Справа № 520/19700/21
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

03 лютого 2022 року № 520/19700/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Ткаченко Д.М.,

представника відповідача - Гавриленко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати п. 4 наказу Державної міграційної служби України № 128 від 11.08.2021 року стосовно громадянина В`єтнаму ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову вказано, що пункт 4 наказу № 128 від 11.08.2021 року Державної міграційної служби України про визнання недійсними та такими, що підлягають вилученню, посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 18.05.2015, виданої громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є протиправним та таким, що порушує права позивача.

Ухвалою суду від 09.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні.

Представником відповідача через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності. Також, представником відповідача вказано, що з огляду на норми діючого станом на момент виникнення спірних правовідносин законодавства позивач не вважається таким, що має дозвіл на імміграцію і на нього не поширюються норми абзацу шостого пункту 4 Прикінцевих положень Закону України Про імміграцію. Відтак, на переконання відповідача, позивач не мала права на документування посвідкою, оскільки на неї не поширюються положення ст.12-15 Закону України Про міграцію, а отже оформленні їй посвідки підлягають визнанню недійсними та вилученню.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду представником позивача подано клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував з підстав його необґрунтованості та недоведеності.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази встановив наступне.

Громадянка СРВ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибула у 1989 році до України у м. Луганськ на працю по контракту за Угодою між Урядом СВР та Урядом СРСР від 02.04.1981 року та з 1989 року до 12.1991 року працювала на швачній фабриці м. Луганська, з 12.1991 року до 12.1996 року займалась приватним підприємництвом у м. Луганськ, в 1997 році переїхала до м. Харкова на навчання, з 01.1997 року до 2001 року навчалась у ПТУ №25 м. Харкова, з 2001 року до 2002 року продовжувала навчання у Харківському інституті управління бізнесом.

Під час розгляду справи встановлено, що 27.06.2003 громадянка СРВ ОСОБА_1 звернулась до ВГП та РФО УМВС України в Харківській області з заявою про видачу, продовження посвідки на проживання для іноземного громадянина.

На підставі вказаної заяви керівництвом ВГІРФО УМВС України в Харківській області на підставі висновку, затвердженого начальником ВГІРФО УМВС України в Харківській області 27.06.2003 року, відповідно до абз. 4 п.4 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про імміграцію» прийнято рішення про документування громадянки СРВ ОСОБА_1 посвідкою на проживання в Україні та видано посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 , терміном дії до 27.06.2005 року.

Також, судом встановлено, що 12.03.2005 року громадянка СРВ ОСОБА_1 повторно звернулась до відповідача із заявою про видачу, продовження посвідки на проживання для іноземного громадянина та 05.04.2005 року рішенням ВГІРФО УМВС України в Харківській області прийнято рішення щодо документування громадянки СВР ОСОБА_1 посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 , терміном дії - безстроково.

Під час розгляду справи встановлено, що 18.05.2015 року позивача також було документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 .

При цьому, 15.10.2020 року зареєстровано місце проживання громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

У позовній заяві представником позивача вказано, що у зв`язку з виниклою необхідністю, в рамках надання правничої допомоги позивачу її адвокатом було направлено адвокатський запит №АЗ-159/2021 від 20.07.2021 року до третьої особи щодо надання інформації, а саме: підтвердити, або спростувати факт направлення Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області до Державної міграційної служби України проекту висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 18.05.2015 року громадянки В`єтнаму ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для погодження прийняття рішення; повідомити про погодження проекту висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки н|а постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 18.05.2015 року громадянки В`єтнаму ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; повідомити стан чинн0сті на теперішній час дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 18.05.2015 року гр. В`єтнаму ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; у разі прийняття рішення про скасувавання дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 18.05.2015 року гр. В`єтнаму ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначити дату та реєстраційний номер рішення; у разі прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 18.05.2015 року гр. В`єтнаму ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити підстави прийняття рішення

Листом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківський області № 6301.8.1-13048/63.2-21 від 26.07.2021 року наданим адвокату Вітер Г.Р. на адвокатський запит № A3-159/2021 від 20.07.2021 року повідомлено, що за обліками ГУ ДМС України в Харківській області значиться громадянка CP В`єтнаму ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку було документовано посвідкою на постійне проживання відповідно до абз. 4 пункту 4 розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» серії НОМЕР_1 від 18.05.2015 року (у зв`язку з обміном), з порушенням вимог Закону України «Про імміграцію», у зв`язку з чим посвідка на постійне проживання підлягає скасуванню. Також, вказано, що матеріали справи направлені до ДМС для погодження прийняття рішення та на теперішній час рішення про скасування посвідки на постійне проживання в Україні не приймалось.

З огляду на вказане, як зазначено представником позивача у позовній заяві, адвокатом було направлено адвокатський запит №АЗ-192/2021 від 07.09.2021 року до ДМС України, яким останній просив надати наступну інформацію та копії документів, а саме: надати засвідчену належним чином копію наказу голови Державної міграційної служби України в частині, що стосується скасування (анулювання, визнання не чинною) посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 18.05.2015 року громадянки В`єтнаму ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; повідомити про повернення до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області матеріалів стосовно громадянки В`єтнаму ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Листом Державною міграційною служби України № 8.1-7848/2-21 від 13.09.2021 року повідомлено, що наказом ДМС України від 11.08.2021 року № 128 «Про визнання недійсних деяких посвідок на постійне проживання», на підставі висновку ГУ ДМС України в Харківській області, визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню, посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 18.05.2015 року, видану позивачці. Також повідомлено, що листом Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС від 11.08.2021 року № 8.1-3162/8.1.1-21 матеріали справи гр. В`єтнаму ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернуті для вжиття заходів, визначених наказом ДМС України від 11.08.2021 року № 128 «Про визнання недійсних деяких посвідок на постійне проживання» до Головного управління ДМС України в Харківській області. До вказаної відповіді надано витяг із наказу ДМС України № 128 від 11.08.2021 року.

Копії висновку ГУ ДМС України в Харківській області від 08.07,2021 року , на підставі якого прийнято Наказ ІЦМС України № 128 від 11.08.2021 року позивач не надано.

З наявної в матеріалах справи копії наказу від 11.08.2021 року №128 Державної міграційної служби України Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання вбачається, що зміст п. 4 свідчить на користь того, що на підставі висновку ГУДМС у Харківській області від 08.07.2021 року стосовно громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати недійсними та такими, що підлягають вилученню та знищенню, посвідки серії НОМЕР_2 від 27.06.2003, серії НОМЕР_3 від 05.04.2005 та серії НОМЕР_1 від 18.05.2015 року.

Зі змісту наявної в матеріалах справи копії висновку про перевірку матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянці СРВ ОСОБА_2 , затвердженого начальником ГУДМС України в Харківській області 08.07.2021 року, вбачається, що іноземець ОСОБА_2 не мала жодних підстав щодо отримання посвідки на постійне проживання, у зв`язку з чим оформлені на її ім`я посвідки підлягають визнанню недійсними та вилученню, а вказаний висновок вирішено надіслати до Державної міграційної служби України для підготовки проекту наказу Голови ДМС про скасування рішення про видачу посвідок та визнання їх недійсними.

При цьому, суд зазначає, що вказаний висновок третьої особи вмотивований встановленням порушення абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" під час оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, оскільки позивач звернувся про видачу посвідки після закінчення терміну, встановленого абз. 4 п. 4 Прикінцевих положень вказаного Закону, де зазначено, що вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в`єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Водночас, зі змісту вказаного висновку вбачається, що керівництвом ВГІРФО УМВС України в Харківській області 27.06.2003 року було прийнято рішення щодо документування громадянки СРВ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідкою на постійне проживання відповідно до абзацу 4 пункту 4 розділу V Прикінцевих положень Закону України Про імміграцію та видано посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 27.06.2003, терміном дії до 27.06.2005 року. Також, 05.04.2005 року рішенням ВГІРФО УМВС України в Харківській області було документовано позивача посвідкою на простійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 , терміном дії - безстроково.

Зазначені підстави для видачі посвідки на постійне проживання були самостійно визнані ВГІРФО УМВС України в Харківській області.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами ст.1 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773), в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

При цьому ч.1 ст.3 Закону №3773 передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

За змістом ч.15 ст.4 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, зазначеними у частинах другій - тринадцятій цієї статті, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період, зазначений в частинах другій - тринадцятій цієї статті.

Слід зазначити, що документами, які засвідчують законність перебування іноземця, особи без громадянства на території України, можуть бути посвідка на постійне проживання та посвідка на тимчасове проживання.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Механізм оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання врегульований спеціальним нормативно-правовим актом, як-то Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. № 321 (далі - Порядок № 321), який прийнятий відповідно до частини 2 статті 15 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", частини 18 статті 5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та пункту 3 статті 5 Закону України "Про імміграцію".

Пунктом 1 Порядку № 321 передбачено, що посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно до п. 3 Порядку № 321, посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території.

Згідно із п. 9 Порядку № 321, оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів".

Відповідно до п. 16 Порядку № 321, документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Пунктом 38 Порядку №321 встановлено, що рішення про оформлення посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих документів та відсутності підстав для відмови в її видачі.

У той же час, вказаним Порядком передбачено підстави для вилучення, визнання недійсною або знищення посвідок.

Відповідно до пп. 8 п. 72 Порядку № 321, посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі:

1) коли вона підлягає обміну у зв`язку із зміною інформації, внесеної до посвідки (крім додаткової змінної інформації);

2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки;

3) непридатності посвідки для подальшого використання;

4) скасування посвідки;

5) коли вона заявлена як втрачена або викрадена;

6) смерті особи, якій видано посвідку;

7) закінчення строку її дії або прийняття рішення про обмін такої посвідки до закінчення строку її дії;

8) оформлення посвідки з порушенням вимог законодавства;

9) неотримання посвідки іноземцем або особою без громадянства протягом шести місяців;

10) коли іноземець або особа без громадянства не звернулися для її обміну у строки, визначені пунктом 18 цього Порядку.

Згідно із п. 73 Порядку № 321, у разі коли рішення про оформлення посвідки прийнято з порушенням вимог законодавства, керівник відповідного територіального органу/територіального підрозділу ДМС, керівник структурного підрозділу апарату ДМС проводить службову перевірку.

За результатами перевірки складається висновок у двох примірниках, який підписується працівником, що провів перевірку, та його безпосереднім керівником і погоджується керівником територіального органу ДМС, керівником структурного підрозділу апарату ДМС.

На підставі висновку посвідки, видані з порушенням вимог законодавства, визнаються недійсними за наказом ДМС.

Таким чином, нормами вказаного Порядку визначено виключні підстави для визнання недійсними посвідок на постійне проживання, зокрема у разі якщо вони видані з порушенням вимог законодавства.

Судовим розглядом встановлено, що підставою для визнання посвідок на постійне проживання позивача недійсними та такими, що підлягають вилученню та знищенню зазначено підпункт 8 пункту 72 Порядку № 321, а саме: оформлення посвідки з порушенням вимог законодавства.

Також встановлено, що первинно видача посвідки на постійне проживання позивачу здійснювалась відповідно до абз. 4 п. 4 розділу Прикінцеві положення Закону України "Про імміграцію", згідно із яким вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 06.03.1998 за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в`єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Відтак, на момент оформлення позивачу посвідки, уповноважений державний орган перевіряв надані позивачем документи та будь-яких порушень законодавства не виявив, у зв`язку із чим було оформлено позивачу посвідку.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що посвідка на постійне проживання видається уповноваженим органом за заявою та не передбачає попереднього оформлення дозволу на імміграцію, а отже, позивач отримав посвідку на постійне проживання відповідно до вимог чинного на той час законодавства.

