Справа № 380/8846/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 380/8846/21 пров. № А/857/19465/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Кухтея Р.В., Судової Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Хабазні Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Анлево» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду, прийняту суддею Лунь З.І. о 09 годині 53 хвилині у місті Львові, повний текст складений 16.09.2021 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Анлево» до Львівської митниці про визнання протиправними і скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови,-

встановив:

ТзОВ «Анлево» (надалі позивач) звернулося з адміністративним позовом до Львівської митниці про визнати протиправним та скасування рішення Галицької митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA209000/2020/900008/2 від 11.09.2020 та картки відмови Галицької митниці Держмитслужби у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2020/01071 від 11.09.2020.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року адміністративний позов залишено без розгляду відповідно до ч.3 ст.123 КАС України у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.

Суд виходив з того, що законодавцем для оскарження рішення про коригування митної вартості товарів та прийнятої за його результатами картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення встановлено загальний строк для звернення до адміністративного суду, передбачений положеннями статті 122 КАС України (маються покликання на правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 11.02.2021 (справа №826/11843/16), від 18.02.2021 (справа №826/14826/16).

Суд зазначив, що перебіг строку звернення до суду про оскарження означених рішень відповідача розпочинається з 04.12.2020 і становить три місяці.

Покликання на незнання того, що строк звернення до суду становить 6 місяців, є обставиною, яка залежить від волевиявлення особи і свідчить про байдужість та надмірну і безпідставну впевненість у своїх знаннях. Також, починаючи з дня винесення оскаржуваних рішень відповідач мав достатньо часу (з вересня 2020 по березень 2021) для з`ясування питання строків звернення до суду.

Покликання позивача на досудовий порядок урегулювання спору як на поважну причину пропуску строку звернення до суду, є абсолютно безпідставним, оскільки саме вжиття заходів досудового вреулювання спору навпаки скорочує строк звернення до суду.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ТзОВ «Анлево» подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції прийнято ухвалу із порушенням норм процесуального права. Просить скасувати ухвалу суду, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що безпідставним є застосування загального строку звернення до суду в межах спірних правовідносин, в той час застосуванню підлягає строк, визначений ст.102 Податкового кодексу України. Апелянт вважає, що у категорії справ про оскарження рішення митного органу про коригування митної вартості товарів щодо застосуванню строків звернення до суду сформована правозастосовна практика (маються покликання на постанови Верховного Суду від 21.08.2018 у справі №815/2541/17, від 04.09.2018 у справі №826/19630/16).

11.08.2021 постановою КАС ВС у справі №540/1949/19 суд остаточно визначив, що строк для звернення до суду становить 6 місяців та одночасно суд повинен надати оцінку пропущення строку у зв`язку із переконанням особи, що строк для звернення становить 1095 днів в комплексі з іншими обставинами.

Звертає увагу суду на те, що в оскаржуваній ухвалі неправильно визначено момент, з якого слід обраховувати строк позовної давності. Вважає, що такий строк слід обраховувати з моменту прийняття оскаржуваного рішення, починаючи з 11.09.2020 року.

Є абсолютно необґрунтованими та суб`єктивними припущеннями судді з огляду на відсутність єдиної позиції на рівні судів різних інстанцій визначення строку звернення до суду по вказаній категорії справ.

Львівська митниця у відзиві на апеляційну скаргу звертає увагу суду на те, що законодавцем для оскарження рішення про коригування митної вартості товарів та прийнятої за його результатами картки відмови встановлено загальний строк для звернення до адміністративного суду, передбачений ст. 122 КАС України (зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постановах від 11.02.2021 у справі №826/11843/16 та від 18.02.2021 у справі №826/14826/16). Абсолютно погоджується із висновками суду першої інстанції, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що предметом позову у даній справі є оскарження рішення Галицької митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA209000/2020/900008/2 від 11.09.2020 та картки відмови Галицької митниці Держмитслужби у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2020/01071 від 11.09.2020.

З позовною заявою від 26.05.2021 (відповідач помилково зазначає 26.06.2021) позивач звернувся до суду 30.05.2021 (засобами поштового зв`язку); зареєстровано судом 02.06.2021.

З матеріалів справи видно, що 25.11.2020 позивач скористався своїм правом, передбаченим положеннями статей 24-26 Митного кодексу України та оскаржив у досудовому порядку до Галицької митниці Держмитслужби оскаржувані ним до суду рішення про коригування митної вартості та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення

03.12.2020 Галицька митниця Держмитслужби надала відповідь щодо скарги, якою залишила без змін оскаржувані ТзОВ «Анлево» рішення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у статті 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом з тим право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - принципу правової визначеності.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною четвертою цієї статті встановлено, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Статтею 56 ПК України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів. Відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Спірним у цій справі є питання застосування строку звернення до суду з позовом про скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення.

Із системного аналізу положень статті 56 та статті 102 ПК України убачається, що ними урегульовано питання застосування спеціальних строків давності визначення податкових зобов`язань. Проте ці строки можуть застосовуватись у випадку, коли суб`єктом звернення є платник податку і стосується воно оскарження рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання.

Із заявлених позовних вимог вбачається, що позивачем оскаржуються картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також рішення про коригування митної вартості, що за своєю суттю не являються рішеннями контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання.

Крім того, у відповідності до частини першої статті 295 Митного кодексу України, митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов`язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов`язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на органи доходів і зборів.

Верховний Суду у постанові від 11.02.2021 в справі №826/11843/16 прийшов до висновку про те, що рішення про коригування митної вартості товарів не є тотожним податковому повідомленню-рішенню, оскільки рішення про коригування митної вартості товарів лише встановлює результати здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 54 і 55 Митного кодексу України, а податкове повідомлення-рішення приймається на інших підставах, створює інші правові наслідки та містить податкове зобов`язання для платника податків.

На підставі наведеного, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що у випадку звернення до суду із позовом про оскарження рішення про коригування митної вартості товарів застосуванню підлягають положення статті 122 КАС України.

Стаття 123 КАС України встановлює наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, зокрема, частиною третьою цієї статті визначено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно із частиною першою статті 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому, норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з врахуванням обставин у справі.

Отже, процесуальний строк звернення до суду покликаний забезпечувати принцип правової визначеності і є гарантією захисту прав сторін спору. Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку суди повинні надавати оцінку причинам, що зумовили пропуск строку.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 11.08.2021 у справі №540/1949/19.

Судом першої інстанції було надано належну оцінку поважності причин пропуску строку звернення позивачем до суду, які жодним чином не спростовані апелянтом.

Зокрема, суд встановив, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду, на думку позивача є: незнання, що строк звернення до суду становить 6 місяців, оскільки вважав, що таким є строк, що визначений ПК України і становить 1095 днів; хвороба адвоката; збір документів та досудового врегулювання спору

Суд вірно зазначив, що покликання на незнання того, що строк звернення до суду становить 6 місяців, є обставиною, яка залежить від волевиявлення особи і свідчить про байдужість та надмірну і безпідставну впевненість у своїх знаннях. Також, починаючи з дня винесення оскаржуваних рішень відповідач мав достатньо часу (з вересня 2020 по березень 2021) для з`ясування питання строків звернення до суду.

Адвокат Денис С.Р. надала суду докази того, що 21.03.2021 у неї було виявлено коронавірус (SARS-CoV-2). Однак, як видно з матеріалів справи, перебіг строку звернення до суд у цій справі сплив 03.03.2021, тобто за 18 днів до того, як адвокат захворіла.

Покликання позивача на необхідність збору документів та досудове врегулювання спору спростовується тим, що при зверненні позивача із скаргою на оскаржувані рішення Галицької митниці 25.11.2020, до скарги було долучено ті ж документи, що і до позовної заяви від 26.05.2021. Тобто позивач не вживав будь-яких додаткових заходів щодо збору документів з метою звернення до суду.

Покликання ж позивача на досудовий порядок урегулювання спору як на поважну причину пропуску строку звернення до суду, є абсолютно безпідставним, оскільки саме вжиття заходів досудового вреулювання спору навпаки скорочує строк звернення до суду.

Відтак, враховуючи те, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду, який обчислюється з дня вручення останньому рішення за результатами розгляду його скарги на рішення суб`єкта владних повноважень (як зазначає апелянт, рішення начальника Галицької митниці прийняте 03.12.2020, отримане позивачем 07.12.2020 (а.с.204) , а з позовом звернувся лише 30.05.2021, то вірним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Додатково заявлені аргументи апелянтом з того приводу, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду може бути неоднозначність позиції Верховного Суду з тотожних правовідносин, а саме строку в 1095 днів чи 6 місяців, то як показує судова практика Верховного Суду заслуговує подібне на увагу, проте в досліджуваних правовідносинах оцінка надається не вказаному раніше строку, а строку звернення до суду після адміністративного оскарження, позиція по якому касаційним судом вже була сформована на час звернення до суду.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи (питання).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Анлево» залишити без задоволення, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/8846/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Р. В. Кухтей
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 14.02.2022 року.