Справа № 160/26414/21
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

31 січня 2022 року Справа № 160/26414/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Дніпровської районної адміністрації Дніпропетровської області про скасування запису, -

ВСТАНОВИВ:

21.12.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпровської районної адміністрації Дніпропетровської області, у якому позивач просить суд:

- скасувати реєстраційний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №0023765, внесений 15.01.2014 року державним реєстратором Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Хоменко І.М., щодо включення відомостей про ОСОБА_1 з відміткою про те, що свідоцтво про державну реєстрацію вважається недійсним, з моменту його внесення.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без руху та запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду:

- уточненого адміністративного позову з уточненими позовними вимогами у відповідності до вимог КАС України, який містить ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відповідача у справі, а також його копії для направлення відповідачу/відповідачам відповідно до їх кількості;

- уточненого адміністративного позову із зазначенням дати, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а також його копії для направлення відповідачу/відповідачам у справі відповідно до їх кількості, а в разі подання позову після закінчення строків, установлених законом позивач має подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску.

Копію вказаної ухвали направлено засобами поштового зв`язку на адресу позивача, зазначену в позовній заяві.

18.01.2022 засобами поштового зв`язку до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з уточненим адміністративним позовом (направлені 14.01.2022).

В заяві про усунення недоліків позовної заяви позивачем самостійно зазначено, що станом на 13.01.2022 ОСОБА_1 не отримала ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 засобами поштового зв`язку, але ознайомилася з нею 12.01.2022 за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://reyestr.court.gov.ua, у зв`язку з чим кінцевий термін виправлення недоліків 22.01.2022.

Разом із цим, суд звертає увагу, що в прохальній частині позову позивачем заявлено клопотання про поновлення строку на звернення до суду, в обґрунтування в тексті позовної заяви позивач посилається на те, що вважає обставини, які обумовили несвоєчасність її звернення до суду з позовом, поважними оскільки у серпні 2003 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського районного управління юстиції та до Державної податкової інспекції Дніпропетровського району ДПА у Дніпропетровській області з заявою про припинення її як суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи та співробітниками зазначених державних органів їй було повідомлено, що зазначені у заявах відомості про позивача будуть зареєстровані у відповідності до чинного законодавства. ОСОБА_1 була обґрунтовано впевнена, що її статус суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи було безумовно припинено. Після цього, у період з 2003 по 2021 рік позивач виконувала лише трудові функції найманого працівника (прибиральниці, швачки тощо) на підставі трудового договору у різних підприємствах та установах, що підтверджується довідками з місця роботи, витягами з Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що ведеться Пенсійним фондом України форма ОК-7 від 14.12.2021 №б/н, форма ОК-5 від 16.12.2021 №б/н та аркушами трудової книжки серії НОМЕР_1 . При цьому, праця позивача не була пов`язана з інтелектуальною офісною діяльністю, що передбачає володіння комп`ютерною та іншою технікою, доступом до баз даних та навіть користуванням мережею Інтернет. Навіть до теперішнього часу позивач не вміє користуватися мережею Інтернет, а тому не знає про її можливості та знаходження будь-яких даних про позивача у певних базах даних та реєстрах. Протягом зазначеного періоду позивач не зверталася до жодних органів державної реєстрації з приводу внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань певних даних про мене як суб`єкта господарювання, або щодо отримання інформації з цього Реєстру. Лише 24.11.2021 року, після блокування ОСОБА_1 доступу до банківського рахунку у AT КП «ПриватБанк» й звернення до виконавчої служби України, вона дізналася про те, що її права були порушені шляхом внесення відомостей щодо неї до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ще 15.01.2014. Позивач вказує, що їй не було нічого відомо про створення Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про утворення статусу фізичної особи підприємця, та про те, що позивача без її згоди зареєстровано в цьому Реєстрі в якості фізичної особи- підприємця. На думку позивачки, в неї відсутній обов`язок відслідковувати оновлення законодавства, щодо підприємницької діяльності, якщо вона нею не займається. До 24.11.2021 року ОСОБА_1 не отримувала жодних повідомлень від державних реєстраторів, контролюючих органів про внесення відомостей щодо мене до ЄДРПОУ, про зміни у законодавстві у сфері підприємницької діяльності, тощо.

Суд зазначає, що пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 6 статті 161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Щодо клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску позовної заяви, суд виходить із наступного.

Так, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При цьому, позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

У Рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25 січня 2000 року ЄСПЛ зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

ЄСПЛ у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45).

Тобто, ЄСПЛ сформовано правозастосовчу практику, відповідно до якої право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV є джерелом права під час розгляду справ судом.

Суд також наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Верховний Суд щодо строків звернення до суду з позовом неодноразово вказував (зокрема, постанова від 15 квітня 2020 року у справі № 15/2973/18, постанова від 22 квітня 2020 року у справі № 811/1664/18), що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Наведений висновок узгоджується з неодноразово викладеною правовою позицією Верховного Суду, зокрема у постановах від 31.03.2021 по справі № 240/12017/19 та від 14.07.2021 у справі № 560/964/17.

Суд звертає увагу, що в якості обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення в тексті позовної заяви позивач вказує на невміння користуватися мережею Інтернет. Проте, такі доводи спростовуються тим, що в заяві про усунення недоліків позивачем самостійно зазначено про те, що про ухвалу суду від 28.12.2020 про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_1 дізналась за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщеного у вільному доступі в мережі Інтернет.

Щодо необізнаності позивача про внесення відомостей щодо неї до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у 15.01.2014 (№0023765), суд звертає увагу на те, що відповідно до Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 грудня 2012 року №1846/5, а згодом відповідно до Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 17 червня 2016 року № 1657/5, забезпечено безоплатний доступ до відомостей Єдиного державного реєстру та веб-сайту технічного адміністратора Єдиного державного реєстру шляхом пошуку та перегляду інформації про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з можливістю копіювання та роздрукування таких відомостей.

Відтак, така причина значного пропуску строку звернення до суду, як необізнаність позивачів з проведеними реєстраційними діями ще у 2014 році, не може вважатися поважною, оскільки такими, відповідно до норм КАС України, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду шляхом подання відповідного позову.

Таким чином, із ймовірним порушенням своїх прав позивач повинна була дізналася у січні 2014 року, а з позовною заявою ОСОБА_1 звернулася до суду у грудні 2021 року (майже через вісім років), тобто з пропуском встановленого законодавством шестимісячного строку.

Наведену правову позицію сформовано Верховним Судом у подібних правовідносинах в постанові від 07 лютого 2019 року по справі №819/859/16, яка в силу ч.5 ст.242 КАС України підлягає обов`язковому застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач також посилається на те, що вона дізналася про те, що її права були порушені шляхом внесення відомостей щодо неї до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ще 15.01.2014 лише 24.11.2021, після блокування ОСОБА_1 доступу до банківського рахунку у AT КП «ПриватБанк» й звернення до виконавчої служби України, але позивачем не надано доказів такого звернення до виконавчої служби України, а також відповіді на нього, що унеможливлює перевірку судом фактів, на які посилається позивач.

Разом із тим, суд вважає за необхідне відмітити, що до матеріалів адміністративного позову позивачем було надано копію листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 09.12.2021 №94667/6/04-36-24-07-17, відповідно до якого ОСОБА_2 з 06.03.1999 по день надання відповіді перебуває на обліку в Дніпровській ДПІ ГУ ДПС (Дніпровський район) як фізична особа підприємець на загальній системі оподаткування та відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464 є платником єдиного внеску. Крім того, у вказаному листі повідомлення про прийняття контролюючим органом щодо ФОП ОСОБА_2 вимоги про сплату боргу від 26.02.2021 №Ф-10706-53 на суму 37788,74 грн.

Проте, вказаний документ не є доказом на підтвердження зазначених у клопотанні про поновлення строку звернення до суду обставин, оскільки правовідносини між Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області та ФОП ОСОБА_3 не є предметом спору, оскільки позивачем в адміністративному позову не оскаржується правомірність дій/рішень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо нарахування ФОП ОСОБА_2 боргу по єдиному внеску.

Водночас, позивачем до заяви про усунення недоліків було надано копію листа Дніпропетровської районної державної адміністрації від 29.12.2021 №1-50-2249/0/290-21 щодо порядку передачі фіскальним органом інформації до Єдиного державного реєстру для зняття з обліку фізичної особи-підприємця. У вказаному листі також повідомлено про неможливість надання реєстраційної справи позивача у зв`язку із затопленням приміщення архівів та переміщення паперових документів в інші приміщення, у короткий строк.

Суд звертає увагу, що в вказаному листі відсутні посилання на взаємозв`язок внесення відповідачем до Єдиного державного реєстру оскаржуваного запису та блокуванням ОСОБА_1 доступу до банківського рахунку у AT КП «ПриватБанк».

Водночас, що посилань позивача на відсутність в неї обов`язку відслідковувати оновлення законодавства, що мало вплив на звернення позивача до суду з позов про оскарження спірного запису лише у грудні 2021 року, суд зауважує, що закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, доводяться до відома населення у порядку, встановленому законом. Факт їх офіційного опублікування свідчить про можливість ознайомлення з ними невизначеним колом осіб. Саме інститут офіційного опублікування покликаний забезпечити уникнення випадку незнання особою певного закону. Отже, незнання через небажання дізнатися про те, що законодавством України встановлені певні строки звернення до суду, не дає підстав стверджувати про поважність пропуску позивачем такого строку.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постанові 13.03.2019 у справі № 826/13430/17.

Суд наголошує, що частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про достатність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, суд звертає увагу, що обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності обставин, на які посилається позивач у клопотанні про поновлення процесуального строку звернення до суду, покладається саме на позивача.

Отже, з урахуванням вищенаведених правових позицій Верховного Суду, суд приходить до висновку про неповажність наведених в клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, оскільки до суду на надано доказів поважності причин пропуску зазначеного строку.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, оскільки вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані судом неповажними, то відповідно до ч.2 ст.123 КАС України у суду наявні підстави для повернення позовної заяви.

Таким чином, встановлений судом строк, а саме: з урахуванням ч.6 ст.120 КАС України до 24.01.2022 включно, позивач не усунув в повному обсязі недоліки позовної заяви, зокрема, не надав до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Частиною 5 зазначеної статті передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Відповідно до частини 6 статті 120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи, що 29.01.2022-30.01.2022 були вихідними днями, питання про повернення позовної заяви суд вирішує в перший робочий день 31.01.2022.

Суд зазначає, що станом на 31.01.2022 року позивач не виконав в повному обсязі вимоги ухвали суду.

З огляду на вищезазначене, враховуючи вищенаведені норми, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 169, 248, 256 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської районної адміністрації Дніпропетровської області про скасування запису повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу разом з матеріалами адміністративного позову.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 КАС України.

Суддя І.В. Юхно