованої пені становить 58049999,21 грн, яка і визначена у податковому повідомленні-рішенні №.

Суди попередніх інстанцій в цій частині врахували позицію позивача у спірних правовідносинах щодо такого підходу до співставлення сум передплати та вартості виконаних робіт:

в рахунок здійсненого платежу за свіфт-повідомленням №1 у сумі 9333333,00 євро (граничний строк 31 грудня 2018 року) зараховуються виконані роботи згідно з Актами № 1 від 28 лютого 2018 року (повністю), № 2 від 30 квітня 2018 року в межах суми 2087725,92 євро (залишок робіт згідно з Актом № 2 на суму 1578781,07 євро). Граничний строк не порушено;

в рахунок здійсненого платежу за свіфт-повідомленням №3 у сумі 4709644,60 євро (граничний строк 9 жовтня 2018 року) зараховуються виконані згідно з Актом № 2 від 30 квітня 2018 року роботи в межах залишку робіт на суму 1578781,07 євро та згідно з Актами № 3 від 2 липня 2018 року (повністю), № 4 від 1 жовтня 2018 року в межах суми 1094947,78 євро (залишок робіт згідно з Актом № 4 на суму 894932,56 євро). Граничний строк не порушено;

в рахунок здійсненого платежу за свіфт-повідомленням №2 у сумі 9333333,00 євро (граничний строк 31 грудня 2018 року) зараховуються виконані згідно з Актом № 4 від 1 жовтня 2018 року роботи в межах залишку робіт на суму 894932,56 євро та згідно з Актами № 5 від 1 листопада 2018 року (повністю), № 6 від 30 листопада 2018 року (повністю).

Станом на 31 грудня 2018 року загальна заборгованість підрядника за розрахунками в іноземній валюті складала 11709597,94 євро (без ПДВ) і складалася з:

6709600,95 євро - залишок за свіфт-повідомленням №2, граничний строк отримання робіт згідно з висновками №304 і №918 був 31 грудня 2018 року, однак, який був продовжений згідно з Висновком №780 до 31 грудня 2019 року;

2383229,54 євро - свіфт-повідомлення від 15 серпня 2018 року, граничний строк отримання робіт 13 серпня 2019 року (далі - свіфт-повідомлення №4);

1323345,23 євро - свіфт-повідомлення від 16 жовтня 2018 року, граничний строк отримання робіт 16 жовтня 2019 року (далі - свіфт-повідомлення №5);

1293422,22 євро - свіфт-повідомлення від 30 листопада 2018 року, граничний строк отримання робіт 30 листопада 2019 року (далі - свіфт-повідомлення №6).

Перевіряючи дотримання строків розрахунків за такими платежами у період з 1 січня 2019 року до 23 серпня 2019 року, суди зазначили:

в рахунок здійсненого платежу за свіфт-повідомленням №4 у сумі 2383229,54 євро (граничний строк 15 серпня 2019 року) зараховуються виконані роботи згідно з Актами № 7 від 2 січня 2019 року (повністю), № 8 від 31 січня 2019 року (повністю), № 9 від 19 березня 2019 року в межах отриманих робіт на суму 1346970,80 євро. Граничний строк не порушено;

в рахунок здійсненого платежу за свіфт-повідомленням №5 у сумі 1323345,23 євро (граничний строк 16 жовтня 2019 року) зараховуються виконані роботи згідно з Актами № 9 від 19 березня 2019 року в межах залишку на суму 1083257,42 євро, № 10 від 29 березня 2019 року в межах отриманих робіт на суму 240087,81 євро. Граничний строк не порушено;

в рахунок здійсненого платежу за свіфт-повідомленням №6 у сумі 1293422,22 євро (граничний строк 30 листопада 2019 року) зараховуються виконані роботи згідно з Актами № 10 від 29 березня 2019 року в межах залишку на суму 297478,74 євро, № 11 від 27 червня 2019 року в межах отриманих робіт на суму 995943,48 євро. Граничний строк не порушено;

в рахунок здійсненого платежу за свіфт-повідомленням №2 в межах залишку у сумі 6709600,95 євро (граничний строк 31 грудня 2019 року з урахуванням висновків №304, №918, №780) зараховуються виконані роботи згідно з Актами № 11 від 27 червня 2019 року в межах залишку на суму 190759,13 євро, №12 від 27 червня 2019 року (повністю), № 13 від 13 липня 2019 року в межах отриманих робіт на суму 5802330,02 євро. Граничний строк не порушено;

