Справа № 280/7675/20
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 280/7675/20
адміністративне провадження № К/990/3906/22
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ящук Олена Валеріївна, на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року у справі № 280/7675/20 за позовом ОСОБА_1 до Запорізького обласного територіального центра комплектування та соціальної підтримки, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача, Міністерства оборони України, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізького обласного територіального центра комплектування та соціальної підтримки (далі ОТЦК та СП), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Міністерство оборони України, (з урахування заяви про уточнення позовних вимог) про:
1) визнання неправомірною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 17 березня 2014 року по 10 листопада 2017 року;
2) зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 18 березня 2014 року по 10 листопада 2017 року у розмірі 40 937,13 грн;
3) визнання неправомірною бездіяльності щодо не виплати грошового забезпечення в повному обсязі;
4) зобов`язання виплатити грошове забезпечення в розмірі 283 380,88 грн.;
5) визнання неправомірною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом, в розмірі восьми мінімальних заробітних плат;
6) зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом, в розмірі восьми мінімальних заробітних плат;
7) визнання неправомірними дії щодо утримання з грошового забезпечення суми виплаченої надбавки за тимчасове виконання обов`язків офіцера мобілізаційного відділення в розмірі 3 084,32 грн. та не нарахування надбавки за тимчасове виконання обов`язків офіцера мобілізаційного відділення за весь період виконання таких обов`язків;
8) зобов`язання нарахувати та виплатити надбавку за тимчасове виконання обов`язків офіцера мобілізаційного відділення в розмірі 38 984,64 грн.;
9) визнання неправомірною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення;
10) зобов`язання виплатити грошову компенсацію за неотримане продовольче забезпечення у розмірі 16 811,07 грн.;
11) визнання неправомірною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за неотримане речове майно;
12) зобов`язання виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 50 639,70 грн.;
13) зобов`язання здійснити вищезазначені виплатити з компенсацією податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;
14) зобов`язання надати до Пенсійного фонду України персоніфіковані відомості зі змінами в його грошовому забезпеченні з урахуванням здійснених виплат.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року, позов задоволено частково.
Визнано бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 18 березня 2014 року по 10 листопада 2017 року неправомірною;
Зобов`язано Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати, надати розрахунок та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 18 березня 2014 року по 10 листопада 2017 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця;
Визнано неправомірною бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо утримання з грошового забезпечення суми виплаченої надбавки за тимчасове виконання обов`язків офіцера мобілізаційного відділення Запорізького ОМВК в розмірі 3 084,32 грн. та не нарахування та не виплати ОСОБА_1 доплат за тимчасове виконання обов`язків офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 за весь період виконання таких обов`язків;
Зобов`язано Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплати за тимчасове виконання обов`язків офіцера мобілізаційного відділення Запорізького ОМВК в кількості 620 днів виходячи з посадового окладу офіцера відділення;
Визнано бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за неотримане речове майно ОСОБА_1 неправомірною;
Зобов`язано Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно у кількості 154 одиниці за цінами, розрахованими на 01 січня 2020 року;
Зобов`язано Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити вищезазначені виплатити ОСОБА_1 з компенсацією податку на доходи фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
На зазначені рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції представником позивача подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 26 січня 2022 року.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд вважає зазначити наступне.
В касаційній скарзі представником позивача зазначено, що вона подана на підставі пунктів 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
На обґрунтування зазначеної підстави оскарження судових рішень представник позивача вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у спірних правовідносинах:
- щодо не виплати грошового забезпечення в повному обсязі» (1.3 Виплата компенсації за виконання службових обов`язків військовослужбовця у вихідні, неробочі та святкові дні, у загальній кількості 124 дні), а саме про те, що спеціальним законодавством, не встановлено відповідальність командирів військових частин за ненадання військовослужбовцям днів відпочинку за роботу у вихідні, неробочі та святкові дні, а отже, у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягали норми трудового законодавства.
- щодо не нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом позивачу в розмірі восьми мінімальних заробітних плат.
- щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за неотримане продовольче майно.
Проте, подаючи касаційну скаргу на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, заявник касаційної скарги не вказав, яку саме норму права (пункт, частину, статтю) закону або іншого нормативно-правового акта суд апеляційної інстанції неправильно застосував, щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, та не обґрунтував у чому саме полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права, та, як на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У касаційній скарзі представник позивача фактично викладає обставини справи та цитує норми КАС України та інших нормативно-правових актів. В цілому, доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та доводів про надання їм неправильної, на думку скаржника, правової оцінки, що суперечить правовому змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Зазначене дає підстави для висновку, що у касаційній скарзі формально зазначено про відсутність висновку Верховного Суду з питання застосування норм права, а доводи скарги, наведені безвідносно до предмета спору та висновків апеляційного суду.
Крім того, Судом установлено, що представник позивача уже подавав касаційну скаргу з визначенням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 328 КАС України, яка ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2021 року (К/9901/44172/21) повернута особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та надано вичерпні роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстави, передбаченою пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Отже, подаючи касаційну скаргу вдруге, скаржником так і не викладено підстави для касаційного оскарження судових рішень, визначеної пунктом 3 частини другої статті 328 КАС України.
Також в касаційній скарзі скаржником зазначено, що вона подана на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
На обґрунтування підстави для касаційного оскарження, визначеного пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, заявник касаційної скарги вказує на оскарження судових рішень з підстав передбачених частинами другою і третьою статті 353 КАС України, а саме: суди першої та апеляційної інстанції не дослідили зібрані у справі докази та необґрунтовано відхилили клопотання позивача про витребування, дослідження та огляд доказів щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставини справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Однак, доводи скаржника в цій частині не доведені у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України. Не зазначає скаржник і які саме норми процесуального права порушено судами, а посилання на те, що суд не дослідив зібрані у справі докази не можуть бути самостійною підставою для відкриття касаційного провадження в цій частині.
В касаційній скарзі заявник касаційної скарги також вказує, що суд відхилив клопотання про витребування, дослідження та огляд доказів щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Натомість, жодних нових обставин або доказів на спростування мотивів судів попередніх інстанцій щодо відхилення клопотання про витребування, дослідження та огляд доказів касаційна скарга не містить, а також не наведено які саме порушення конкретних норм процесуального права допущені судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень, та не обґрунтовано в чому саме полягає таке порушення і яким чином воно вплинуло на прийняття цих рішень, відтак така підстава наведена формально без належного обґрунтування.
Таким чином, подаючи касаційну скаргу скаржником не викладено підстав для касаційного оскарження судових рішень, визначених пунктами 3, 4 частини другої статті 328 КАС України, а подана касаційна скарга містить цитування нормативно-правових актів, виклад обставини справи, незгоду з рішеннями суду апеляційної інстанції з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Інші доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.
Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та не викладення з належним обґрунтуванням представником позивача у касаційній скарзі підстав для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, визначених пунктами 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ящук Олена Валеріївна, на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року у справі № 280/7675/20 за позовом ОСОБА_1 до Запорізького обласного територіального центра комплектування та соціальної підтримки, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача, Міністерства оборони України, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Шевцова