Справа № 523/2024/22
Суддя: Далеко К. О.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 523/2024/22
Провадження №2-а/523/70/22
У Х В А Л А

"14" лютого 2022 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Далеко К.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування та визнання неправомірною постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

07.02.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування та визнання неправомірною постанови про накладення адміністративного стягнення.

07.02.2022р суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 18, 31 КАС України.

Дослідивши зміст позовної заяви, перевіривши додані матеріали, суддя дійшов до висновку, що дана заява не підсудна Суворовському районному суду м. Одеси, виходячи з такого.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 26 КАС України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

За нормами ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно з вимогами ст.6 Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором.

Виходячи із змісту вказаних норм, підсудність визначається за зареєстрованою адресою проживання.

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 не наводить правових підстав, за яких вона звернулася з позовом саме до Суворовського районного суду м. Одеси. В свою чергу, матеріали позовної заяви свідчать про наступне:

- позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Комінтернівського районного суду Одеської області. Будь - яких відомостей про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання або перебування позивача у Суворовському районі м. Одеси, суду не надано;

- місцезнаходженням відповідача - Державної служби України з безпеки на транспорті є адреса: 03135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, що відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Шевченківського районного суду м. Києва;

Отже, враховуючи те, що місце реєстрації позивача в Комінтернівському районі Одеської області та місцезнаходження відповідача знаходяться в Шевченківському районі м. Києва, розгляд поданої позовної заяви належить до альтернативної територіальної юрисдикції (підсудності) Комінтернівського районного суду Одеської області та Шевченківського районного суду м. Києва за вибором позивача.

Таким чином, подана ОСОБА_1 позовна заява не підсудна Суворовському районного суду м. Одеси ні в порядку ч.1 ст. 25 КАС України(за вибором позивача), ні в порядку ч. 1, 2 ст. 26 КАС України(за місцезнаходженням відповідача).

Відповідно до ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування їхніх функцій, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Причому юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, тобто юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з конституційними положеннями, у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» визначено правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, систему судів загальної юрисдикції і загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів. Цим Законом, зокрема, закріплено положення щодо права на повноважний суд, відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма з`явилась саме завдяки впливу ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Встановивши загальні правила підсудності, законодавець, разом з тим, передбачив обставини, за яких участь судді у справі, віднесеної до компетенції, недопустима, зважаючи на неможливість забезпечити неупередженість суду. Отже, принцип законного судді є фундаментом правил підсудності, він являє собою суттєву гарантію правосуддя, забезпечення прав і свобод людини, відіграє роль судоустрійної засади, через його реалізацію досягається виконання завдань судочинства.

Зазначене розуміння принципу законного судді охоплюється також положеннями права на повноважний суд та включається до закріпленої у міжнародно-правових актах засади здійснення правосуддя судом, встановленим законом. Таким чином, є всі підстави розглядати як принцип організації судової влади і судочинства в Україні - здійснення правосуддя судом, встановленим законом. Вимога розгляду справи судом, встановленим законом, передбачає здійснення правосуддя спеціально створеним згідно з законом юрисдикційним органом - судом, який уповноважений на підставі норм вирішувати питання у межах його компетенції.

Таким чином, комплексне поняття «належний суд» включає в себе дві складові: суд як орган судової системи та суд як суддя чи декілька суддів, що становлять його склад. Тобто, належний суд у розумінні належного судового органу може бути позначений поняттям «компетентний суд», що використовується у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права, чи поняттям «повноважний суд», що застосовується Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Враховуючи те, що поняття «компетенція» є більш широким, доцільнішим є використання терміну «компетентний суд», під яким розуміється суд, наділений компетенцією розглянути ту чи іншу справу, яка підсудна даному суду, відповідно до вимог чинного законодавства.

Отже, компетентний суд є не окремим абстрактним поняттям, а набуває свого значення лише стосовно розгляду та вирішення певної справи чи категорії справ, підсудних цьому судові, саме тих справ, на які поширюється юрисдикція цього суду. Отже, компетентним судом є орган судової системи держави, наділений компетенцією здійснювати правосуддя (юрисдикцією) у справах, що відповідно до закону йому підсудні. Відповідно правом особи на компетентний суд є її нічим не обмежене та безумовне право звернутися до того суду судової системи держави, який наділений відповідною компетенцією щодо розгляду підсудної йому справи.

Системний аналіз наведеного свідчить про те, що розгляд справи судом з порушенням правил підсудності, свідчить про те, що справа розглянута некомпетентним (неповноважним) судом.

Розгляд і вирішення справи неповноважним судом є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.29 КАС України, суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно ч.2 ст.30 КАС України, адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.

Крім того, недотримання правил юрисдикції(підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю(ч. 1ст. 318 КАС України).

За таких обставин, на підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовна заява ОСОБА_1 не підсудна Суворовському районному суду міста Одеси, у зв`язку з чим справу необхідно передати на розгляд до Комінтернівського районного суду Одеської області.

Керуючись статтями 29,30,241,248,286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Справу за адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування та визнання неправомірною постанови про накладення адміністративного стягнення передати за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд Комінтернівського районного суду Одеської області.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її складання.

Ухвала складена 14.02.2022р.

Суддя К.О. Далеко