Справа № 420/17865/21
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

27.09.2021 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 04.10.2021 року залишено без руху позов ОСОБА_1 .

25.10.2021 року (вх.№59160/21) від позивача до суду надійшла заява на виконання вимог ухвали суду разом із позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління пенсійного фонду України в Одеської області про відмову у перерахунку довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді голови суду, відповідно довідки територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області від 26 лютого 2020 року № 5-513/20/8 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка становить 113508 грн. 00 коп., починаючи з 19.02.2020 року, яке викладене в листі № 4506-4072/С-02/8-1500/21 від 26.03.2021 року;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Одеської області перерахувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання, виходячи із стажу роботи, що дає право на відставку 26 років 2 місяці 7 днів, в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді голови суду, згідно з положеннями ч 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-УІ від 07.07.2010 року в редакції Закону №192-УІІІ, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, відповідно довідки територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, яка становить 113508 грн. 00 коп., починаючи з 19.02.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду в частині перерахування та сплати позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці на підставі довiдки Територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області від 26.02.2020 року № 5-513/20/8 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмiрi 113508,00 грн., починаючи з 19 лютого 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного грошового утримання судді у відставці, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці відповідачем було виконане, однак ігноруючи попередні рішення судів за звернення позивача, в тому числі і Верховного Суду від 13 березня 2019 року. Відповідачем ОСОБА_1 зроблено перерахунок в розмірі 54% грошового утримання працюючого судді Ананьївського районного суду Одеської області на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області від 26.02.2020 року № 5-513/20/8 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмiрi 113508,00 грн., розрахувавши на свій розсуд стаж роботи судді, ігноруючи як Конституцію України, так і закони України, які регулюють виплату щомісячного довічного утримання суддів, а також фактично проігноровано виконання рішень попередніх судів, в тому числі і Любашівського районного суду Одеської області від 29 травня 2017 року, згідно з яким визнано протиправним дії відповідача, щодо визначення стажу роботи, що дає право на відставку становить 26 років 2 місяці 7 днiв, та зобов`язання відповідача виплачувати 90 відсотків грошового утримання судді який працює на відповідній посаді.

Як вказує позивач, він звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку у відповідності з рішеннями судів та чинним законодавством, на що отримав листа від 26 березня 2021 за підписом заступника начальника Головного управління начальника управління обслуговування громадян, яке ОСОБА_1 розцінює як офіційну відмову в його проведені з посиланням на Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 402-VIII., а саме частину 4 ст.142 Закону.

Ухвалою суду від 03.11.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії (в редакції уточнень за вх.№59160/21 від 25.10.2021 року) і відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Вказаною ухвалою судом зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надати до суду у п`ятнадцятиденний строк від дати отримання даної ухвали належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

Судом вирішено розглядати справу в порядку, визначеному статтею 262 КАС України.

26.11.2021 року (вх.№66485/21) від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надійшов лист разом із матеріалами пенсійної справи позивача.

Станом на дату вирішення даної адміністративної справи інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 , суддя Ананьївського районного суду Одеської області у відставці 07 грудня 2015 року, звернувся до управління Пенсійного Фонду України в Ананьївському районі Одеської області за призначенням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі ст.41 закону України №2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів», викладеної в новій редакції згідно Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд».

11 грудня 2015 року управлінням Пенсійного Фонду України в Ананьївському районі Одеської області відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

30 грудня 2015 року рішенням Любашівського районного справа № 507/1754/15-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, відмову управління Пенсійного фонду України в Ананьївському районі одеської області у призначенні, нарахуванні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці - протиправною, та зобов`язано управління Пенсійного фонду призначити, нарахувати і виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90 процентів грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, згідно з положеннями ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, та утримання податків, відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

На обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області позивач перебуває з 07 грудня 2015 року, та з січня 2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди.

26 лютого 2020 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Одеській області видано довідку № 5-513/20/8 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці про те, що станом на 19 лютого 2020 року належна позивачу суддівська винагорода, яка враховується при перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці складає 113508,00 грн.

У зв`язку із зазначеним 28.02.2020 р. позивач звернувся до органу ПФУ з відповідною заявою, проте рішенням відповідача №8/03-14/01 від 06.03.2020 р. відмовлено у перерахунку довічного грошового утримання судді

Правомірність даного рішення була предметом розгляду у справі №420/7288/20.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року по справі №420/7288/20 визнано протиправним та скасовано рішення Відділу з питань перерахування пенсій №12 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №8/03/-14/01 від 06.03.2020 року про відмову у проведенні перерахунку та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області від 26.02.2020 року № 5-513/20/8 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, , перерахувати та сплатити ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання працюючого судді Ананьївського районного суду Одеської області на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області від 26.02.2020 року № 5-513/20/8 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судці у відставці в розмірі 113508,00 грн., починаючи з 19 лютого 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2020 року по справі №420/7288/20 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року скасовано в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90%, в задоволенні позову в цій частині відмовлено, в іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року - залишено без змін.

Так, у даній постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду, зокрема, вказано:

«…колегія суддів вважає помилковим посилання позивача та суду першої інстанції на те, що такий перерахунок має бути здійснений, виходячи з 90% від суддівської винагороди працюючого судді.

Так, позивач у своєму позові просить здійснити перерахунок грошового утримання судді у відставці на підставі ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII, якою передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас, частиною третьою цієї статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Наведена норма неконституційною не визнавалась.

Отже, на переконання судової колегії, до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми одного Закону, а не вибірково з різних законів.

Більш того, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошового утримання судді у відставці, виходячи з конкретних відсотків, заявлені передчасно, оскільки предметом позову є відмова ПФУ взагалі здійснити перерахунок такого на підставі оновленої довідки, без посилань на відсотки…».

Судом встановлено, що на виконання рішення суду по справі №420/7288/20 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області здійснено перерахунок довічного грошового утримання судді з 19.02.2020 року у відставці ОСОБА_1 .

При даному перерахунку відсотковий розмір довічного грошового утримання позивача визначено як 54% заробітної плати.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просив зобов`язати відповідних працівників провести перерахунок його довічного грошового утримання в розмiрi 90% грошового утримання працюючого на відповідній посаді суддi, згідно з положеннями ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій статус суддів», без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, та утримання податків, відповідно до наданої раніше довідки, виданої територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Одеській області від 26.02.2020 р. за вих. №5/513/20/8., на підставі рішень Любашівського районного суду, які знаходяться в пенсійній справі позивача (а.с.17).

У відповідь на вказану заяву відповідачем складено листа №4506-4072/С-02/8-1500/21 від 26.03.2021 року (а.с.18), в якому зазначено, що на виконання рішення Одеського окружного адмiнiстративного суду від 07.09.2020 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2020 року по справі № 420/7288/20 здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області від 26.02.2020 року № 5-513/20/8, починаючи з 19.02.2020 року.

У листі зазначено, шо стаж позивача на посаді судді - 22 роки 10 місяців, що становить 54%. Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 61294,32 грн (113508,00 грн*54%), виплату здійснено в січні 2021 року. Доплату в сумі 106032,13 грн за період з 19.02.2020 по 31.12.2020 включено до реєстру судових рішень.

Вважаючи рішення Головного управління пенсійного фонду України в Одеської області про відмову у перерахунку довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді голови суду, відповідно довідки територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області від 26 лютого 2020 року № 5-513/20/8 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка становить 113508 грн. 00 коп., починаючи з 19.02.2020 року, яке викладене в листі № 4506-4072/С-02/8-1500/21 від 26.03.2021 року протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд зазначає.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон №1402-VIII.

Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Згідно із частиною першою статті 142 Закону №1402-VIІІ судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"(частина друга статті 142 Закону №1402-VIІ).

Згідно з частиною 3 статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Досліджуючи правове поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення №18-рп/2011 від 14 грудня 2011 року, вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячне грошове утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці сплачує Пенсійний фонд України за рахунок Державного бюджету, діючому судді виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказує про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року №6-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, а також у рішенні №2-р/2020 від 18 лютого 2020 року.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013).

Так, у рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18 лютого 2020 року зокрема зазначено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

З урахуванням наведеного, Конституційний Суд України дійшов висновку, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Суд зазначає, що позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з січня 2016 року на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року (далі Закон № 2453-VI).

Так, вказаним законом (у редакції, чинній на момент призначення грошового утримання позивача) був встановлений такий підхід до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку.

Судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. (ч.1 ст.141 Закону № 2453-VI).

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія (ч.2 ст.141 Закону № 2453-VI).

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді (ч.3 ст.141 Закону № 2453-VI).

Відповідно до п. 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів від 2 червня 2016 року №1402-VIII, вказаний пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнаний неконституційним.

Отже, з моменту проголошення Рішення КСУ № 2-р/2020 від 18.02.2020, Закон № 2453-УІ від 07.07.2010 в частині регулювання щомісячного грошового утримання, не застосовується.

Діючим Законом, передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї, для нарахування щомісячного грошового утримання.

Як зазначено у частині 3 статті 142 Закону № 1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, Законом України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено інший підхід до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, а саме:

- в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно висновку Конституційного Суду України, викладеного у пункті 16 Рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірними із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Такий підхід відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06 вересня 2012 року № 5207-УІ вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Оскільки Закон № 2453-УІ за яким призначалося утримання Позивачу, встановлювалося відсоткове значення, виходячи з інших складових суддівської винагороди, застосування такого значення до суддівської винагороди за діючим Законом України № 1402- VIII прямо суперечить його змісту та є необґрунтованим.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду від по справі № 420/14201/20.

Перерахунок грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру відсоткового значення, визначеного частиною третьої статті 141 Закону 2453-VI від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів та суддів, які вийшли у відставку за Законом № 1402-VIII, у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом № 2453-VI, що не відповідає базовому принципу єдності статусу суддів, який означає однаковий підхід до встановлення рівня матеріального забезпечення судді.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом у подібних правовідносинах у постановах від 24 вересня 2021 року у справі № 620/5437/20 та від 11 жовтня 2021 року у справі № 160/10640/20.

Визначення розміру довічного грошового утримання позивача на підставі норм Закону № 1402-VIII (50% і більше) не призводить до порушення статті 22 Конституції України, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право Позивач згідно норм Закону № 1402-VIII, не є меншим, ніж той, який був забезпечений йому на підставі положень Закону № 2453-УІ.

Так, згідно довідки про обчислення стажу роботи, що дає право на відставку судді, голови Ананьївського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , (а.с.16) стаж роботи позивача становить 26 років 2 місяці 07 днів.

Дана довідки видана за підписом в.о. голови Ананьївського районного суду Одеської області та спеціаліста кадрової роботи.

До вказаного розрахунку увійшли наступні періоди роботи позивача:

- з 14.10.1980р. по 17.01.1983 р. - служба в Збройних силах СРСР тривалістю 2 роки 03 місяці 03 дні;

- з 01.12.1991р. по 30.04.1992р. - слідчий Южноукраїнського МВВС УМВС в Миколаївській області тривалістю 04 місяці 29 днів;

- з 06.05.1992р. по 08.02.1993 р. - в.о. помічника прокурора Ананьївського району Одеської області, слідчий прокуратури Ананьївського району Одеської області тривалістю 09 місяців 02 дні;

- з 09.02.1993р. по 12.11.2015 року суддя, в.о.голови, голова Ананьївського районного суду Одеської області тривалістю 22 роки 09 місяців 03 дні.

При цьому відповідачем, при перерахунку довічного грошового утримання ОСОБА_1 враховано його стаж роботи 22 роки 10 місяців.

Тобто, відповідачем до стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 не включено періоди роботи позивача:

- з 14.10.1980р. по 17.01.1983 р. - служба в Збройних силах СРСР;

- з 01.12.1991р. по 30.04.1992р. - слідчий Южноукраїнського МВВС УМВС в Миколаївській області;

- з 06.05.1992р. по 08.02.1993 р. - в.о. помічника прокурора Ананьївського району Одеської області, слідчий прокуратури Ананьївського району Одеської області тривалістю 09 місяців 02 дні.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд вважає за необхідне наголосити, що відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст.90 КАС України визначено, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

За вищевказаного правового регулювання, суд зазначає, що розрахунок стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , який вказано у довідці про обчислення стажу роботи, що дає право на відставку судді, голови Ананьївського районного суду Одеської області ОСОБА_1 не є беззаперечним доказом наявності у позивача стажу роботи 26 років 2 місяці 07 днів.

Суд зазначає, що згідно абзацу 4 пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

За правилами частини 1 статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 за №2453-VI (надалі по тексту також Закон №2453-VI) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" від 15.12.1992 за №2862-ХІІ (надалі по тексту також - Закон №2862-ХІІ).

Кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень (частина 1 статті 43 Закону №2862-ХІІ).

Абзацом 2 частини 4 цієї статті Закону передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

В період дії положень статті 43 Закону №2862-ХІІ правове регулювання поняття стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, було додатково врегульовано і іншими нормативно-правовими актами.

Зокрема, за змістом статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року за №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 за №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Враховуючи вищевикладене законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, часу роботи на посадах прокурорів та слідчих, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів і календарного періоду проходження строкової військової служби.

Разом з тим, станом на час роботи позивача в органах прокуратури діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ, відповідно до статті 56, в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про прокуратуру» від 26.11.1993р. №3662-XII, під поняттям «прокурор» у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 461, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 501, частині п`ятій статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Таким чином, час роботи позивача на посадах помічника і старшого помічника прокурора підлягає зарахуванню до стажу роботи судді.

Аналогічні висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 13.05.2020 р. у справі № 242/1890/17 та від 12.12.2019 р. у справі № 692/290/17.

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, часу роботи на посадах прокурорів та слідчих, помічників прокурорів та старших помічників прокурорів, календарного періоду проходження строкової військової служби, половини періоду навчання і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 05 грудня 2019 року у справі №592/2737/17, від 24 березня 2020 року у справі № 227/766/17.

Як зазначено у постанові Верховного суду від 17 травня 2021 року по справі № 243/8281/17 законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Це підтверджується також положеннями Закону України від 21.12.2016 №1798-VIII "Про Вищу раду правосуддя", яким були внесені зміни в Закон № 2453-VI, зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

<…> невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та роботи на посаді слідчого і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним".

При вирішенні справи № 243/8281/17 Верховний суд не знайшов підстав для відступу від вказаних правових висновків.

Враховуючи принцип застосування однакових підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суд вважає, що здійснюючи перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з урахуванням суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, необхідно обчислювати розмір такого грошового утримання виходячи з норм, чинних станом на момент здійснення такого перерахунку.

Застосування іншого підходу щодо обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці буде порушенням принципу незалежності суддів, гарантованого ст.126 Конституції України.

Зважаючи на вищевикладене, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 повинен обчислюватися виходячи із його стажу роботи 26 років 02 місяці 07 днів, а саме за періоди:

- з 14.10.1980р. по 17.01.1983 р. - служба в Збройних силах СРСР;

- з 01.12.1991р. по 30.04.1992р. - слідчий Южноукраїнського МВВС УМВС в Миколаївській області;

- з 06.05.1992р. по 08.02.1993 р. - в.о. помічника прокурора Ананьївського району Одеської області, слідчий прокуратури Ананьївського району Одеської області;

- з 09.02.1993р. по 12.11.2015 року суддя, в.о.голови, голова Ананьївського районного суду Одеської області.

Отже, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 повинен вислуга років якого на посаді судді складає 26 років 02 місяці 07 днів має становить 62%, з яких:

50% - за стаж роботи на посаді судді 20 років;

12% (6*2) - за кожен рік на посаді судді понад 20 років.

При вирішенні даної адміністративної справи суд враховує, що Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (ToscutaandOthers v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Щодо доводів позивача про наявність підставі для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, то суд зазначає.

Ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на перерахунок довічного грошового утримання виходячи з наявного у нього стаду роботи на посаді судді 26 років 02 місяці та 07 днів.

Відповідно питання щодо обмеження довічного грошового утримання максимальним розміром є похідними і повинне вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок.

Суд зауважує, що відповідач при перерахунку довічного грошового утримання позивача на виконання рішення суду по справі №420/7288/20 не було обмежено його максимальним розміром. Відтак спору щодо обмеження довічного грошового утримання судді у відтавці максимальним розміром на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало, а тому такі вимоги є передчасними.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, тому у задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити, як передчасних.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду від 17 вересня 2021 року по справі №580/1285/20.

При вирішенні даної справи, суд також з зазеначає, що лист №4506-4072/С-02/8-1500/21, яким надано відповіді на заяву позивача має роз`яснювальний характер, не містить висновку про відмову у перерахунку довічного грошового утримання позивача, отже не тягне для позивача правових наслідків.

За таких обставин, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області шляхом:

- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо нарахування судді у відставці ОСОБА_1 довічного грошового утримання в розмiрi 54% суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді про його перерахунку з 19.02.2020 року;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області зарахувати судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді стаж, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період проходження ним служби в Збройних силах СРСР з 14.10.1980 року по 17.01.1983 року тривалістю 2 роки 3 місяці та 3 дні, період роботи слідчим Южноукраїнського МВВС УМВС в Миколаївській області з 01.12.1991 року по 30.04.1992 року тривалістю 4 місяці 29 днів, період роботи в.о. помічника прокурора Ананьївського району Одеської області, слідчим прокуратури Ананьївського району Одеської області з 06.05.1992 року по 08.02.1993 року тривалістю 9 місяців 02 дні;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 62% грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді голови суду відповідно довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області від 26 лютого 2020 року № 5-513/20/8 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, яка становить 113508 грн. 00 коп., починаючи з 19 лютого 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо нарахування судді у відставці ОСОБА_1 довічного грошового утримання в розмiрi 54% суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді про його перерахунку з 19.02.2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області зарахувати судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді стаж, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період проходження ним служби в Збройних силах СРСР з 14.10.1980 року по 17.01.1983 року тривалістю 2 роки 3 місяці та 3 дні, період роботи слідчим Южноукраїнського МВВС УМВС в Миколаївській області з 01.12.1991 року по 30.04.1992 року тривалістю 4 місяці 29 днів, період роботи в.о. помічника прокурора Ананьївського району Одеської області, слідчим прокуратури Ананьївського району Одеської області з 06.05.1992 року по 08.02.1993 року тривалістю 9 місяців 02 дні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 62% грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді голови суду відповідно довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області від 26 лютого 2020 року № 5-513/20/8 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, яка становить 113508 грн. 00 коп., починаючи з 19 лютого 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м.Одеса, 65107, ).

Суддя С.М. Корой