в рахунок здійсненого платежу за свіфт-повідомленням від 1 лютого 2019 року у сумі 1123720,10 євро (граничний строк 1 лютого 2020 року) зараховуються виконані роботи згідно з Актами №13 від 12 липня 2019 року в межах залишку на суму 844926,51 євро, № 14 від 31 липня 2019 року в межах отриманих робіт на суму 278793,59 євро. Граничний строк не порушено;

в рахунок здійсненого платежу за свіфт-повідомленням від 15 лютого 2019 року у сумі 345035,71 євро (граничний строк 15 лютого 2020 року) зараховуються виконані роботи згідно з Актом № 14 від 31 липня 2019 року в межах отриманих робіт на суму 345035,71 євро. Граничний строк не порушено;

в рахунок здійсненого платежу за свіфт-повідомленням від 11 березня 2019 року у сумі 328532,46 євро (граничний строк 11 березня 2020 року) зараховуються виконані роботи згідно з Актом № 14 від 31 липня 2019 року в межах залишку на суму 69454,01 євро. Граничний строк станом на час звернення до суду (січень 2020 року) не настав.

Граничні строки за здійсненими платежами згідно зі свіфт-повідомленнями від 16 квітня 2019 року на загальну суму 1579648,34 євро припадає на 15 квітня 2020 року, від 29 травня 2019 року на загальну суму 349418,25 євро - на 28 травня 2020 року, від 6 серпня 2019 року на загальну суму 1237089,37 євро - на 5 серпня 2020 року.

З урахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що станом на 23 серпня 2019 року загальна заборгованість підрядника - компанії «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ А.Ш.» за розрахунками за Контрактом складала 3425234,41 євро (без ПДВ), за якою на момент здійснення перевірки не був порушений граничний строк отримання робіт, з урахуванням висновку Мінекономрозвитку України № 780 про продовження строку розрахунків на суми: 741174,48 євро, 4709644,60 євро, 2383229,54 євро, 1323 345,23 євро до 31 грудня 2019 року.

У касаційній скарзі відповідач зазначає про помилковість такого висновку судів попередніх інстанцій і наполягає на правильності здійсненого ним розрахунку. Водночас про арифметичні помилки або невідповідність застосованих сум платежів, або сум за актами виконаних робіт не зазначає.

Відповідно, у цій справі спір між сторонами полягає у визначенні порядку зарахування вартості виконаних робіт згідно з конкретним Актом у рахунок погашення сум за конкретним свіфт-повідомленням. При цьому, з огляду на позицію ГУ ДПС, оцінці також підлягає Висновок №780 про продовження граничного строку за обсягом визначених у ньому сум до відповідних платежів при перевірці своєчасності виконання обсягів робіт.

Реалізуючи мету, з якою касаційне провадження у цій справі було відкрито, колегія суддів виходить з такого.

В межах спірних правовідносин між КП «Дніпровський метрополітен» (Замовник) та компанією «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ А.Ш.», Туреччина (Підрядник) укладено зовнішньоекономічний Контракт на виконання будівельних робіт, який відноситься до договорів комплексного будівництва, тобто, його зміст полягає у безперервному виконанні нерезидентом будівельних робіт та здійсненні резидентом систематичної передоплати таких робіт в порядку і на умовах, визначених контрактом.

Такий контракт є зовнішньоекономічним, характеризується розрахунками в іноземній валюті (євро), відповідно, розрахунки за ним підлягають суворому контролю як з боку резидента, так і з боку держави.

Відповідно до вимог законодавства, яке було чинним у спірний період, строки розрахунки за зовнішньоекономічним контрактом складали:

120 календарних днів у період до 15 грудня 2016 року (пункт 1 постанови Національного банку України від 14 вересня 2016 року №386 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України»;

120 календарних днів у період з 16 грудня 2016 року по 25 травня 2017 року (пункт 1 постанови Національного банку України від 13 грудня 2016 року №4106 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України»;

180 календарних днів у період з 26 травня 2017 по 6 лютого 2019 року (стаття 2 Закону №185/94-ВР);

365 календарних днів у період, починаючи з 7 лютого 2019 року (пункт 21 розділу ІІ Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 2 січня 2019 року №5).

За змістом частин першої та другої статті 6 Закону №185/94-ВР строки, зазначені у статтях 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, можуть бути продовжені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, у разі виконання резидентами операцій за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення. Порядок віднесення операцій резидентів до зазначених у частині першій цієї статті та умови видачі висновків на перевищення строків, зазначених у статтях 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Частина четверта статті 13 Закону № 2473-VIII, який набрав чинності 7 лютого 2019 року, також передбачає можливість продовження граничного строку розрахунків, встановлених Національним банком України, за окремими операціями з експорту та імпорту товарів, шляхом видачі висновку центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Таким чином, законодавством встановлена можливість в індивідуальному порядку продовжити загальновстановлений строк з проведення розрахунків у іноземній валюті за окремими операціями з експорту чи імпорту товарів (послуг), що здійснюються резидентами під час виконання зовнішньоекономічних договорів, зокрема у будівництві (під час виконання договорів комплексного будівництва). Таке продовження надається на підставі відповідного висновку Мінекономрозвитку .

Як встановлено у цій справі, предметом перевірки відповідача були строки проведення розрахунків у іноземній валюті саме за операціями під час виконання договору комплексного будівництва, а отримані позивачем висновки Мінекономрозвитку стосувались продовження строків таких розрахунків в межах вказаного договору, а не сум окремих частин передплат за ним. Та обставина, що у висновку загальна сума заборгованості наведена у вигляді декількох складових не змінює того, що продовження строку стосується вказаної у висновку загальної суми заборгованості, а не її конкретних складових за певними свіфт-повідомленнями.

Для цілей обліку строків розрахунків черговість зарахування певного етапу виконаних робіт на погашення сум проведених передоплат в межах одного договору комплексного будівництва має здійснюватися за хронологією у найбільш сприятливий для платника податків спосіб із врахуванням загальної суми, якої стосується висновок Мінекономрозвитку про продовження строків розрахунків.

В межах цієї справи позивачем отримані Висновки Мінекономрозвитку:

№304 про продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом №1А на загальну суму 18666666,67 євро з моменту закінчення відповідного граничного строку (120 календарних днів з дня здійснення оплати) до 31 грудня 2017 року;

№918 про продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом №1А на загальну суму 18666666,67 євро з 31 грудня 2017 року до 31 грудня 2018 року;

№780 про продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом №1А на загальну суму 9157393,85 євро з 31 грудня 2018 року до 31 грудня 2019 року.

Зазначені висновки видані щодо операцій в межах одного зовнішньоекономічного контракту, а тому, незважаючи, що суми в них зазначені з розбивкою, строк вважається продовженим на загальну (сукупну) суму, а не певні частини платежів.

Отже, при наявності таких висновків Мінекономрозвитку сума коштів у розмірі 9157393,85 євро до 31 грудня 2019 року вважається такою, що перебуває за межами України правомірно і існує згода на те, що імпорт послуг (виконання робіт) на цю суму буде здійснено до цієї дати, а відтак, унеможливлює притягнення до відповідальності резидента у вигляді нарахування пені до моменту встановлення факту порушення цього граничного строку.

За встановленими судами попередніх інстанцій обставинами, загальна сума коштів за свіфт-повідомленнями №1, №2, №3 (за якими за позицією ГУ ДПС порушені граничні строки) складає 23376311,27 євро, з яких граничний строк отримання будівельних робіт на суму 4709644,60 євро припадав на 9 жовтня 2018 року, а граничний строк отримання будівельних робіт на суму 18666666,67 євро згідно з Висновками №304 і №918 був продовжений до 31 грудня 2018 року.

Загальний обсяг отриманих робіт згідно з Актами № 1 від 28 лютого 2018 року, № 2 від 30 квітня 2018 року, № 3 від 2 липня 2018 року, № 4 від 1 жовтня 2018 року складає 14937910,16 євро, відповідно, сума 4709644,60 євро своєчасно (до 9 жовтня 2018 року) погашена виконанням відповідних робіт.

Загальний обсяг отриманих робіт згідно з Актами № 1 від 28 лютого 2018 року, № 2 від 30 квітня 2018 року, № 3 від 2 липня 2018 року, № 4 від 1 жовтня 2018 року, № 5 від 1 листопада 2018 року, № 6 від 30 листопада 2018 року, за мінусом 4709644,60 євро складає 11957065,72 євро (18666666,67 євро - 4709644,60 євро), відповідно, залишок не погашеної станом на 31 грудня 2018 року суми складає 6709600,95 євро, однак, строки розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом були продовжені згідно з Висновком №780 до 31 грудня 2019 року на загальну суму 9157393,85 євро, тобто на більшу суму, що свідчить про правильність висновків судів попередніх інстанцій про необґрунтованість висновків ГУ ДПС щодо наявності у цій справі факту порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД.

Колегія суддів звертає увагу, що у цій справі виконання умов одного зовнішньоекономічного контракту, який має характер договору комплексного будівництва, забезпечувалося протягом тривалого проміжку часу шляхом здійснення систематичного перерахування коштів у конкретних сумах та виконанням конкретних робіт, які засвідчувалися актами за відповідний період їх надання, а тому позивач, як суб`єкт, який є відповідальним за дотримання граничних строків розрахунків за такими операціями, мав право самостійно визначати порядок заліку робіт за конкретними платежами.

