Справа № 200/17284/21
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2022 року Справа№200/17284/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хохленкова О.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Нахімова, будинок 86, ) про визнання протиправною бездіяльність, стягнення несплаченої компенсації та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність, стягнення несплаченої компенсації та зобов`язання вчинити певні дії.

1. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області, () щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за не використані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області, на користь ОСОБА_1 , несплачену компенсацію за не використані даткові відпустки у розмірі - 19 269,18 гри.

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він проходив службу в ОВС та має статус учасника бойових дій. Відповідач всупереч Закону України Про Національну поліцію, Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не провів усіх необхідних розрахунків при звільненні, а саме: не здійснив виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Наведене стало підставою його звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 6 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

5 січня 2021 року відповідач через відділ діловодства та документообігу суду надав відзив на адміністративний позов, у якому просив у задоволенні позову відмовити. Свою позицію обґрунтовував тим, що під час проходження служби позивач не звертався з рапортом про надання йому відпустки як учаснику бойових дій, тобто не скористався своїм правом на вказану відпустку. Крім того зазначив, що положення Закону України Про відпустки, Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту вказують на те, що додаткова відпустка учасникам бойових дій не належить до щорічних додаткових відпусток, за невикористання яких передбачена виплата грошової компенсації при звільненні.

Дослідивши подані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий Центрально-Міським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області, РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с.6-7).

Відповідач, Головне управління Національної поліії в Донецькій області, , 87517, Донецька область, місто Маріуполь, пр..Нахімова, 86.

ОСОБА_1 проходив службу з 07.11.2015 року до 01.10.2021 року в Національній поліції України. Наказом ГУНП в Донецькій області від 01.10.2021 № 539 о/с відповідно до розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» звільнений зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) з 01.10.2021 року.

На підстав рішення комісії МВС з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України від 11.07.2018 № 5/I/V/I8 ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій та видано посвідчення від 30.07.2018 серії НОМЕР_3 .

Під час проходження служби позивач додаткову відпустку учасника бойових дій за 2018-2019 роки та 2021 рік не використовував, грошову компенсацію не отримував. В період з 01.05.2020 року по 14.05.201 року позивач перебував у додатковій відпустці. Зазначене сторонами не заперечується та підтверджується довідкою відповідача від 16.11.2021 року за № 4514/12/03-2021.

Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2018-2019 роки та 2021 рік, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

При наданні правової оцінки спірним правовідносинам суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 2 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) та іншими нормативно-правовими актами.

Так, частиною першою статті 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 92 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ визначено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги як одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

У відзиві на адміністративний позов відповідач не заперечує наявність у позивача як учасника бойових дій права на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, а також те, що впродовж 2018-2019 роки та 2021 рік позивач цю відпустку не використав, грошова компенсація за невикористані дні цієї відпустки не була нарахована і виплачена.

Частиною 10 статті 93 Закону № 580-VIII передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Крім того, відповідно до частини 8 статті 8 Розділу III Порядку 260 виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Слід зазначити, що в ч.10 ст. 93 Закону № 580-VIII та ч.8 ст.8 Розділу III Порядку 260 йдеться про невикористану в році звільнення відпустку без вказівки на її вид (основна чи додаткова).

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 805/5111/15-а (номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 73249814).

Згідно з нормами частини 1 статті 83 КЗпП України, частини 1 статті 24 Закону України Про відпустки у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, якщо працівник з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі статті 238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 визначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Принципом, який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень, є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави.

Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означатиме порушення нею принципу верховенства права.

Будь-який необґрунтований неоднаковий підхід законом заборонений, і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою - раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.

Отже, аналізуючи зазначене, суд зазначає, що в силу ч.10 ст. 93 Закону № 580-VIII та ч.8 ст.8 Розділу III Порядку 260, не використання відпустки ОСОБА_2 не означає припинення права на відпустку, отже при звільненні з органів внутрішніх справ останній мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2018-2019 роки та 2021 рік додаткову відпустку, передбачену п. 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-XII.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року по справі № 360/4127/19.

Вказаний висновок підтверджено і постановою Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року в справі № 160/10875/19.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2018-2019 роки та 2021 рік додаткову відпустку як учасник бойових дій у кількості 42 дня (3 роки х 14 днів = 42 дні).

При цьому суд зазначає, що розмір грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку визначається виходячи із місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби.

Як вбачається з довідки відповідача № 1669 від 17.11.2021 року, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складає 443,98 грн.

Відтак, розмір грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, у кількості 42 дня, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, встановленого на день звільнення із служби, складає 18 647,16 грн. (42 х 443,98).

За приписами ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд вважає ефективним способом відновлення порушених прав позивача є визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2019 роки та 2021 рік; та стягнення зазначеної грошової компенсації у розмірі 18 647,16 грн.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність у спірних відпусток характеру щорічних, особливі підстави їх надання та інші доводи на користь особливого правового регулювання даного типу відпусток. При цьому суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року справі Тимошенко проти України (заява № 49872/11) щодо принципу юридичної визначеності. Він означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту законності, передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

У справі Новік проти України (заява № 48068/06, п. 19) ЄСПЛ також зазначив, що вимога якості закону у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Аналогічні висновки ЄСПЛ навів у у справі Щокін проти України (заяви № 23759/03 та №37943/06, п. 50?56), Сєрков проти України (заява № 39766/05, п. 51).

Застосовані судом у даній справі норми матеріального права є достатньо зрозумілими для позивача, щоб у нього виникли легітимні очікування отримати компенсацію за спірну відпустку. Недоліки юридичних формулювань, які застосовуються при правовому регулюванні спірних правовідносин, не повинні спотворювати зміст та зайво ускладнювати реалізацію вказаного вище права позивача, роблячи її свавільною.

З огляду на вищевикладене, позовні вимог ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю, суд зазначає наступне.

Встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (ч. 1 ст. 382 КАС України) є правом суду, а не обов`язком. Його відсутність не виключає обов`язковості судового рішення до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 14 КАС України). Застосування судом зазначеного права має бути вмотивованим. Суд у даній справі не вбачає підстав для сумнівів у можливості виконання його рішення відповідачем, інших загроз обов`язковості рішення суду. Тому з урахуванням відсутності відповідного мотивування у клопотанні позивача, не суд вважає за необхідне встановлювати судовий контроль за виконанням власного рішення.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України Про судовий збір, тому розподіл судових витрат судом не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 139, 193, 242-246, 293, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Нахімова, будинок 86, ) про визнання протиправною бездіяльність, стягнення несплаченої компенсації та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2019 рік та 2021 рік.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, проспект Нахімова, 86) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, у кількості 42 дня за 2018-2019 рік та 2021 рік у розмірі 18 647 (вісімнадцять тисяч шістсот сорок сім) гривень 16 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано суддею головуючим 26 січня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.В. Хохленков