Справа № 640/23120/21
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року справа №640/23120/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Казначеєв Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі №640/23120/21 (головуючий суддя І інстанції Лазарєв В.В., складене в повному обсязі 28 жовтня 2021 року в м. Слов`янськ Донецької області) за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 29.07.2021 року ВП №64151240.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянтом зазначено, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що постанова про накладення штрафу виноситься державним виконавцем стосовно боржника у разі невиконання ним рішення суду без поважних причин. У спірних правовідносинах невиконання судового рішення мало місце саме з поважних причин. При перевірці рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.06.2020 у справі № 200/14688/19-а встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем, що прийняв спадщину вкладника ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» ОСОБА_2 . При цьому, виявлено розбіжності у прізвищі вкладника та номеру договору банківського вкладу, а саме: у рішенні суду прізвище зазначено ОСОБА_2 , а в базі даних Фонду ОСОБА_2 ; у рішенні суду номер договору за вкладом № 094623 від 10.10.2013р., а в базі даних Фонду № 94629 від 10.10.2013р.. Загальний залишок гарантованої суми за вкладами ОСОБА_2 , що може бути відшкодовано Фондом, складає 1831,00 грн. (до якої включено належну вкладнику суму за договором №94629 від 10.10.2013 у розмірі 500,00 грн.). Інформація про зазначену у судовому рішенні суму вкладу у розмірі 86 952,98 грн. у Фонді відсутня.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що постановою головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 15 січня 2021 року відкрито виконавче провадження № 64151240 з примусового виконання виконавчого листа №200/14688/19-а, що виданий 29 грудня 2020 року Донецьким окружним адміністративним судом на виконання рішення цього ж суду від 30 червня 2020 року про зобов`язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» надати доповнення до переліку рахунків до виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для затвердження у реєстрі відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими ОСОБА_1 має право на відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві «ЕНЕРГОБАНК» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором про строковий банківський вклад з виплатою відсотків в кінці строку № 094623 від 10.10.2013 року в сумі 86 952,98 (вісімдесят шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві гривні 98 копійок) гривень. ВДВС запропоновано боржнику виконати рішення протягом 10 робочих днів.

Вищевказана постанова про відкриття виконавчого провадження отримана Фондом 25 січня 2021 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції (а.с. 14).

Згідно інформації про виконавче провадження № 64151240, що міститься на ВЕБ-сайті https://asvpweb.minjust.gov.ua/, 23 квітня 2021 року державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. на боржника - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк судового рішення.

29 липня 2021 року державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу у розмірі 10200 грн. на боржника - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб за повторне невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк судового рішення.

Згідно інформації про виконавче провадження № 64151240, що міститься на ВЕБ-сайті https://asvpweb.minjust.gov.ua/, 13 серпня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №64151240 на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Як на час винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу, так і на теперішній час рішення суд від 30 червня 2020 року в частині надання доповнення до переліку рахунків до виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для затвердження у реєстрі відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими ОСОБА_1 , має право на відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві «ЕНЕРГОБАНК» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором про строковий банківський вклад з виплатою відсотків в кінці строку № 094623 від 10.10.2013 року в сумі 86 952, 98 (вісімдесят шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві гривні 98 копійок) гривень не виконано.

Наведені обставини сторонами не оспорюються. Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача щодо прийняття постанови про накладення на позивача штрафних санкцій у розмірі 10200 грн. за повторне невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк судового рішення.

За статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

За приписами статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовує поважність невиконання судового рішення розбіжностями у прізвищі вкладника та номеру договору банківського вкладу, а саме: у рішенні суду прізвище зазначено ОСОБА_2 , а в базі даних Фонду ОСОБА_2 ; у рішенні суду номер договору за вкладом № 094623 від 10.10.2013р., а в базі даних Фонду № 94629 від 10.10.2013р.. Загальний залишок гарантованої суми за вкладами ОСОБА_2 , що може бути відшкодовано Фондом, складає 1831,00 грн. (до якої включено належну вкладнику суму за договором №94629 від 10.10.2013 у розмірі 500,00 грн.). Інформація про зазначену у судовому рішенні суму вкладу у розмірі 86 952,98 грн. у Фонді відсутня.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що зазначені позивачем причини невиконання рішення є неповажними з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 253 КАС України суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Позивачем не надано доказів звернення до суду із заявою про виправлення описки, очевидні арифметичні помилки.

Доводи позивача щодо відсутності у Фонді інформації про зазначену у судовому рішенні суму вкладу у розмірі 86 952,98 грн., колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідні обставини встановлені у судовому рішенні, яке набрало законної сили.

В матеріалах справи взагалі відсутні докази на підтвердження вчинення позивачем будь-яких дій на виконання судового рішення. На час прийняття державним виконавцем оскаржуваного рішення боржник не виконав судове рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що невиконання судового рішення у справі №200/14688/19-а не може вважатися невиконанням судового рішення з поважних причин.

Європейський суд з прав людини зазначав, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою та другою стадіями одного процесу (рішення у справі «Крутько проти України»). Виконання судових рішень є невід`ємною частиною «судового розгляду» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»).

Також Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справах «Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права.

Висновок суду першої інстанції про те, що державний виконавець правомірно наклав два штрафи на боржника за невиконання судового рішення, є правильними.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Доводи та аргументи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду скаржника із правовою оцінкою суду обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі № 640/23120/21 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі № 640/23120/21 - залишити без змін.

Постанова у повному обсязі складена 15 лютого 2022 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв