Справа № 826/9715/17
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9715/17 Суддя (судді) першої інстанції: Донець В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві у якому з урахуванням заяви про уточнення розміру позовних вимог від 28.11.2017, заяви про збільшення позовних вимог від 19.05.2020 просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 21.04.2015 №513-17;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 28.04.2016 №1;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 17.07.2017 №88992-1305.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.07.2019 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 скасовано рішення Окружного адміністративного суму міста Києва від 11.07.2019, позов задоволено повністю.

Постановою Верховного Суду від 10.03.2020 скасовано постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 та рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.07.2019, справа №826/9715/17 направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд у постанові від 10.03.2020 по справі № 826/9715/17 зауважив, що проблемою цього спору є питання площі земельної ділянки на якій розташований майновий комплекс позивача за адресою АДРЕСА_1 , загальна площа якого за позицією першого відповідача складає 8000,28 кв.м у той час як за позицією позивача з посиланням на договір купівлі продажу майнового комплексу від 25.04.2005 № 4885 площа цього майнового комплексу остаточно становить 2240,70 кв.м.

При повторному розгляді справи Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року позов задоволено. При цьому , суд першої інстанції виходив з того, що розмір земельної ділянки, що перебуває в користуванні позивача становить 2240,7кв.м.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Головне управління ДПС у м. Києві звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 25 жовтня 2021 року та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та процесуального права та не повно з`ясував обставини справи та виходив не з загальної площі земельної ділянки на якій розташовано цілісний майновий комплекс. А з розміру будівель та споруд.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач, відповідно до договору купівлі-продажу від 25.04.2005, укладеного між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), зареєстрованого за №4885, продавцем передано у власність покупця майновий комплекс (в літерах «А», «Б», «В») у будинку АДРЕСА_1 , до складу якого входять: адміністративна будівля, літера «А», площею 1254,10 кв.м, матеріальний склад, літера «Б», площею 573,30 кв.м, навіс, літера «В», площею 413,30 кв.м. загальна площа - 2240,7 кв.м. У договорі зроблено виправлення у площі літера «В» та загальній площі, які застережені нотаріусом.

Згідно з план-схемою земельної ділянки по АДРЕСА_2 та оцінних актів комплекс складається з приміщень (будівель): адміністративно-побутове-виробниче, літера «А», загальна площа- 774,1 кв.м (основна частина - 761,4 кв.м, «крильце» - 12,7 кв.м ); виробничо-складське, літера «Б», площа - 612,6 кв.м (основна частина - 598,2, прибудова - 14,4 кв.м); складське, літера «В», загальна площа - 460,5 кв.м; складське, літера «Г», площа - 61,6 кв.м; складське, літера «Д», площа - 120,4 кв.м.

Відповідну експлікацію виготовлено Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна.

В Інформаційній довідці Київського міського бюро технічної інвентаризації від 15.08.2016 НЖ-2016 №2534, адресований ОСОБА_1 , зазначено, що майновий комплекс (літера «А» - 1254,1 кв.м, літера «Б» - 573,3 кв.м, «В» - 413,3 кв.м) загальною площею 2240,70 кв.м по АДРЕСА_2 на праві власності зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Щербак Т.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 25.04.2005 №4885, зареєстрованого в бюро 15.06.2005 за реєстровим №1055-3, у реєстровій книзі 21з-161.

Також у вказаному листі зазначено, що за даними інвентаризації від 30.03.2005 літера «В» проінтвентаризована та визначена як капітальна будівля, згідно з правовстановлюючими документами споруда-склад літера «Д» побудована самочинно.

Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві складено податкове повідомлення-рішення від 21.04.2015 №513-17, згідно з яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у сумі 122.044,30 грн.

До позову додано квитанцію від 18.08.2015 №3575 про сплату ОСОБА_1 122.044,00 грн., призначення платежу - земельний податок з фізичних осіб («;101; ; 18010700).

Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.04.2016 №1, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб на суму 607.021,00 грн.

Відповідно до квитанції від 11.08.2016 №1685 ОСОБА_3 сплачено 607.021,00 грн. призначення платежу - земельний податок з фізичних осіб («;101; ;18010700).

