Справа № 580/1054/22
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 лютого 2022 року Справа № 580/1054/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Руденко А.В., розглянувши у письмовому провадженні у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду заяву Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» про забезпечення позову у адміністративній справі №580/1054/22 за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулось Комунальне підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» з позовною заявою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову від 22.12.2021 №2940 «Про накладення штрафу на КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та здійснення заходів державного регулювання», що винесена Національною комісією, що здійснює державне регулювання.

Також у позовній заяві позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22.12.2021 №2940 про накладення штрафу.

В обгрунтування заяви позивач зазначив, що 04.01.2022 отримав постанову про накладення штрафу №2940 від 22.12.2021 та відповідно до п. 5 ст. 22 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» зобов`язаний сплатити штраф протягом 30 днів з дня отримання вказаної постанови, а за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня в розмірі 1,5 відсотка суми штрафу. Оскарження рішення Регулятора не зупиняє дію постанови про накладення штрафу №2940 від 22.12.2021.

Враховуючи значну суму штрафної санкції, в разі незабезпечення позову буде нарахована пеня у розмірі 1,5 відсотка суми штрафу за кожний день прострочення, та у разі відкриття виконавчого провадження відповідно до закону України «Про виконавче провадження» можуть бути арештовані поточні рахунки позивача та застосовані інші заходи, спрямовані на примусове виконання постанови органами державної виконавчої служби. Отже таким діями буде завдано шкоду підприємству та зупинена його діяльність. Зокрема таке стягнення унеможливить виплату заробітної плати працівниками, несплату податків та обов`язкових платежів, розрахунки із контрагентами тощо.

На думку позивача наведені обставини вказують на те, що в разі незастосування заходів забезпечення позову буде унеможливлений ефективний захист прав та інтересів позивача. Крім того у разі встановлення протиправності оскаржуваної постанови та задоволення позовних вимог про її скасування позивачу доведеться докласти значних зусиль і витрат, щоб відновити свої права та повернути власне майно (кошти), на яке може бути звернене стягнення в разі примусового виконання цієї постанови.

Також у разі відмови позивача від добровільного виконання постанови про накладення штрафу у зв`язку з її оскарженням до суду позивачу після спливу 30-денного строку з дня одержання постанови буде нарахована пеня, що у подальшому може мати наслідком звернення відповідача із вимогою про стягнення нарахованих грошових коштів. Враховуючи, що розгляд справи у суді буде тривати більше 30 днів, у випадку звернення відповідача з вимогами про стягнення штрафних санкцій позивач буде змушений сплатити штраф та пеню до вирішення питання про законність постанови.

Ухвалою судді від 09.02.2022 відкрито позовне провадження у справі.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

За правовою позицією, викладеною у Рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, «з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову» (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини).

За змістом вказаних приписів забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

У той же час, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17, від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18, від 07.04.2020 у справі № 826/13413/18.

Як свідчать матеріали справи, предметом позову у даній справі є законність постанови від 22.12.2021 №2940 «Про накладення штрафу на КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та здійснення заходів державного регулювання».

Подаючи заяву про забезпечення позову позивач фактично посилається на те, що у разі несплати позивачем штрафу у 30-денний строк від дати отримання оскаржуваної постанови, яка отримана ним 04.01.2022, невжиття заходів забезпечення позову спричинить нарахування пені у розмірі 1,5 відсотка за кожний день прострочення, що є значною сумою. Наслідком несплати штрафу у вказаний строк може бути відкриття виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» про стягнення штрафу чи звернення відповідача з позовом про стягнення штрафу та пені та безспірне стягнення суми штрафу і пені. Крім цього за позовом відповідача сума штрафу та нарахованої пені може бутистягнута до винесення рішення у справі, що розглядається. Негативні наслідки відповідач вбачає у тому, що повернення стягнутих сум буде ускладненим.

Надаючи оцінку вказаним доводам суд зазначає, що відповідальність за порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг передбачена ст. 22 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 №1540-V111.

Згідно ч. 2 ст. 22 вказаного Закону за порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у відповідній сфері, Регулятор може застосовувати санкції у вигляді, зокрема, штрафу.

Ч. 5 ст. 22 вказаного Закону визначає, що суб`єкти господарювання, на яких накладено штраф, зобов`язані сплатити його у 30-денний строк з дня одержання копії рішення про накладення штрафу, крім випадків, встановлених частиною п`ятою статті 13 цього Закону.

За заявою суб`єкта господарювання, на якого накладено штраф, Регулятор своїм рішенням має право відстрочити або розстрочити сплату накладеного ним штрафу.

За кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі 1,5 відсотка суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням Регулятора.

Протягом п`яти робочих днів з дня сплати штрафу суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати Регулятору документи, що підтверджують сплату штрафу.

У разі відмови від сплати штрафу та пені їх примусове стягнення здійснюється на підставі відповідного рішення суду за позовом Регулятора, крім випадків, встановлених частиною п`ятою статті 13 цього Закону.

Отже Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 №1540-V111 передбачено судовий порядок стягнення штрафу та нарахованої пені, тому посилання позивача на можливість відкриття виконавчого провадження та стягнення штрафу і нарахованої пені у безспірному порядку є необгрунтованим.

Також є необгунтованим посилання позивача на ту обставину, що штраф та пеня можуть бути стягнуті до винесення судового рішення про визнання протиправним постанови про накладення штрафу № від 22.12.2021 №2940, оскільки доказів звернення відповідача з відповідним позовом до суду чи до органів державної виконавчої служби позивач не надав.

Щодо посилання позивача на нарахування пені як на підставу забезпечення позову, то забезпечення позову застосовується як гарантія виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Проте нарахування пені жодним чином не впливає на виконання судового рішення у разі його задоволення, оскільки у такому разі штраф та пеня взагалі не підлягають стягненню.

Посилання позивача на ту обставину, що у разі добровільної сплати штрафу до винесення судового рішення у справі позивачу доведеться докласти значних зусиль і витрат, щоб відновити свої права та повернути власне майно (кошти), суд вважає безпідставним, оскільки позивач цю обставину не обгрунтував.

Беручи до уваги вищезазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Згідно з частиною 5 статті 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 139, 150, 151, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» про забезпечення позову у справі №580/1054/22 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Алла РУДЕНКО