Справа № 200/5249/21
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 200/5249/21

адміністративне провадження № К/990/5836/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Уханенка С.А.,

суддів - Кашпур О.В., Мацедонської В.Е.,

перевірив касаційну скаргу Донецької обласної прокуратури на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року в справі №200/5249/21 за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Донецької обласної прокуратури, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому вихідної допомоги у зв`язку зі звільненням; зобов`язати Донецьку обласну прокуратуру виплатити таку допомогу у зв`язку зі звільненням у розмірі середнього місячного заробітку.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року в позові відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції, а позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Донецької обласної прокуратури щодо невиплати ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні. Зобов`язано Донецьку обласну прокуратуру виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку.

10 лютого 2022 року Донецька обласна прокуратура повторно подала касаційну скаргу на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права. Заявник просить переглянути оскаржене судове рішення на підставі пунктів 1, 2 частини четвертої статті 328 КАС України, скасувати його та залишити позов без розгляду.

Предметом спору цій справі є стягнення вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції застосував висновки Верховного Суду, сформовані у справах №№560/3971/19, 260/1890/19, 420/4581/20, 640/25350/19 та 160/4745/20. Так у справі №560/3971/19 Суд указав, що унесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" зміни до Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом. Водночас, частиною п`ятою статті 51 Закону № 1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання. Верховний Суд також зазначив, що чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги, що є державною гарантією, що полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

У касаційній скарзі заявник, зокрема, зазначає про необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, що застосовані судом апеляційної інстанції у цій справі. Разом з тим, відступ - це інший підхід до застосування тієї ж норми права у подібних правовідносинах щодо якої такий висновок сформовано.

Так, підставами для застосування положень пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України Харківська обласна прокуратура, зокрема, зазначила те, що ОСОБА_1 не пройшов атестацію, а вихідна допомога не є складовою заробітної плати, тому суд повинен був застосувати наслідки пропуску строку. Водночас заявник послався на те, що предметом цього спору є і стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Перевіряючи такі аргументи заявника, Верховним Судом установлено, що зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції свідчить про те, що у цій справі позивач не заявляв вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а питання щодо застосування наслідків пропуску процесуального строку відповідачем під час розгляду справи не порушувалося, тому Верховний Суд відхиляє такі доводи Донецької обласної прокуратури, як і посилання заявника на практику Верховного Суду щодо застосування положень статті 233 КЗпП України у спорах щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Інші аргументи скарги зводяться до цитування норм законодавства, з посиланням на практику Верховного Суду у інших справах, обставини у яких не є подібними до спірних правовідносин, що не є критеріями застосування положень пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України, так як сформований Верховним Судом висновок у справі №560/3971/19 наразі і вирішує проблематику таких спорів та створює умови для формування єдиної правозастосовчої практики.

Суд також зазначає, що питання щодо права прокурора на отримання спірної допомоги у разі його звільнення через неуспішне проходження атестації вже було предметом касаційного розгляду у справі №160/4745/20, в якій судом касаційної інстанції сформовано відповідний висновок, за обставин, що є подібними до спірних правовідносин.

Враховуючи те, що інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, що відповідають висновкам Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

За таких обставин, Суд не вирішує клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Керуючись статтями 248, пунктом 6 частини першої 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Донецької обласної прокуратури на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року в справі №200/5249/21 за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: С.А. Уханенко

Судді: О.В. Кашпур

В.Е. Мацедонська