Головним управлінням ДФС у м. Києві сформовано податкове повідомлення-рішення від 17.07.2017 №88992-1305, на підставі якого ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 441.217,55 грн.

Вважаючи протиправними оскаржувані податкові повідомлення-рішення, позивач звернулася до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Так, за положеннями статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, статтею 206 цього Кодексу передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що плата за землю є обов`язковим платежем у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Відповідно до статті 269 цього кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Підпунктом 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Згідно з пунктом 271.2 статті 271 Податкового кодексу України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до пункту 286.1 статі 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані Державного земельного кадастру.

Нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення - рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу (підпункт 286.5 статті 286 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Відтак, обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 Земельного кодексу України та статтею 377 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування).

З моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлового приміщення), обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить, що фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2 240, 7 кв.м., при цьому вся площа земельної ділянки на якій розміщено об`єкт права власності позивача складає 8 000, 228 кв. м.

Колегія суддів наголошує, що за загальними правилами, при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини) сплачується з урахуванням прибудинкової території.

Майновий комплекс позивача розташований на земельній ділянці загальною площею 8000, 228 кв. м., при цьому, об`єктом оподаткування є саме земельна ділянка, а не нерухоме майно.

Статтею 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Положення статті 334 Цивільного кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у взаємозв`язку із положеннями статті 182 Цивільного кодексу України необхідно розуміти таким чином, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відтак, оскільки позивач є власником нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , незважаючи на те, що остання не зареєструвала право власності чи користування земельною ділянкою під належними їй на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, обов`язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Вказану правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 12 березня 2019 року у справі № 826/11633/16 та від 14 травня 2019 року у справі № 826/13773/16.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції при винесенні рішення не було повно та всебічно вивчено обставини справи, а саме не враховано, що об`єктом оподаткування є саме земельна ділянка, а не нерухоме майно.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на довідку про показники об`єкта нерухомого майна від 25.09.2017, складену фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (кваліфікаційний сертифікат серія АЕ №0020078) на замовлення ОСОБА_1 , відповідно до якої після проведення технічної інвентаризації 25.09.2017 установлено, що майновий комплекс, який складається з будівель літери «А», «Б», «В», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 має показники: реєстрація в Київському міському бюро технічної інвентаризації - 15.06.2005 №1055-з в реєстровій книзі 21з-161; нежитлова будівля літера «А» площею забудови - 774,1 кв.м; нежитлова будівля літера «Б» площею забудови - 612,6 кв.м, нежитлова будівля «В» площею забудови - 460,5 кв.м, загальна площа майнового комплексу (сумарно літери «А», «Б», «В») - 1847,2 кв.м.

Наразі вказана довідка не має показників щодо земельної ділянки на якій розташований цілісний майновий комплекс, відсутній генеральний план земельної ділянки.

Також, під час нового розгляду адміністративної справи представником позивача додано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.11.2019 №189964609, відповідно до якої ОСОБА_1 є власником нерухомого майна - майнового комплексу в літерах «А» (будівля площею 1254 кв.м), «Б» (матеріальний склад площею 573,30 кв.м), «В» (навіс площею 413,30 кв.м), загальною площею 2240,7 кв.м, реєстраційний номер 00, адреса: АДРЕСА_1 , дата реєстрації 08.08.2014 №6620557.

У витязі відсутні дані щодо розміру земельної ділянки, яка перебуває у користуванні, зокрема , а ні даних щодо розміру земельної ділянки під кожною із будівель, а ні розміру загальної земельної ділянки, на якій розташований комплекс.

Натомість, представником відповідача до заперечень додано витяг Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 16.03.2006 №118 з технічної документації №Н-00618/2006 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (кадастровий номер 75:316:047, за функціональним призначенням яку віднесено до земель комерційного використання), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

У витязі зазначено: площа земельної ділянки - 80002,28 кв.м; економіко-планувальна зона №79 Борщагівська промзона; базова вартість 1 кв.м. землі - 134,52 грн./кв.м; коефіцієнт на функціональне використання землі - 2,50; локальні коефіцієнти на місцезнаходження земельної ділянки у межах економіко-планувальної зони без тепломережі - 0,95, без централізованого газопостачання - 0,95 грн., у санітарно-захисній зоні - 0,95; узагальнюючий коефіцієнт - 0,84; коефіцієнт індексації грошової оцінки згідно постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2000 №783 - 1,13, згідно з листами Держкомзему України від 15.01.2001 №14-22-7/132, від 10.01.2020 №14-22-6/186, від 13.01.2006 №14-22-7/114 - 1,182, - 1,02, - 1,035; нормативна грошова оцінка земельної ділянки - 3187545,10 грн.

У довідці №Н-01169/2017 Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15.06.2017 №397 про розмір грошової оцінки земельної ділянки (75:316:047, АДРЕСА_2 ) за результатами розрахунку відповідно до рішення Київської міської ради від 03.07.2014 №23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва» зазначено: площа земельної ділянки - 80002,28 кв.м; базова вартість 1 кв.м землі (економіко-планувальної зони) - 672,73 грн. (№271); коефіцієнт КФ - 2,00; локальні коефіцієнти на місцезнаходження земельної ділянки у межах економіко-планувальної зони не забезпеченої централізованим теплопостачанням - 0,90 грн., у санітарно-захисній зоні - 0,80; узагальнюючий коефіцієнт - 0,72; коефіцієнт індексації грошової оцінки відповідно до статті 289 Податкового кодексу України - 1,249, згідно з листами Держземагентсва від 14.01.2015 №16-28-0.22-215/2-15, Держгеокадастру від 11.01.2016 №6-28-0.22-201/2-16, від 12.01.2017 №22-28-0.22-443/2-17 - 1,433, - 1,06, нормативна грошова оцінка земельної ділянки - 14707251,69 грн.

Отже, колегія суддів на підставі наявних в матеріалах доказів дійшла висновку, що площа майнового комплексу становить 2240,70 кв.м, а пропорційна частка земельної ділянки з урахуванням прибудинкової територією на якій розміщений майновий комплекс становить 8002,28 кв.м.

Об`єктом оподаткування є саме земельна ділянка, а не нерухоме майно.

Відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 № 1051 та Закону України «Про оцінку землі» від 11.12.2003 № 1378-ГУ, ведення Державного земельного кадастру та надання витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок покладено на Держгеокадасгр та ного територіальні органи.

Поряд з цим, відповідно до рішення Київської міської ради від 18.04.2013 № 194/9251(далі - Рішення № 194/9251) ведення міського земельного кадастру та надання довідок про нормативну грошову оцінку земельних ділянок покладено на Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до рішення Київської міської ради від 18.04.2013 №194/9251 організовано ведення міського земельного кадастру - електронної (автоматизованої) геоінформаційної системи і бази даних, що забезпечує збирання, оброблення, аналіз, моделювання, постачання геопросторових даних і відображає черговий стан використання та охорони земель комунальної власності територіальної громади та інших земель міста Києва.

Також, відповідно до пункту 2 Рішення №194/9251 ведення міського земельного кадастру та надання довідок про нормативну грошову оцінку земельних ділянок покладено на Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Колегія суддів звертає увагу, що пунктом 3 Рішення Київської міської ради «Про встановлення місцевих податків і зборів» від 23.06.2011 №242/5629 зі змінами та доповненнями, зобов`язано Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надавати органам державної фіскальної служби інформацію (дані) з міського земельного кадастру про земельні ділянки, а згідно п. 4 цього Рішення, органам державної фіскальної служби рекомендовано при адмініструванні плати за землю в м. Києві використовувати інформацію (дані) з міського земельного кадастру.

Згідно довідки № Н-00618/2006 від 16.03.2006 № 218 та довідки № Н-00169/2017 від 15.06.2017 № 397 про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки (75:316:0047), які видані ОСОБА_1 , (довідки видаються за заявою землекористувача) Київською міською державною адміністрацією Департаменту земельних ресурсів, плоша земельної ділянки становить 8002,28 кв.м.

В даній довідці зазначено технічний звіт по встановленню зовнішніх меж, площа земельної ділянки (75:316:047), за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 Зазначена, площа розрахована пропорційно Київською міською радою.

Відтак, з огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно задоволено позовні вимоги та визнано протиправними та скасовані податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС України в місті Києві від 21.04.2015 року №513-17, від 28.04.2016 року №1 та від 17.07.2017 року №88992-1305.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , а тому, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 11.02.2022р.)