Передумовою для висновку ГУ ДПС про порушення позивачем граничного строку здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом, мали бути встановлені і доведені податковим органом обставини, які б засвідчували факт перебування за межами України іноземної валюти, яка станом на наступну дату, після закінчення встановленого граничного строку (в тому числі з урахуванням висновку Мінекономрозвитку), не обумовлена отриманням відповідного обсягу виконаних робіт.

В межах цієї справи такі обставини відсутні, граничні строки отримання будівельних робіт станом на дату проведення перевірки не були порушені, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог і скасування податкового повідомлення-рішення від 2 жовтня 2019 року №.

Зі змісту касаційної скарги також вбачається, що ГУ ДПС оцінює Висновок №780 як такий, яким продовжено строк розрахунків до 31 грудня 2019 року лише на суму 741174,48 євро, а суми 4709644,60 євро за свіфт-повідомленням №3 такий висновок не стосується з огляду на те, що граничний строк розрахунків на цю суму настав 9 жовтня 2018 року, а Висновком №780 строк розрахунку на цю суму продовжено з 31 грудня 2018 року по 31 грудня 2019 року.

Як вже було зазначено, висновок Мінекономрозвитку не стосується конкретного свіфт-платежу, а стосується загальної суми, на яку його видано в межах конкретного договору, в даному випадку на 9157393,85 євро, що у цій справі має вирішальне значення незалежно від порядку заліку обсягів виконаних робіт за конкретними Актами до конкретної частини здійсненої передоплати (за позицією позивача чи за позицією ГУ ДПС).

Крім того, усталеною є позиція Верховного Суду про те, що висновок Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо продовження строків розрахунків за імпортною зовнішньоекономічною операцією є індивідуальним правовим актом, видається для збільшення встановлених законодавством строків розрахунків, який усуває відповідальність за правопорушення, скоєне у минулому, а тому має зворотну дію у часі та звільняє від відповідальності у вигляді сплати пені (постанови Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі №813/6485/14, від 10 квітня 2020 року у справі №810/1221/16, від 5 січня 2021 року у справі №804/828/16, від 29 січня 2021 року у справі №801/9330/13-а).

Також у постанові від 4 грудня 2018 року у справі №813/6485/14 Верховний Суд зазначав і про те, що висновок Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, який виданий вже після перевищення законодавчо встановленого строку розрахунків ретроспективно звільняє від відповідальності у вигляді сплати пені.

У зв`язку з викладеним, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій в цій частині і не свідчать про неправильне застосування ними норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 2 жовтня 2019 року, яким на позивача накладено штрафну (фінансову) санкцію в сумі 170 грн за порушення пункту 1 статті 9 Декрету КМУ №15-93, колегія суддів зазначає таке.

Суди попередніх інстанцій встановили, що підставою для застосування штрафних санкцій в цій частині став висновок ГУ ДПС про те, що під час виконання зовнішньоекономічного контракту за період з 13 липня 2016 року по 23 серпня 2019 року та станом на 1 січня 2019 року позивачем не отримано в установлені законодавством терміни валютні цінності у сумі 5968426,47 євро, однак, до податкового органу, а також до територіального управління НБУ позивач не подав Декларацію про валютні цінності, доходи та майно, яке належить резиденту України і знаходиться за її межами, станом на 1 січня 2019 року.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Декрету КМУ №15-93 (втратив чинність 7 лютого 2019 року) валютні цінності та інше майно резидентів, яке знаходиться за межами України, підлягає обов`язковому декларуванню в НБУ. Останній період, за який суб`єкти мали подавати таку декларацію був 2018 рік, тобто, станом на 1 січня 2019 року.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що зазначене податкове повідомлення-рішення має похідний характер від висновку про неотримання станом на 1 січня 2019 року позивачем будівельних робіт на загальну суму 5968426,47 євро.

Враховуючи, що такий висновок ГУ ДПС не підтвердився під час судового розгляду, відсутні підстави вважати, що валютні цінності (неотримані будівельні роботи) на цю суму протиправно перебувають за межами України. Тому притягнення позивача до відповідальності за неподання Декларації про валютні цінності, доходи та майно, яке належить резиденту України і знаходиться за її межами станом на 1 січня 2019 року, є протиправним.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір з правильним застосуванням норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, при дотриманні норм процесуального права.

Керуючись статтями 341, 343, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2020 року у справі № 160/816/20 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон Є.А. Усенко М.М. Яковенко