Справа № 580/3295/20
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року

м. Київ

справа №580/3295/20

адміністративне провадження № К/9901/24952/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Рибачука А.І.,

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду в суді касаційної інстанції адміністративну справу № 580/3295/20

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - ГУ Нацполіції) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2021, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Сорочка Є.О., суддів Єгорової Н.М., Чаку Є.В.,

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1.19.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність ГУ Нацполіції щодо нескладання за встановленою формою висновку про призначення йому одноразової грошової допомоги в розмірі 252 240,00 грн та щодо неприйняття рішення про призначення йому виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 252 240,00 грн шляхом видання наказу про виплату такої допомоги;

зобов`язати ГУ Нацполіції скласти висновок про призначення йому одноразової грошової допомоги в розмірі 252 240,00 грн за встановленою формою та прийняти рішення про призначення йому виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 252 240,00 грн шляхом видання наказу про виплату такої допомоги.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що 24.06.2020 він звернувся до відповідача із заявою щодо призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням I групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ (далі - ОВС), за результатами розгляду якої, листом від 07.07.2020 № 29/К-92, позивачу відмовлено у її виплаті, оскільки з дня встановлення інвалідності минуло понад три роки. Вважаючи вказану відмову протиправною позивач звернувся до суду із цим позовом.

2. Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 25.11.2020 частково задовольнив позовні вимоги:

визнав протиправними дії ГУ Нацполіції щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського у зв`язку із встановленням І групи інвалідності;

вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав ГУ Нацполіції повторно розглянути питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням І групи інвалідності та прийняти рішення, відповідно до вимог статті 97 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4 (далі - Порядок №4).

3. Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 26.03.2021 скасував рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 та ухвалив нове судове рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог.

4. 06.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2021, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 - залишити в силі.

5. Верховний Суд ухвалою від 29.09.2021 поновив ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2021; відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

6. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 14.12.2021 №2263/0/78-21 призначено повторний автоматизований розподіл цієї судової справи між суддями у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Желєзного І.В. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 06.12.2021 №15), що унеможливлює його участь у розгляді цієї справи.

7. Протоколом розподілу справи від 14.12.2021 визначено склад колегії суддів для розгляду цієї справи: Рибачук А.І.- головуючий суддя, судді: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.

8. Ухвалою судді Верховного Суду від 16.12.2021 прийнято до свого провадження вказану справу.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

9. У справі, яка розглядається суди встановили, що ОСОБА_1 у період з 02.08.1996 по 06.11.2015 проходив службу в ОВС, а з 07.11.2015 по 16.09.2016 в органах Національної поліції України.

Наказом ГУ Нацполіції від 16.09.2016 №156 о/с позивача звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII (через хворобу).

Відповідно до свідоцтва про хворобу Військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Черкаській області» від 12.09.2016 №309 позивача визнано непридатним до військової служби зі зняттям з військового обліку, захворювання пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (далі -МСЕК) від 25.11.2016 серії 12 ААА №533763, позивачу з 25.11.2016 встановлена І група інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, строк дії інвалідності необмежений.

Згідно з довідкою Черкаського обласного центру медико-соціальної експертизи серії 12 ААА №022749 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках позивачу встановлено 90% ступінь втрати професійної працездатності.

Позивач 09.12.2016 звернувся до відповідача із заявою про проведення йому виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності.

Листом від 29.12.2016 №29/К-181 ГУ Нацполіції відмовило позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки відповідно до положень статті 97 Закону № 580-VIII та Порядку від 11.01.2016 №4 допомога призначається і виплачується особам, яким встановлена інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції.

Не погоджуючись із такою відмовою позивач звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, за наслідком розгляду якого постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.06.2017 у справі №711/4013/17, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2017, позов задоволено:

визнано протиправним рішення відповідача, викладене у листі від 29.12.2016 №29/К-181, про відмову у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ;

зобов`язано відповідача скласти висновок про призначення одноразової грошової допомоги позивачу та ухвалити рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги позивачу в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, тобто в сумі 362 500 грн, у зв`язку з встановленням І групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС.

Верховний Суд постановою від 03.10.2018 скасував постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.06.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2017 у вказаній справі № 711/4013/17, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

За заявою ОСОБА_1 , ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.02.2019 у справі №711/4013/17 позов залишено без розгляду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2019, задоволено заяву ГУ Нацполіції про поворот виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.06.2017 у справі №711/4013/17, а також стягнуто з позивача на користь ГУ Нацполіції виплачені кошти у розмірі 362 500, 00 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 22.01.2020 позивачу відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2019 у справі №711/4013/17.

24.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням I групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС, за результатами розгляду якої, ГУ Нацполіції листом від 07.07.2020 № 29/К-92 відмовило позивачу у її виплаті з мотивів того, що відповідно до пункту 6 статті 100 Закону № 580-VIII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права, проте від дня встановлення позивачу інвалідності пройшло більше трьох років, тому відсутні підстави для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги.

Вважаючи таку відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

10. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не навів жодної визначеної законом підстави в обґрунтування відмови у призначенні і виплаті позивачу одноразової грошової допомоги. При цьому суд першої інстанції вказав на те, що трирічний строк, визначений пунктом 6 статті 100 Закону № 580-VIII сплив не з вини позивача, який намагався реалізувати надане йому право на отримання такої допомоги, у тому числі і шляхом оскарження дій відповідача до суду у справі №711/4013/17.

11. Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою про реалізацію свого права на отримання одноразової грошової допомоги після спливу законодавчо визначеного трирічного строку з дня виникнення такого права. Указаний строк, за загальним правилом, вважається преклюзивним і не підлягає поновленню, що свідчить про відсутність законодавчо передбачених умов для призначення та виплати позивачу одноразової допомоги.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

12. Касаційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтував тим, що суд апеляційної інстанції ухвалюючи оскаржувану постанову не врахував того, що першочергове його звернення за отриманням одноразової грошової допомоги відбувалось у строк, визначений положеннями Закону № 580-VIII.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів виходить із такого.

14. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

15. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон № 580-VIII.

16. Згідно пункту 3 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога призначається та виплачується у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

17. Відповідно до частини другої статті 97 Закону № 580-VIII порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейським встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

18. Статтею 99 Закону № 580-VIII визначено розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, які визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у якому прийнято рішення про виплату.

19. Стаття 101 Закону № 580-VIII передбачає вичерпні підстави, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

20. У свою чергу, згідно з частиною шостою статті 100 Закону № 580-VIII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

21. Отже, призначення одноразової грошової допомоги не відбувається автоматично. Окрім виникнення права на отримання допомоги, необхідним є волевиявлення особи, що свідчить про бажання її отримати.

22. Таким чином, законодавцем установлено преклюзивний (присічний, присікальний або обмежений) (від лат. praeclusio - закривання або перешкода) трирічний строк на звернення до уповноваженого органу для осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, тобто строк, з яким пов`язане існування (виникнення або припинення) права і закінчення якого тягне за собою втрату такого права.

23. Верховний Суд звертає увагу на те, що встановлення законодавцем обмеженого строку є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги. У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Водночас, це не означає, що зі збігом цього строку особа безумовно втрачає соціальні гарантії, які надані їй Законом, зокрема можливість реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у виключних випадках із застосуванням судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову).

24. Вищезазначене підтверджується позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 23.10.2018 у справі № 161/69/17 та від 12.03.2019 у справі №760/18315/16-а, у яких колегія суддів Верховного Суду дійшла обґрунтованого висновку, що строк може вважатись присічним за умови, якщо особа протягом цього строку має можливість у будь-який час звернутися за захистом своїх соціальних прав, а саме, права на отримання грошової виплати; не вважається завершеним строк за умови об`єктивної відсутності можливості особи безперешкодного звернення за захистом відповідного соціального права; таке обмеження буде порушенням права особи на соціальне забезпечення та проявом дискримінації.

25. Крім того, Велика Палата Верховного Суду також сформулювала позицію щодо можливості поновлення преклюзивного строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними і не залежали від волі та дій особи, зокрема, у постановах від 20.06.2018 у справі № 553/1642/15-ц, від 29.08.2018 у справі № 755/17365/15-ц та від 20.03.2019 у справі № 456/450/16-ц, де зазначила, що строкові обмеження для реалізації особою свого майнового права без можливості поновлення такого строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними і не залежали від волі та дій такої особи, не є необхідним у правовій державі; таке обмеження буде непропорційним і неправомірним обмеженням прав особи та неправомірним втручанням у право на мирне володіння своїм майном та реалізації майнових прав.

26. Однак Суд зазначає, що вказані позиції Верховного Суду не можуть бути застосовані у цій справі, оскільки рішення про поновлення присічного строку були прийняті у дійсно виключних випадках, зокрема, у спорі щодо призначення соціальної допомоги при народженні дитини, за обставин, що батьки на момент народження дитини перебували на тимчасово окупованій території України та у спорі про поновлення 30-денного короткотривалого строку.

27. Так, за отриманням одноразової грошової допомоги позивач звернувся до відповідача вдруге. Перше звернення мало місце у 2016 році, проте у його задоволенні було відмовлено.

28. Колегія суддів зазначає, що обставини звернення позивача із заявою вперше у 2016 році, ініціювання позивачем судового спору, який розглядався у справі №711/4013/17, добровільної відмови від свого позову та відповідно залишення його без розгляду, а також обставини вирішення судами у згаданій справі питання повороту виконання судового рішення, не свідчить про вжиття позивачем активних дій для отримання зазначеної вище допомоги.

29. На підставі викладеного, Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою про реалізацію свого права на отримання одноразової грошової допомоги після спливу законодавчо визначеного трирічного строку з дня виникнення такого права. Вказаний строк, за загальним правилом, вважається преклюзивним і не підлягає поновленню, що свідчить про відсутність законодавчо передбачених умов для призначення та виплати позивачу одноразової допомоги.

30. Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 13.05.2020 по справі № 810/2517/18.

31. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

32. З огляду на вищевикладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції відсутні.

33. З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2021 у справі №580/3295/20 - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

СуддіА.І. Рибачук Л.Л. Мороз А.Ю. Бучик