Справа № 460/9512/21
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 460/9512/21

адміністративне провадження № К/990/4016/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Губської О. А., перевіривши касаційну скаргу Рівненської обласної прокуратури на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року в адміністративній справі №460/9512/21 за позовом ОСОБА_1 до Рівненської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Рівненської обласної прокуратури (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2021 у справі №640/22216/20 про поновлення на посаді ОСОБА_1 за період 10.02.2021 по 24.05.2021 в розмірі 88075,40 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Рівненської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку задоволено.

27 січня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Рівненської обласної прокуратури на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року в адміністративній справі №460/9512/21.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Предметом розгляду цієї справи є: стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді.

Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що ОСОБА_1 обіймав посаду начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Рівненської області.

Отже, ця справа є адміністративною справою щодо проходження публічної служби позивачем, посада якого входить до переліку осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, у розумінні примітки до статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Частиною третьою статті 334 КАС України врегульовано, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду, посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що суд апеляційної інстанції при вирішенні цього спору не врахував правових висновків, викладених, зокрема у постановах Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 760/9521/15-ц, від 10.10.2019 у справі № 522/13736/15 та інших щодо застосування статті 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Скаржник зауважує, що відповідно до правових висновків, викладених у цих постановах, за відсутності вини не можна покладати обов`язок сплати середнього заробітку на відповідача.

Відповідно до вимог абзацу 2 пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Водночас висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 10.10.2019 у справі № 522/13736/15 щодо застосування положення частини першої статті 233 КЗпП України у спорі про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі не є релевантними до спірних правовідносин у цій справі, оскільки учасниками справи не ставиться під сумнів строк звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Відповідальність же за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, що становить предмет спору у цій справі, встановлена статтею 236 КЗпП України.

У постанові від 24.01.2019 у справі № 760/9521/15-ц Верховний Суд указав, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде таке рішення суду оскаржуватися.

Крім того, зазначене судове рішення не містить висновку про те, що за відсутності вини не можна покладати обов`язок сплати середнього заробітку на відповідача.

Щодо інших постанов Верховного Суду, на які посилається скаржник, Суд зазначає, що Рівненська обласна прокуратура лише зазначила про вказані постанови Верховного Суду, проте не указала норми щодо яких Судом висловлено відповідний висновок, не конкретизувала в чому саме полягає їх неправильне застосування судами.

Верховним Судом установлено, що, приймаючи оскаржувані рішення у справі №460/9512/21, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до статті 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. При цьому, при вирішенні спору судами було враховано висновок Верховного Суду щодо застосування статті 236 КЗпП України у подібних правовідносинах, викладений у постанові від 05.03.2020 у справі №280/360/19.

Суд зауважує, що у постанові від 19 квітня 2021 року в справі №826/11861/17 Верховний Суд указав, що відповідно до статті 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Отже, скаржником не доведено, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Таким чином, посилання скаржника на підставу звернення до Суду з цією касаційною скаргою на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України є безпідставним та необґрунтованим.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, позивач не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтями 248, 328, 330, 332, 334, 341, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Рівненської обласної прокуратури на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року в адміністративній справі №460/9512/21 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя О. А. Губська