Згідно із ст. 12 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

При цьому, відповідачем не враховано, що перелік підстав для прийняття такого рішення визначений у статті 12 Закону України "Про імміграцію", а "інших випадків", зокрема, з підстав пропуску шестимісячного строку для подання заяви про видачу посвідки на постійне проживання в Україні, чинним законодавство не було передбачено.

Посилання представника відповідача на обставини того, що пропущення позивачем шестимісячного строку звернення за отриманням посвідки, суд вважає помилковими, оскільки пунктом 2 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію" зобов`язано Кабінет Міністрів України у двомісячний термін з дня набрання чинності цим Законом прийняти нормативно-правові акти, необхідні для реалізації цього Закону.

Пунктом 3 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію" рекомендовано Президенту України визначити центральний орган виконавчої влади, на який буде покладено виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції, та привести свої акти у відповідність з цим Законом.

З метою забезпечення виконання Закону України "Про імміграцію" Президентом України видано Указ № 596 від 07.08.2001 р., яким покладено на Міністерство внутрішніх справ України виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та зобов`язано Кабінет Міністрів України затвердити у двомісячний строк зразок посвідки на постійне проживання в Україні, правила та порядок її оформлення і видачі, а також порядок видачі посвідки на постійне проживання в Україні особам, зазначеним у пункті 4 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію".

Таким підзаконним актом стала постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, Порядку оформлення і видачі посвідки на постійне проживання" №1983 від 26.12.2002 р. Відповідно до вступної частини постанова видана на виконання статті 5 Закону України "Про імміграцію", тобто поза межами шестимісячного строку, визначеного абзацом четвертим пункту 4 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію" (з простроченням на 1 рік 2 місяці).

Отже, документування посвідками на постійне місце проживання в`єтнамських громадян на підставі Закону України "Про імміграцію" відповідними міграційними органами фактично було розпочато після 26.12.2002 р. у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 р., після спливу шестимісячного терміну, передбаченого "Прикінцевими положеннями" Закону України "Про імміграцію".

Відповідно до викладеного, жоден громадянин Соціалістичної республіки В`єтнам не міг звернутися і бути документованим посвідкою на постійне проживання у визначений законом термін до 07.02.2002 р., оскільки порядок видачі таких посвідок було затверджено Кабінетом Міністрів України, всупереч строків, встановлених п.2 розділу Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" та Указу Президента України № 596 від 07.08.2001.

Враховуючи наведене суд зазначає, що на момент звернення позивача з клопотанням про надання посвідки було передбачено оформлення посвідки на постійне проживання без надання дозволу на імміграцію відповідно до п. 4 розділу V Закону України "Про імміграцію", разом з тим, недотримання позивачем передбаченого вказаною нормою шестимісячного терміну, не є підставою для скасування вже виданої посвідки на постійне проживання.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.08.2018 р. по справі № 820/1608/17.

Водночас, суд зазначає, що на підставі посвідки на постійне проживання позивач тривалий час проживає на території України.

З огляду на вищевикладене суд зазначає, що пункт 4 наказу № 128 від 11.08.2021 року Державної міграційної служби України про визнання недійсними та такими, що підлягають вилученню, посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 27.06.2003, серії НОМЕР_3 від 05.04.2005, та серії НОМЕР_1 від 18.05.2015, видані громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, буд. 9, м. Київ, 01001), третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати п. 4 наказу Державної міграційної служби України № 128 від 11.08.2021 року стосовно громадянина В`єтнаму ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_4 ) сплачену суму судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, буд. 9, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ - 37508470).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 14 лютого 2022 року.

Суддя Мельников Р.В.