Справа № 300/3540/21
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 300/3540/21 пров. № А/857/22106/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідач Кушнерика М.П.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 300/3540/21 (суддя Остап`юк С.В., м. Івано-Франківськ, прийняте за правилами спрощеного позовного провадженні) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського районного відділу управління Державної міграційної служби у Івано-Франківській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулося до суду з позовом, в якому просила зобов`язати Надвірнянський районний відділ управління ДМС у Івано-Франківській області оформити та видати позивачу посвідку особи без громадянства.

Позовні вимоги мотивовано тим що, вона проживає без документів, позбавлена права працювати, отримувати медичну допомогу, через що і звернулася до відповідача із заявою про визнання її особою без громадянства.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржила позивач, з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та неповного з`ясування обставин справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає те, що вважає себе особою без громадянства через, що звернулася до відповідача із заявою про оформлення і видачу посвідки особи без громадянства. Як зазначає позивачка, рішенням апарату Верховної Ради України від 14.08.2000 № 09/744-8 являється особою без громадянства.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовільнити повністю.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Поряд з цим зазначає, що апелянт не надав жодних доказів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до пункту 3 ч. 1 статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 25.02.1982 відділом внутрішніх справ Дзержнського райвиконкому міста Харків позивачці видано паспорт громадянина України, колишнього Союзу радянських соціалістичних республік, серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 04.06.2021 звернулося до Надвірнянського районного відділу управління ДМС у Івано-Франківській області з заявою про визнання її особою без громадянства.

Листом відповідача від 19.06.2021 № Л-58/6/2602-21/2621/67-21, за наслідками розгляду вказаного звернення, повідомлено позивача про те, що відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України» (далі Закон № 2235-ІІІ) громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, або, які на момент набрання чинності Законом проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до підпункту 1 пункту 2 Порядку розгляду заяв про визнання особою без громадянства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2021 № 317, право на звернення із заявою про визнання особою без громадянства має особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії закону, незважаючи не законність чи незаконність її перебування на території України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що згідно статті 3 Закону № 2235-III позивач є громадянкою України і не наділена правом на звернення із заявою про визнання особою без громадянства.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 3 Закону №2235-ІІІ належність до громадянства України , нормами якої громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону №2235-ІІІ (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Відповідно до статті 17 Закону № 2235-ІІІ підстави припинення громадянства України Громадянство України припиняється внаслідок виходу з громадянства України, внаслідок втрати громадянства України, за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Згідно статті 18 Закону № 2235-ІІІ громадянин України, який відповідно до чинного законодавства України є таким, що постійно проживає за кордоном, може вийти з громадянства України за його клопотанням. Вихід з громадянства України допускається, якщо особа набула громадянство іншої держави або отримала документ, виданий уповноваженими органами іншої держави, про те, що громадянин України набуде її громадянство, якщо вийде з громадянства України.

Позивач стверджує, що є особою без громадянства, однак ОСОБА_1 документована паспортом громадянина колишнього СРСР (зразка 1974 року) серії НОМЕР_1 , виданим 25.02.1982 відділом внутрішніх справ Дзержинського райвиконкому м.Харків, в який 15.07.1992 органами внутрішніх справ внесено запис «громадянин України».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.1993 № 1086 «Про першочергові заходи щодо забезпечення видачі паспортів громадянина України» паспорти колишнього СРСР підлягали обміну на паспорти громадянина України починаючи з січня 1994 року, однак позивач таким правом не скористалася.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання визнання особою без громадянства» від 24.03.2021 № 317 затвердженого Порядок розгляду заяв про визнання особою без громадянства, який визначає процедуру визнання особою без громадянства, яка проводиться ДМС з метою встановлення факту неналежності особи, яка звернулася із заявою про визнання особою без громадянства, до громадянства будь-якої держави в силу дії її закону.

Відповідно до пункту 2 цього Порядку право на звернення із заявою про визнання особою без громадянства має особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України.

Особи, яких визнано особами без громадянства іншими державами та які мають документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що посвідчує особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною, проходження додаткової процедури визнання особою без громадянства в Україні не потребують.

Підпунктом 1 пункту 44 Порядок розгляду заяв про визнання особою без громадянства встановлено, що уповноваженою особою ДМС приймається рішення про відмову у визнанні особою без громадянства у разі, коли особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, є громадянином України або іншої держави за умови, що її громадянство було визнано компетентним органом цієї держави та заявник був документований відповідно до законодавства цієї держави.

Таким чином, право на звернення із заявою про визнання особою без громадянства має особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України.

Водночас не відповідають дійсності доводи скаржника щодо листа апарату Верховної Ради України від 14.08.2000 № 09-744/8, на який позивач посилається як на рішення про нібито виведення її з громадянства України, даний лист є інформацією про направлення звернення позивача на розгляд до інших державних органів в компетенцію яких входить розгляд даного звернення.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач є громадянкою України відповідно до ч.1 статті 3 Закону № 2235-ІІІ та має на документування паспортом громадянина України.

Враховуючи аналіз вказаних норм права, позивач не має права на звернення із заявою про визнання особою без громадянства.

Як наслідок, підстав для зобов`язання відповідача оформити та видати позивачу посвідку особи без громадянства не має.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 300/3540/21, без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула