Справа № 160/23974/21
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у порядку письмового провадження у м. Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
30.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.01.2018 року по 27.11.2021 року включно.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.01.2018 року по 27.11.2021 року включно.
На думку позивача, у зв`язку з несвоєчасним проведенням повного розрахунку з останнім, відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку з 23.01.2018 року по 27.11.2021 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
05.01.2022 від військової частини НОМЕР_3 надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначив, що позивача не було звільнено 23.01.2018, а було переведено для подальшого проходження служби до 4 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_4 ) Державної прикордонної служби.
Таким чином, у зв`язку з тим що позивача не було звільнено з 23 загону морської охорони (військовою частиною НОМЕР_1 ) статті 116, 117 Кодексу законів про працю України не підлягають застосуванню до таких правовідносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За приписами ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з квітня 2014 року по січень 2018 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
На підставі витягу з наказу Командира 23 Загону морської охорони Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України м. Маріуполь від 23.01.2018 виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення старшину 1 статті ОСОБА_1 з 23.01.2018 року.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 у справі № 160/6091/20, яке залишене без змін Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.10.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 22.01.2018 включно з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 22.01.2018 включно з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця, та виплатити нараховану суму індексації з урахуванням раніше виплачених сум.

28.10.2021 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 по справі № 160/6091/20 відповідачем виплачено на картковий рахунок позивача грошову суму розмірі 68677,31 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Верховний Суд в постанові від 31.10.2019 року по справі №825/598/17 за позовом військовослужбовця до Військової частини НОМЕР_5 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, дійшов висновку, що спеціальним законодавством, не встановлено відповідальність роботодавця - військової частини, за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику-військовослужбовцю всіх належних сум.

З метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, Верховного Суду прийшов до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21.11.2011 року у справі №6-60цс11, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені належні від підприємства суми, суд на підставі ст.117 Кодексу законів про працю України стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.

Отже, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується виключення позивача зі списків особового складу військової частини - 23.01.2018 року та проведення остаточного розрахунку з ним відбулося лише 28.10.2021 року, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено приписи ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Проте ані відповідачем ані позивачем не надано до суду відомостей про грошове забезпечення останнього, зокрема, про середній заробіток.

Суд звертає увагу, в даній адміністративній справі, вимоги статей 116, 117 КЗпП щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача застосовується виключно до компенсації за не проведену індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 22.01.2018 включно.

Суд зауважує, що в порівнянні із виплаченою позивачу сумою індексації грошового забезпечення в розмірі 68677,31 грн., суму компенсації за несвоєчасний розрахунок за період з 23.01.2018 року по 27.10.2021 року є в значно більшому розмірі, та не може бути співмірною, оскільки вона перевищує суму такої компенсації.

Так, застосування судом критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

За висновками Великої Палати Верховного Суду зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні даного питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Вказаний підхід застосований Касаційним адміністративним судом під час вирішення справи № 806/2473/18 і наведений у постанові від 30.10.2019.

Враховуючи очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, середній заробіток за час затримки розрахунку підлягає перерахуванню та виплаті позивачу у розмірі, що дорівнює сумі індексації грошового забезпечення, а саме 68677, 31 грн.

З приводу вимог позивача стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.01.2018 року по 27.11.2021 суд зазначає, що оскільки відповідачем виконано рішення суду 28.10.2021, заявлений позивачем період після виконання рішення суду, тобто з 28.10.2021 по 27.11.2021 є необґрунтованим та безпідставним.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, та матеріалів справи, враховуючи відсутність відзиву щодо суті спору, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 9, 73-77, 90, 241-246, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.01.2018 року по 27.10.2021 року включно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.01.2018 року по 27.10.2021 року включно у розмірі 68677,31грн.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко