Справа № 420/823/22
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/823/22
УХВАЛА

19 січня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву Державного реєстратора Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 про забезпечення його позову до Міністерства юстиції України, третя особа Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про визнання протиправним та скасування в частині наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати п. 3 наказу Міністерства юстиції України від 10.01.22 № 45/5 «Про задоволення скарги» в частині тимчасового блокування доступу державному реєстратору Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці; зобов`язати Міністерство юстиції України відновити позивачу доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою судді від 19.01.22 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено по справі підготовче засідання.

18.01.2022 до суду позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить забезпечити позов шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України від 10.01.22 № 45/5 «Про задоволення скарги» в частині тимчасового блокування доступу державному реєстратору Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці до набрання законної сили рішенням у даній справі.

В обґрунтування заяви наведено доводи щодо неправомірності оскаржуваного наказу та відсутності законних підстав для задоволення Міністерством юстиції України скарги ОСОБА_2 на рішення позивача, як ознаки очевидної необґрунтованості спірного наказу.

Після блокування доступу до Реєстру, на розгляду позивача знаходились заяви щодо реєстрації прав власності та інших прав та їх обтяжень щодо об`єктів нерухомості фізичних та юридичних осіб. Зазначені заяви не були вирішені, необхідні реєстраційні дії не проведені.

Спірним наказом питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають у позивача, як державного реєстратора, на розгляді, Міністерством юстиції не вирішувалось.

При цьому не вирішення зазначеного питання порушує права та інтереси осіб, які звернулися із заявами про вчинення реєстраційних дій, внаслідок фактичної неможливості розпоряджатись своїм майном, завершити процедуру реєстрації шляхом звернення до іншого суб`єкта реєстрації прав, що наразі позбавляє можливості власників та користувачів вільно розпоряджатися своїм майном, здійснювати свою діяльність і отримувати прибутки, оскільки спірний наказ унеможливлює завершення позивачем розпочатих реєстраційних дій.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви та необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

З огляду на матеріали справи, позивач ОСОБА_1 є державним реєстратором Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 10.01.22 № 45/5 згідно з ч. 3 ст. 26, пп. «а», «г» п. 2 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обмежень» задоволено скаргу ОСОБА_2 від 19.10.21 частково та скасовано рішення від 08.07.21 № 59183517, прийняте державним реєстратором Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Карпенко А.А.

Пунктом 3 зазначеного наказу тимчасово блоковано доступ державному реєстратору Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці.

Вирішуючи питання про необхідність та доцільність вжиття заходів забезпечення позову, суд оцінює наявність обставин, що зумовлюють винесення відповідної ухвали, з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах адміністративного позову та керуючись законом.

Згідно вимог ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

У відповідності до положень ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Не допускається забезпечення позову шляхом: 1) зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та встановлення для них заборони або обов`язку вчиняти певні дії; 2) зупинення рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та щодо здійснення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, встановлення заборони або обов`язку вчиняти певні дії уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації або ліквідації банку; 3) зупинення рішень уповноваженого центрального органу з питань цивільної авіації щодо призупинення дії або анулювання сертифікатів, схвалень, допусків; 4) зупинення рішень Національного банку України, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії; 5) зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Заходи забезпечення позову, які застосовує суд, не можуть зупиняти, унеможливлювати або в інший спосіб порушувати безперервність процесу призначення, підготовки і проведення виборів.

Зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

З аналізу вказаних положень вбачається, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони вчиняти певні дії.

Вирішуючи порушене перед судом процесуальне питання, суд критично оцінює доводи позивача, як підставу для вжиття заходів забезпечення позову, щодо очевидної протиправності оскаржуваного пункту наказу відповідача.

Так, твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед, тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках. Відтак, суд зазначає, що стверджувані позивачем ознаки протиправності спірних приписів не можуть вважатись підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки підлягають оцінці під час судового розгляду справи по суті вимог.

В той же час суд вбачає наявність інших підстав для вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) визначено загальні засади державної реєстрації прав, якими є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 2-1) одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Статтею 7 Закону № 1952-IV встановлено, що Міністерство юстиції України у сфері державної реєстрації прав має повноваження, зокрема, забезпечувати доступ до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб`єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом; розглядати скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом.

Частиною шостою статті 37 Закону № 1952-IV визначено, що за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову у задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги; б) скасування рішення про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; в-1) усунення порушень, допущених державним реєстратором, з визначенням строків для виконання наказу; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав.

Основною рисою професійної діяльності державного реєстратора прав на нерухоме майно є те, що, на його діяльність поширюється спеціально-дозвільний метод регулювання, тобто він може робити лише те, що прямо дозволено законом.

Вирішуючи порушене перед судом питання, суд враховує, що діяльність державного реєстратора обмежується лише реєстраційними діями з нерухомим майном, для чого потребується доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тимчасове блокування державному реєстратору доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно буквально зупиняє всю його професійну діяльність та унеможливлює реалізацію права на працю.

Водночас, здійснене блокування державному реєстратору доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зачіпає не тільки права такого державного реєстратора, а також і права третіх осіб, що створює перешкоди для виникнення в них права власності на нерухоме майно, а отже треті особи позбавлені свого конституційного права на користування, володіння та розпорядження майном.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що блокування позивачу, як державному реєстратору, доступу до Реєстру обмежує його у можливостях повноцінного здійснення діяльності та має негативні наслідки не тільки для позивача, а й для третіх осіб.

За Рекомендацією NR (89)8 про тимчасовий захист у адміністративних справах, прийнятою Комітетом Міністром Ради Європи 13 вересня 1989 року, негайне і повне виконання адміністративних актів, які стали або можуть стати предметом оскарження, спроможні за деяких обставин завдавати інтересам осіб непоправної шкоди і що необхідно, заради справедливості, не допускати таких наслідків, виходячи з доцільності гарантувати особам, які цього потребують, тимчасовий захист з боку судів, не ігноруючи при цьому необхідність забезпечення ефективності адміністративної діяльності, рекомендував урядам держав-членів керуватися в своєму праві та адміністративній практиці, зокрема, наступним.

Згідно Рекомендацій, термін «адміністративний акт» означає, відповідно до Резолюції (77) 31 про захист особи стосовно актів адміністративних органів влади, будь-який окремий захід чи рішення, вжитий/прийняте в межах реалізації владних повноважень, який/яке, з огляду на свій характер, безпосередньо впливає на права, свободи чи інтереси осіб.

У випадку, коли у провадженні суду знаходиться позов проти адміністративного акту, і цей суд ще не виніс стосовно нього свого рішення, заявник може вимагати від цього суду або від іншого компетентного судового органу вжити заходів тимчасового захисту стосовно цього адміністративного акта.

Приймаючи рішення щодо необхідності надання особі тимчасового захисту, суд бере до уваги всі фактори та інтереси, які мають відношення до цієї справи. Рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Заходи тимчасового захисту, про вжиття яких розпорядився правомочний суд, можуть мати форму повного або часткового призупинення виконання адміністративного акта, повного або часткового відновлення ситуації, яка існувала на момент прийняття цього адміністративного акта або після його прийняття, а також покладення судом, згідно з його повноваженнями, відповідного обов`язку на адміністративний орган влади.

Таким чином, аналізуючи зміст заявленого позову та доводи заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Суд наголошує, що вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у даному випадку буде мати наслідком збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, при цьому, заходи забезпечення адміністративного позову, про які у своїй заяві просить позивач, відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Так, у разі відхилення адміністративного позову та скасування забезпечувальних заходів, дія оспорюваного наказу відновить свою дію негайно. Таке правозастосування не підміняє судового розсуду на стадії вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову, а спрямоване виключно на нівелювання негативних наслідків на час судового провадження. Тобто тривалість трьохмісячного блокування доступу до реєстру за умови підтвердження її правомірності не має ризиків бути нівельованою внаслідок забезпечення позову шляхом її зупинення.

Водночас незабезпечення позову призведе фактично до повної неможливості виконання судового рішення в подальшому, оскільки за умови зберігання чинності оспорюваного наказу та з урахуванням визначеної законодавцем тривалості судового провадження та подальшого набрання рішенням законної сили, на час остаточного вирішення спору оскаржуваний наказ, як акт індивідуальної дії, вже вичерпає свою дію, що взагалі позбавить сенсу судове провадження та призведе до того, що реальний захист порушених прав позивача стане неможливим.

Відтак такий захід забезпечення позову, про який просить позивач, тимчасово унебезпечує від настання негативних наслідків для позивача до завершення судового провадження щодо перевірки законності підстав для блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Забезпечення позову є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Крім того, в даному випадку, з урахуванням обставин справи, такий спосіб забезпечення позову попереджає ризики щодо ускладнення виконання судового рішення. При цьому таким способом забезпечення позову фактично не спричиняється будь-якої шкоди учасникам справи, не завдаються збитки; натомість запобігається завдання суттєвої та невиправданої матеріальної шкоди як стороні позивача, так і стороні відповідача, в залежності від результатів розгляду справи, що цілком відповідає завданню адміністративного судочинства та меті забезпечення позову.

В той же час, якщо прийняті суб`єктом владних повноважень рішення тягнуть за собою негативні правові наслідки у вигляді настання, зміни або припинення прав та обов`язків позивача, то без прийняття ухвали про забезпечення позову та до набрання рішенням суду законної сили фактично створюється ситуація, за якої позивач позбавлений можливості захистити свої права.

При цьому метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій / рішень з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

За встановлених судом обставин та беручи до уваги предмет цього спору, ймовірні наслідки задоволення такого позову тощо, суд вбачає допустимим та одночасно необхідним забезпечення даного позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України від 10.01.22 № 45/5 «Про задоволення скарги» в частині тимчасового блокування доступу державному реєстратору Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці.

Такий спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та водночас вжиття визначених судом заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а насамперед зберігає існуюче становище до вирішення спору.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції ВС/КАС у постанові від 02.05.18 № 826/15847/17, тому суд враховує останній при розгляді заяви позивача у даній справі.

В контексті наведеного суд вважає, що заявлений в цій частині заявником захід забезпечення даного позову співмірним позовним вимогам і за встановлених судом обставин дієвим та ефективним заходом забезпечення, у зв`язку із чим вважає, що заява про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову з метою запобігання настання негативних наслідків, з урахуванням дотримання балансу процесуальних прав та обов`язків сторін, підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.6 ст.154 КАС України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Суд зазначає, що основною метою діяльності ДП Національні інформаційні системи є технічне, технологічне забезпечення створення та супроводження програмного забезпечення ведення автоматизованих систем Єдиних та Державних реєстрів, що створюються відповідно до наказів Міністерства юстиції України, а також інших електронних баз даних, що створюються відповідно до законодавства України, надання доступу фізичним та юридичним особам до автоматизованих систем Єдиних та Державних реєстрів, забезпечення збереження та захисту даних, що містяться в автоматизованих системах Єдиних та Державних реєстрів.

З огляду на зазначене, зупиняючи дію наказу від 10.01.22 № 45/5 «Про задоволення скарги» в частині тимчасового блокування доступу державному реєстратору Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці, суд вважає за необхідне зазначити порядок виконання ухвали шляхом зобов`язання Державного підприємства Національні інформаційні системи відновити доступ державному реєстратору державному реєстратору Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно через його розблокування - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі, оскільки саме це підприємство, як технічний адміністратор Державного реєстру прав, здійснює блокування доступу до Реєстру та відновлює доступ до нього.

Одночасно звернути увагу, що суд відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 149 КАС України може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку невиконання ухвали про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву Державного реєстратора Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про забезпечення позову до Міністерства юстиції України (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 4; ), третя особа Державне підприємство «Національні інформаційні системи» (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 4; ), про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити.

Зупинити дію пункту 3 наказу Міністерства юстиції України від 10.01.22 № 45/5 «Про задоволення скарги», а саме в частині тимчасового блокування доступу державному реєстратору Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці до набрання рішенням законної сили.

Зобов`язати Державне підприємство «Національні інформаційні системи» розблокувати доступ державному реєстратору Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги.

Суддя І.В. Завальнюк