Справа № 320/6172/21
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 року № 320/6172/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації про визнання протиправними дій а зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації (далі - відповідач), в якому позивач просить:

- визнати відмову відповідача у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) та видачі "Посвідчення члена сім`ї загиблого" позивачу, як вдові ліквідатора першої категорії зі статусом інваліда війни, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" протиправною;

- зобов`язати відповідача надати статус члена сім`ї загиблого (померлого) та видати позивачу, особі на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідного посвідчення члена сім`ї загиблого.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що померлий чоловік позивачамав статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, отримав 2 групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Відтак, вважає, що вона як дружина померлого чоловіка у відповідності до вимог статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання статусу члена сім`ї померлого ветерана війни, у зв`язку з чим звернулася із відповідною заявою до відповідача, однак останній їй відмовив.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 р. відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання. Вказаною ухвалою суду встановлено відповідачу десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

14 липня 2021 р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Стверджує, що стаття 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не передбачає норм для встановлення статусу пов`язаного з роботами ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС чи ядерного випробування.

27 липня 2021 р. від позивача надійшла відповідь на відзив. Зазначає, що позивачка, як дружина померлого ОСОБА_2 , який належить до ветеранів війни є особою, на яку в порядку статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюється його чинність. А тому, позивачка вважає, що має право на встановлення статусу та отримання посвідчення члена сім`ї загиблого інваліда війни, а тому відповідач неправомірно відмовив у задоволенні заяви позивача про видачу такого посвідчення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_2 укладено шлюб 1 березня 1980 р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 1 березня 1980 р. Серії НОМЕР_1 .

Відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК серії КИО-І № 233580 від 25 квітня 2005 р. ОСОБА_2 було встановлено 2 групу інвалідності довічно у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, у зв`язку з чим ОСОБА_2 видано посвідчення інваліда 2 групи, відповідно до якого він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

При цьому, згідно витягу з протоколу засідання Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 15 березня 2021 р. № 4718 захворювання ОСОБА_2 , пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Крім того, згідно копії посвідчення серії НОМЕР_2 від 7 травня 1996 р. ОСОБА_2 є громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією посвідчення про смерть серії НОМЕР_3 від 27 жовтня 2020 р..

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Кагарлицької міської ради № 1083 від 15 квітня 2021 р., яка видана позивачу та підтверджує про те, що позивачка була дружиною ОСОБА_2 і до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та знаходилась на його утриманні.

21 квітня 2021 р. позивач звернулася до відповідача із заявою про видачу посвідчення члена сім`ї загиблого - ветерана війни згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 р. та постанови Кабінету Міністрів України № 302 ст. 10 від 12 травня 1994 р.

Листом відповідача від 21 квітня 2021 р. № 02-15/135 позивача повідомлено, що статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» взагалі не передбачає норм для встановлення статусу причинного зв`язку смерті пов`язане з роботами ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС чи ядерними випробуваннями.

Соціальний захист вдів (вдівців) учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС здійснюється відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У зв`язку з цим, відповідача відмовив в оформленні посвідчення написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого» оскільки, документи, які надані позивачем для отримання посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого» не підтверджують поширення на позивача чинність статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон №3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, згідно ст.4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Відповідно до вимог пунктів 1, 2, 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа:

- військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

- осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами;

- осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

З огляду на зазначені правові норми обов`язковими умовами, за якими особу можна віднести до інваліда війни, є наявність інвалідності, доказів залучення такої особи до військовослужбовців або до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 1 частини 1 статті 10 Закону №3551-XII встановлено, що чинність цього Закону поширюється, зокрема на:

- сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем, померлий чоловік позивачки - ОСОБА_2 мав статус інваліда війни 2 групи та на нього поширювалась дія Закону №3551-XII, що підтверджується посвідченням інваліда 2 групи, виданого 16 липня 2014 р. та посвідченням громадянина який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 1) від 7 травня 1996 р. серії НОМЕР_2 .

Також, судом встановлено, що ОСОБА_2 отримав захворювання, пов`язане з роботами з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, також матеріалами справи підтверджено зв`язок смерті (захворювання, що спричинило смерть) ОСОБА_2 пов`язане з роботами з ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Отже, померлий чоловік позивача був інвалідом війни і помер від захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" належить до інвалідів війни, а згідно статті 4 Закону № 3551-XII - до ветеранів війни.

У відповідності до вимог статті 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 р. №796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

В примітці до статті 10 вказаного Закону із змінами, внесеними згідно із Законом України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 230/96-ВР від 6 червня 1996 р. визначено, що тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Згідно з вимогами статтею 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, для встановлення пільг і компенсацій, відносяться особи з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Виходячи з аналізу приписів частини 1 статті 10 та частини 2 статті 7 Закону №3551-XII суд зазначає, що статус дружини загиблого ветерана війни для позивача можливий за наявності трьох умов, а саме: загиблий під час ліквідації на ЧАЕС перебував на військовій службі та отримав захворювання в період проходження військової служби; є належні докази причинного зв`язку ліквідації на ЧАЕС та захворювання, яке стало причиною смерті; є належні докази сімейних зв`язків загиблого військового ліквідатора на ЧАЕС та особи, яка претендує на статус члена сім`ї загиблого.

Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, суд дійшов до висновку, що позивачем підтверджено усі умови, які дають право на отримання статусу члена сім`ї загиблого, а тому бездіяльність протиправною відмову відповідача щодо не видачі позивачу "Посвідчення члена сім`ї загиблого, є протиправною та така бездіяльність не може відповідати критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни (далі - Положення №302), відповідно до пункту 2 якого посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 4 Положення №302 (у редакції, чинній на час розгляду справи) визначено, що особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого". Схожі приписи містяться в даному пунктів станом і на момент розгляду справи.

В абзаці 2 пункту 7 Положення №302 вказано, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад за місцем реєстрації громадянина.

Відтак, з урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що відповідний статус осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" підтверджується саме посвідченням, суд вважає необхідним визнати протиправною відмову відповідача щодо не видачі позивачу «Посвідчення члена сім`ї загиблого» та зобов`язання відповідача надати статус члена сім`ї загиблого (померлого) та видати позивачу, особі на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідного посвідчення члена сім`ї загиблого.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що відповідачем протиправно відмовлено у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) та видачі «Посвідчення члена сім`ї загиблого» позивачу, як вдові ліквідатора першої категорії зі статусом інваліда війни, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», отже порушено права позивача на отримання пенсії та не дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Наведене свідчить, що дії відповідача були протиправними. Право позивача на отримання вказаних видів пенсії порушено. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції від 19 травня 2021 р. № 0.0..1 позивачем сплачено судовий збір на суму 908 грн. 00 коп.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 908 грн. 00 коп. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) та видачі «Посвідчення члена сім`ї загиблого» ОСОБА_1 , як вдові ліквідатора першої категорії зі статусом інваліда війни, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації (код ЄДРПОУ - 03193695, адреса: 08700, Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 24) надати статус члена сім`ї загиблого (померлого) та видати ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ), особі на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідне посвідчення члена сім`ї загиблого.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації (код ЄДРПОУ - 03193695, адреса: 08700, Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 24) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.