Справа № 640/25286/19
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 640/25286/19

адміністративне провадження № К/990/2066/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора України Рябошапки Руслана Георгійовича, про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просила: визнати протиправними та скасувати рішення Кадрової комісії №1 від 29 жовтня 2019 року №137 про неуспішне проходження нею атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; визнати неправомірним та скасувати наказ від 14 листопада 2019 року №1490ц про звільнення її з посади прокурора; поновити її на посаді прокурора відділу представництва інтересів держави управління організації участі в суді Департаменту представництва інтересів держави в суді Генеральної прокуратури України або на рівнозначній посаді в Офісі Генерального прокурора з 18 листопада 2019 року та стягнути з Генеральної прокуратури України на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 18 листопада 2019 року по дату винесення судового рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Кадрової комісії №1 з атестації прокурорів Генеральної прокуратури України від 29 жовтня 2019 року №137 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора». Визнано протиправним та скасувано наказ Генерального прокурора України від 14 листопада 2019 року № 1490ц. Поновлено позивача в Офісі Генерального прокурора на рівнозначній посаді прокурора відділу представництва інтересів держави управління організації участі в суді Департаменту представництва інтересів держави в суді Генеральної прокуратури України з 19 листопада 2019 року. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19 листопада 2019 року до дати фактичного поновлення на роботі. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року змінено рішення суду першої інстанції у мотивувальній та резолютивній частинах, виклавши абзаци 4 та 5 резолютивної частини у наступній редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу представництва інтересів держави управління організації участі в суді Департаменту представництва інтересів держави в суді Генеральної прокуратури України з 19 листопада 2019 року». В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року залишено без змін.

14 січня 2022 року Офіс Генерального прокурора повторно подав касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права. Заявник просить переглянути оскаржені судові рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скасувати їх та відмовити в позові.

Предметом спору у цій справі є правомірність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором та звільнення його з цих підстав з органів прокуратури.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначив, що суди застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформованого Верховним Судом у справах №№160/6596/20, 640/25286/19 та 120/3458/20-а щодо положень підпунктів 9, 11, 13, 16, 17, 19 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон №113-ІХ), пунктів 7, 8 розділу І, пункту 6 розділу ІІІ, пункти 1, 5 розділу V Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року №221 (далі - Порядок №221), пунктів 2, 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року №233 (далі - Порядок №233).

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Так, за приписами частини четвертої статті 328 КАС України відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 зазначеної норми КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Водночас застосовність висновків Верховного Суду повинно здійснюватися через призму норми права, яка діє у часі та впливає на врегулювання спірних правовідносин, а відповідно і вирішення спору.

Так, переглядаючи рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення Кадрової комісії №1 про неуспішне проходження позивачем атестації є передчасним, так як за установлених у цій справі обставин, існували об`єктивні причини, за яких позивач не мала можливості завчасно подати заяву про перенесення іспиту відповідно до вимог пункту 11 Порядку №221.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що заявником не наведено жодного аргументу щодо неправильного застосування судами положень пункту 11 Порядку №221, за обставин, установлених судами у цій справі, а мотиви Офісу Генерального прокурора зводяться лише до наведення цитат із указаних ним постанов Верховного Суду у зазначених справах, без взаємозв`язку з обставинами цієї справи, що мають індивідуальні ознаки, характерні саме для неї. Водночас, навівши загальний перелік норм щодо яких Верховним Судом сформовано висновок, зокрема щодо підпунктів 11, 17 Закону №113-ІХ та пункту 12 Порядку №233 заявником не розкрито зміст іхнього неправильного застосування судами у цій справі. Крім того, у постанові суду апеляційної інстанції відсутнє посилання на інші, зазначені Офісом Генерального прокурора, положення Закону №113-ІХ, Порядку №233 та Порядку №221, щодо яких Верховним Судом сформовано висновок, а заявник не навів мотив, чому саме суди мали їх застосувати.

Так, доводи касаційної скарги зводяться до загальних посилань на надання ОСОБА_1 згоди на проходження атестації та набрання нею меншої, ніж необхідно кількості балів після проходження іспиту, проте у скарзі відсутні доводи, що стосуються саме фактичних обставин, що і вплинули на вирішення цього спору, і саме з яких виходили суди задовольняючи цей позов. Офіс Генерального прокурора лише зазначив про ці факти, однак мотиви зводяться до тлумачення норм, якими урегулована процедура перенесення іспиту у разі неявки прокурора на іспит, що є відмінним від спірних правовідносин, так як у цій справі позивач була на іспиті, на результати якого вплинули інші чинники.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до тлумачення норм, текст скарги містить повтори та доводи, що свідчать про переоцінку доказів, з посиланням на дотримання відповідачем процедури проведення атестації, та неповного з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій і незгоди з висновками судів про наявність підстав для задоволення позову.

Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а відповідач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Тому, лише загальні посилання на невідповідність судових рішень висновкам Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. Тому Суд не вирішує питання щодо поновлення пропущеного процесуального строку.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора України Рябошапки Руслана Георгійовича, про поновлення на роботі повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко