Справа № 160/732/21
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 160/732/21
Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,
за участю:
представника відповідачів: Христич І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2021 року, (суддя суду першої інстанції Маковська О.В.), прийняте у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, в адміністративній справі №160/732/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, Служби Безпеки України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Першого заступника Голови Служби безпеки України від 30.11.2020 № 1636-ОС/дск про звільнення ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 16.12.2020 № 560-ОС/дск про виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області поновити ОСОБА_1 на військовій службі у Службі безпеки України на посаді оперуповноваженого 2 сектору 1 відділу ГВКЗЕ Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області;

- допустити негайне виконання рішення у порядку статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді;

- стягнути з Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 матеріальне і грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 16 грудня 2020 року по день поновлення на військовій службі з урахуванням середнього грошового забезпечення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що норми Закону України Про військовий обов`язок та Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ не містять вказівки, в яких випадках та за яких обставин відбувається звільнення особи за підпунктом д (через службову невідповідність) п.2 ч.5 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок, а тому на думку позивача, його звільнення є безпідставним та таким, що суперечить діючому законодавству України, а накази про звільнення прийняті без достатніх правових підстав. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову. Також, позивач зазначає, що підстави для звільнення його зі служби відсутні оскільки ним не вчинялось жодного дисциплінарного порушення. Крім того, позивач вказує, що фактично позивача звільнено зі служби через скасування йому допуску до державної таємниці через отримання паспорту гр. Російської Федерації. При цьому, позивач вказує, що факт отримання ним громадянства іншої країни не підтверджено, крім того, факт отримання громадянства іншої держави не є підставою для скасування допуску до державної таємниці, а також не є підставою для звільнення зі служби.

Від Управління СБУ у Дніпропетровській області на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на правильність висновків суду першої інстанції просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Від Служби Безпеки України також надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить рішення суду залишити без змін, вказує на необґрунтованість доводів скарги.

Позивачем до початку розгляду справи подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з неможливістю прибуття до суду адвоката позивача.

Порадившись на місці колегія суддів ухвалила відмовити в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи, оскільки до клопотання не надано доказів поважності причин неприбуття адвоката позивача до судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19.06.2017 між ОСОБА_1 та СБУ укладено контракт про проходження військової служби у Службі безпеки України, відповідно до якого позивач добровільно взяв на себе зобов`язання проходити військову службу за контрактом осіб офіцерського складу на умовах і в порядку, встановлених Конституцією, Законами і іншими нормативно-правовими актами України, що регулюють проходження військової служби, зокрема, зобов`язання сумлінно виконувати вимоги військових статутів Збройних Сил України, нормативно-правових актів Служби безпеки України, інших актів законодавства, службові обов`язки, накази командирів і начальників.

Укладаючи контракт про проходження військової служби в органах Служби безпеки України з 30.06.2017 до 29.06.2022 позивачем було взято на себе певні зобов`язання, в тому числі, проходження військової служби протягом наступних п`яти років та виконання службових обов`язків, обумовлених відповідною посадою.

В Управлінні СБУ позивач проходив військову службу на офіцерських посадах, а саме:

- згідно наказу начальника Управління СБУ від 31.07.2017 №250-ос/дск позивача призначено на офіцерську посаду Новомосковського міського відділення Управління СБУ;

- згідно наказу начальника Управління СБУ від 13.01.2020 №120-ос/дск позивача призначено на офіцерську посаду Головного відділу контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Управління СБУ.

На виконання вимог Закону України Про державну таємницю наказом начальника Управління СБУ від 31.07.2017 №249-ос/дск позивачу надано доступ до державної таємниці зі ступенем секретності Цілком таємно, Таємно за формою 2.

Службою Безпеки України 14.05.2020 отримана інформація щодо можливого порушення вимог нормативно-правових актів у сфері охорони державної таємниці ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, була призначена службова перевірка для перевірки отриманої інформації.

За результатами проведення службової перевірки, згідно доповідної записки від 10.06.2020 №3/3-2516/дск, встановлено, що позивачем порушено положення чинного законодавства України, зокрема, нормативно-правові акти СБУ з питань охорони державної таємниці.

В Доповідній записці зазначено, що підставою для призначення службової перевірки слугувала доповідна записка в якій зазначено, що 13.07.2015 ОСОБА_1 під час перебування у черговій відпустці на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим отримав паспорт громадянина Російської Федерації. Під час проходження військової служби в органах СБУ вказані факти ОСОБА_1 не повідомив.

Службовою перевіркою встановлено, що у період з 06 по 30 липня 2015 року на той час курсант НА СБУ солдат ОСОБА_2 знаходячись в основній відпустці, встановленим порядком виїхав за місцем проживання батьків на ТОТ АРК, де фактично перебував з 07.07.2015 по 28.07.2015 (згідно з відомостями Бази даних Аркан). У цей час територіальним підрозділом управління міграційної федеральної служби Росії по Республіці Крим на його ім`я видано паспорт громадянина НОМЕР_1 від 13.07.2015, а федеральною податковою службою РФ присвоєно ідентифікаційний податковий номер громадянина НОМЕР_2 .

Батьки позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які на той час постійно проживали на ТОТ АРК, також набули громадянство РФ та отримали паспорти громадян РФ № від 06.12.2014 та № від 29.05.2014, відповідно. Про виникнення вказаних обставин ОСОБА_1 ані після повернення з ТОТ АРК, ані в ході подальшого проходження військової служби, посадових осіб, які надали йому доступ до державної таємниці, а також своє безпосереднє керівництво, не повідомляв.

В Доповідній записці зазначено, що опитаний 28.05.2020 членами комісії із службової перевірки ОСОБА_1 підтвердив, що у 2014 2015 роках під час літніх відпусток у встановленому законодавством порядку виїжджав до ТОТ АРК за місцем проживання батьків. Під час перебування на ТОТ АРК підтримував контакти з батьками, двоюрідною сестрою та своїми друзями дитинства.

Водночас, як зазначено у Доповідній записці, ОСОБА_1 категорично заперечив своє звернення під час знаходження у 2015 році на ТОТ АРК до органів державної влади РФ для отримання російського громадянства, паспорта громадянина РФ та ІПН, будь-яких осіб на вчинення вказаних дій не уповноважував. При цьому стверджував, що пред`явлені йому копії документів (паспорта громадянина РФ, картка-заява про видачу паспорта РФ, довіреність) та вчинені на них підписи і почерк є спотвореними та підробленими не встановленими особами, з метою дискредитації його, як співробітника СБУ, для подальшого звільнення із СБУ. Про нібито наявність у нього громадянства РФ йому стало відомо приблизно на початку квітня 2020 року. При цьому джерела отримання цієї інформації ОСОБА_1 не назвав.

Крім того, ОСОБА_1 підтвердив отримання громадянства РФ його батьками, однак зазначив, що це стало йому відомо лише у травні 2020 року.

Також, в Доповідній записці вказано, що ОСОБА_1 зазначив, що станом на 28.05.2020 ним готується заява до консульства РФ з метою спростування відомостей щодо отримання ним громадянства іноземної держави, відмови від громадянства РФ та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, копії якої після подання встановленим порядком до іноземної установи він надасть комісії зі службової перевірки. Станом на 11.06.2020 зазначений документ комісії зі службової перевірки ОСОБА_1 надано не було.

Суд звертає увагу, що на час розгляду справи в суді, ОСОБА_1 до суду також не надано будь-яких доказів звернення до консульства РФ з метою спростування відомостей щодо отримання ним громадянства іноземної держави.

В Доповідній записці зазначається про беззмістовність доводів ОСОБА_1 щодо підробки його документів, оскільки:

- законодавством РФ передбачено спрощену процедуру отримання російського громадянства для громадян України, що проживали в АР Крим станом на 18.03.2014. Єдиною підставою для вказаної категорії громадян була наявність реєстрації в АРК на вказану дату;

- ОСОБА_1 в період з 07.07.2015 до 28.07.2015 з дозволу керівництва НА СБУ фактично перебував на тимчасово окупованій території АР Крим та мав можливість особистого звернення та отримання паспорту громадянина РФ;

- інформація щодо ІПН та відповідного паспорту громадянина РФ ОСОБА_1 міститься на офіційному сайті Головного управління з питань міграції МВС Росії та офіційному інтернет-порталі Федерального Єдиного Каталогу на території РФ. При цьому, серія та номер паспорту відповідає періоду отримання, що свідчить про оформлення документів саме у 2015 році;

- копії документів, додані до заяви, містять всі реквізити передбачені для офіційних документів;

- під час опитування ОСОБА_1 повідомив, що має близькі стосунки з батьками, а тому його твердження щодо необізнаності (до травня п.р.) про отримання батьками громадянства РФ є сумнівними;

- результати опитування ОСОБА_1 з використанням поліграфа вказують на надання військовослужбовцем неправдивих відомостей щодо обставин отримання громадянства та паспорта РФ.

До того ж, у Доповідній записці зазначається, що відповідно до законодавства про державну таємницю, особи, яким надано допуск до державної таємниці беруть на себе зобов`язання, які визначені статтею 28 Закону України Про державну таємницю, а також пунктом 48 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Постановою КМУ від 18.12.2013 №939.

Крім того, в Доповідній записці зафіксовано, що ОСОБА_1 у рапорті повідомив недостовірну інформацію, зокрема, щодо відсутності у нього та у членів його сім`ї іноземного громадянства; виїзду до ТОТ АРК у 2014 році; відсутності контактів з мешканцями ТОТ та представниками державних структур ТОТ; наявності бізнес, майнових або інших інтересів на території ТОТ.

Враховуючи викладені вище обставини, комісією зроблено висновок про порушення позивачем вимог:

- статті 4 Дисциплінарного Статуту ЗС України в частині обов`язку військовослужбовців додержуватися законів, неухильно виконувати вимоги військових статутів та обов`язки служби; зберігати військову та державну таємницю;

- статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України в частині обов`язку військовослужбовців знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів ЗС України; суворо зберігати державну таємницю; беззастережно виконувати накази начальників;

- статті 28 Закону України Про державну таємницю у частині обв`язку громадянина, якому надано допуск та доступ до державної таємниці додержуватися вимог законодавства про державну таємницю щодо повідомлення посадових осіб, які надали йому доступ до державної таємниці , та відповідні режимно-секретні органи про виникнення обставин, передбачених статтею 23 цього ж Закону, або інших обставин, що перешкоджають збереженню довіреної йому державної таємниці, зокрема, щодо наявності у нього громадянства (підданства) іншої держави;

- пункту 116 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року №939 (далі Порядок № 939), в частині обов`язку громадянина, якому надано допуск та доступ до державної таємниці додержуватися вимог законодавства про державну таємницю;

- пункту 7 Порядку №518 в частині дотримання строків інформування керівництва НА СБ України та РСВ НА СБУ після повернення з ТОТ АР Крим;

- пункту 2.2.4 Інструкції №034 в частині належного обліку контррозвідувальних справ;

- пункту 22 розділу П Інструкції № 535 в частині належного ведення особового рахунку;

- військову присягу, прийняту 05.10.2013, в частині сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися законів України, зберігати державну таємницю;

- вказівок Голови СБУ від 19.12.2018 №220Е та від 22.12.2018 №222Е у частині доповіді недостовірної та неповної інформації на запропоновані питання;

- зобов`язання громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці, підписаного позивачем 20.04.2014, в частині зобов`язання повідомлення посадових осіб, які надали доступ до державної таємниці, органи про виникнення обставин, передбачених статтею 23 Закону України Про державну таємницю, або інших обставин, що перешкоджають збереженню державної таємниці, додержання інших вимог законодавства про державну таємницю;

- посадові інструкції в частині обов`язку знати нормативно-правові акти, посадових обов`язків, у тому числі у сфері охорони державної таємниці та іншої інформації з обмеженим доступом.

З урахуванням наведеного, комісія вважає за порушення військової дисципліни, що проявилось у неналежному виконанні статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що старший лейтенант ОСОБА_1 заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності правами Голови СБУ відповідно до вимог статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Враховуючи викладене, запропоновано Департаменту охорони державної таємниці СБУ прийняти рішення встановленим порядком щодо скасування позивачу допуску до державної таємниці відповідно до пункту 3 частини 2 статті 23 Закону України Про державну таємницю.

З урахуванням виявлених обставин, керуючись вимогами частини другої статті 26, пункту 3 частини 2 статті 23 Закону України Про державну таємницю, вимогами абзацу 2 пункту 80 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою КМУ від 18.12.2013 №939 (далі Порядок КМУ №939), Наказом начальника Управління СБУ від 22.07.2020 №307-ос/дск позивачу скасовано допуск до державної таємниці.

Вказане призвело до неможливості виконання позивачем своїх функціональних обов`язків за офіцерською посадою Головного відділу контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Управління СБУ, оскільки виконання обов`язків за цією посадою, як із усіма офіцерськими посадами в Управлінні СБУ передбачає допуск до державної таємниці.

На виконання абзацу 5 пункту 4.10 Інструкції № 772 Управлінням СБУ складено відповідний висновок про неможливість подальшого службового використання від 28.10.2020 №55/14-9368/дск із зазначенням підстав скасування допуску до державної таємниці та пропозиції щодо подальшого службового використання позивача, в якому зазначено, що в процесі бесід старший лейтенант ОСОБА_1 повідомляв, що він має наміри та бажання проходити подальшу військову службу в органах Служби Безпеки України, але у ситуації, що склалася, згоден з тим, що буде звільнений з військової служби через службову невідповідність.

З даним висновком позивач ознайомлений 28.10.2020, що підтверджується його підписом на останньому аркуші Висновку, який наявний в матеріалах справи.

За результатами розгляду матеріалів, керівництвом Служби безпеки України прийнято рішення про звільнення лейтенанта ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом б пункту 61 (у запас ЗС України), підпунктом д (через службову невідповідність) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу згідно наказу Першого заступника Голови СБ України від 30.11.2020 №1636-ос/дск.

Наказом начальника Управління СБУ у Дніпропетровській області від 16.12.2020 №560-ос/дск, позивача виключено зі списків особового складу згідно з урахуванням часу на здавання посади.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивача було звільнено зі служби в органах СБУ за наявності для цього правових підстав.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 р (далі Статут внутрішньої служби).

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України на військовослужбовців покладаються такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно ст. 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст. 58 Статуту внутрішньої служби командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Статтею ст. 59 Статуту внутрішньої служби визначено обов`язки командира (начальника).

Згідно преамбули Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 р.№ 551-ХIV (далі - Дисциплінарний статут), цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Відповідно до ст.12 Дисциплінарного статуту начальник користується дисциплінарною владою у повному обсязі цього Статуту, крім відповідних повноважень, визначених цим Статутом для кожного з них особисто.

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 68 Дисциплінарного статуту на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Згідно ст. ст. 83, 84 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Таке проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до пп. д (через службову невідповідність) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) через службову невідповідність.

Разом з цим, необхідно звернути увагу на те, що названий Закон не надає конкретного визначення терміну службова невідповідність. При цьому, виходячи з вимог та обмежень, що ставляться до військовослужбовця, та загального розуміння понять, можна дійти висновку, що під службовою відповідністю мається на увазі відповідність військовослужбовця встановленим вимогам, добросовісне виконання вимог законодавства та дисциплінованість.

Таким чином, службова невідповідність - це невідповідність займаній посаді в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби тощо. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 21.11.2019 р. по справі № 814/1649/16

Поняття службової невідповідності і звільнення за цією підставою є значно ширшим, тобто таким, що може охоплювати поняття звільнення в порядку дисциплінарного стягнення, зокрема, у конкретних справах мають значення фактичні обставини, що мали місце та передували звільненню особи.

За наявності підстав для звільнення у порядку дисциплінарного стягнення та з урахуванням інших даних про особу, така особа може бути звільнена за підпунктом д пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (через службову невідповідність), що узгоджується з висновком, викладеним в постанові Верховного Суду України від 11.03.2014 у справі № 21-13а14.

Відповідно до законодавства про державну таємницю, особи, яким надано допуск до державної таємниці беруть на себе зобов`язання, які визначені статтею 28 Закону України Про державну таємницю, а також пунктом 48 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджений Постановою КМУ від 18.12.2013 №939.

Абзацом 6 частини 1 статті 28 Закону, для громадянина, якому надано допуск до державної таємниці встановлений обов`язок повідомляти посадових осіб, які надали йому допуск до державної таємниці, та відповідні режимно-секретні органи про виникнення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або інших обставин, що перешкоджають збереженню довіреної йому державної таємниці.

Відповідно до підпункту 7-1 пункту 2 Порядку, іншими обставинами, що перешкоджають збереженню довіреної громадянину державної таємниці є наявність у нього громадянства іншої держави.

У свою чергу статтею 26 Закону встановлено, що скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органами СБУ у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону.

Частиною 2 статті 23 Закону передбачено, що у наданні допуску до державної таємниці може бути відмовлено також у разі: повідомлення громадянином під час оформлення допуску недостовірних відомостей про себе; постійного проживання громадянина за кордоном або оформлення ним документів на виїзд для постійного проживання за кордон; невиконання громадянином обов`язків щодо збереження державної таємниці, яка йому довірена або довірялася раніше.

Так, встановлені обставини справи свідчать, що позивачу скасовано допуск до державної таємниці, при цьому, будь-яких доказів подання зауважень, доповнень, заперечень, заяв або скарг з приводу оскарження скасування допуску до державної таємниці позивачем не надано.

В своїй апеляційній скарзі позивач зазначає, що скасування допуску до державної таємниці є безпідставним, а факт отримання позивачем громадянства Російської Федерації не є підтвердженим. Фактично позивач посилається на необґрунтованість скасування допуску до державної таємниці як на підставу для скасування наказу про звільнення його зі служби

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач у визначений законом строк та порядок не оскаржив до суду наказ про скасування його допуску до державної таємниці, не є означений наказ і предметом розгляду в даній справі, відтак саме по собі посилання на необґрунтованість скасування наказу про допуск до державної таємниці не створює правових підстав для скасування наказу про звільнення позивача зі служби.

Суд зазначає, що скасування позивачу допуску до державної таємниці призвело до неможливості виконання ним своїх функціональних обов`язків за офіцерською посадою Головного відділу контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Управління СБУ.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що під час прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби та виключення зі списків особового складу, СБУ та Управління СБУ діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією і законами України, а отже позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим, не підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а підстави для зміни або скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду в адміністративній справі №160/732/21 від 28.07.2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена 15.02.2022 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай