Справа № 420/18924/21
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу в частині та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати наказ відповідача Військової частини НОМЕР_1 №25 від 14.01.2021 року в частині відмови у встановленні факту отримання ОСОБА_1 травмування під час безпосередньої участі в антитерористичній операції та в частині визнання факту порушення ОСОБА_1 заходів безпеки, неналежного виконання службових обов`язків та особистої недисциплінованості;

зобов`язати відповідача Військову частину НОМЕР_1 надати позивачу довідку про обставини травмування з висновком щодо обставин травмування, а саме висновком про отримання ОСОБА_1 , який станом на 29.10.2018 року перебував в складі підрозділу ВЧ НОМЕР_1 під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції (біля с. Геєвка Луганської області) у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів бойового травмування (29.10.2018 року ОСОБА_1 при тривожному виїзді на ротний опорний пункт Питон, стрибаючи з БРДМ-2 в повному бойовому спорядження, впав та отримав травмування (травма правої стопи).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 29.10.2018 року в районі села Геєвка Луганської області, під час виконання обов`язків військової служби (в період проходження військової служби) під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей в складі військової частини НОМЕР_1 позивач отримав травму правої ноги.

Також за твердженням представника позивача, відповідач тривалий час не проводив службове розслідування. В подальшому службове розслідування було проведено, без опитування свідків події та без реального встановлення обставин травмування.

В адміністративному позові представник позивача зазначає, що після надходження на адресу позивача матеріалів службового розслідування, було встановлено, що вони не містять рішення по суті спору. Відповідачем 30.08.2021 року супровідним листом вихідний №1/24/1/764 було направлено на адресу позивача витяг з наказу №25 від 14.01.2021 року згідно якого факт отримання травмування під час безпосередньої участі в АТО вирішено вважати не встановленим, з чим позивач не погоджується.

Представник позивача стверджує, що службове розслідування проведено не в повному обсязі, упереджено, бо не опитано жодного учасника тривожного виїзду, що позбавляє можливості встановити істину у справі. Формальне, на переконання представника позивача, розслідування призвело до неправильного вирішення питання причин отримання травми, що перешкоджає позивачу отримати довідку про причину травмування пов`язану з виконанням бойових завдань в зоні АТО/ООС.

Представником відповідача військової частини НОМЕР_1 , до суду надано відзив згідно якого зазначено, що військова частина НОМЕР_1 заперечує проти позовних вимог та зазначає, що в ході розслідування з пояснень старшини ОСОБА_2 стало відомо, що ОСОБА_1 не звертався до медичного пункту 29.10.2018 року для встановлення факту отримання травми і районі с. Геєвка Луганської області на позиції «Поляк» при тривожному виїзді на РОП «Питон». В книзі №1/457 реєстрації рапортів військової частини НОМЕР_1 відсутні записи про звернення старшого солдата ОСОБА_1 для встановлення факту отримання травми. Старший солдат ОСОБА_1 звертався до медичного пункту з діагнозом повздовжня плоскостопість з явищами протрузїї, звертався зі скаргою на болі в ногах та просив, щоб завезли до лікарні м. Щастя для консультації з лікарем. Після консультації в лікаря в місті Щастя, лікар підтвердив попередній діагноз - повздовжня плоскостопість з явищами протрузії. У виписному епікризі ВМКЦПР міста Одеси травма ОСОБА_1 не підтвердилася.

Також представник відповідача зазначив, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.12.2019 року, ОСОБА_1 , був звільнений з військової служби відповідно статті 26 ч.5, п.2 пп "а" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та 13.12.2019 року був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

На переконання представника відповідача, ознак протиправної діяльності (бездіяльності) командування та посадових осіб військової частини НОМЕР_1 відносно громадянина ОСОБА_1 здійснено не було.

У зв`язку з викладеним відповідач просив в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України за контрактом, а саме: в Військовій частині НОМЕР_1 в період з 14.12. 2016 року по 13.12.2019 року на посаді старшого бойового медика.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 13.12.2019 р. №146-рс, наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.12.2019 р. №289 відповідно до підпункту "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" ОСОБА_1 звільнений з військової служби. Дата виключення зі списків особового складу 13.12. 2019 року.

Позивач в період з 27.05.2017 року по 26.01.2018 року, з 25.06.2018 р. по 30.01.2019 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей у складі Військової частини НОМЕР_1 .

Зазначені обставини встановлені рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 року у справі №420/8673/20, яке набрало законної сили 11.01.2021 року.

Також, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 року у справі №420/8673/20 адміністративний позов задоволено частково:

визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не проведення службового розслідування щодо травми ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (травми правої стопи), отриманої 29.10.2018р. в районі с.Геєвка Луганської області, під час виконання обов`язків військової служби (в період проходження військової служби) під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей в складі Військової частини НОМЕР_1 ;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) провести службове розслідування щодо травми і ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (травми правої стопи), отриманої 29.10.2018р. в районі с. Геєвка Луганської області, під час виконання обов`язків військової служби (в період проходження військової служби) під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей в складі Військової частини НОМЕР_1 .

у решті позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 року у справі №420/8673/20 заступник командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом щодо надання вказівки для призначення наказу на проведення службового розслідування з метою встановлення та підтвердження події та факту травми отриманою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі с.Геєвка Луганської області, під час виконання обов`язків військової служби (в період проходження військової служби) під час безпосередньої участі в антитерористичній операції в складі військової частини НОМЕР_1 та притягнення винних осіб до відповідальності.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2021 року №7 «Про призначення службового розслідування» у відповідності до статті 85 Дисциплінарною статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 12 лютого 2020 року №392 (зі змінами), та на підставі рапорту № 1/2.4/2/56 від 04 січня 2021 року заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально психологічного забезпечення майора ОСОБА_3 , по факту травмування старшого солдата ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі с. Геєвка Луганської області під час безпосередньої участі в антитерористичній операції в складі військової частини НОМЕР_1 , з метою уточнення причин та умов, що сприяли травмуванню та ступеня вини військовослужбовця, наказано:

провести службове розслідування по факту травмування старшого солдата ОСОБА_1 ;

проведення службового розслідування доручити заступнику командира батальйону з артилерії військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_4 ;

заступнику командира батальйону з артилерії військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_4 службове розслідування провесні та подати акт службового розслідування встановленим порядком, для прийняття рішення в термін до 14 січня 2021 року.

Заступником командира батальйону з артилерії військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_4 складено акт службового розслідування від 14.01.2021 року.

В акті службового розслідування зазначено, що зі слів колишнього військовослужбовця старшого бойового медика 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуваючи в районі с. Гаєвка Луганської області на позиції «Поляк» при тривожному виїзді на РОП «Питон», стрибаючи з БРДМ-2 в повному бойовому спорядження, ОСОБА_1 впав та отримав травму ступні правої ноги. Після отримання травми необхідної медичної допомоги він не отримав, не був проведений медичний огляд, не зроблені рентгенівські знімки стопи та будь-які інші процедури, що могло б допомогти у встановленні діагнозу. Так, впродовж ще трьох місяців він продовжував нести військову службу, не зважаючи на біль в нозі.

Також в акті службового розслідування зазначено, що під час проведення службового розслідування встановлено, що з пояснень старшини ОСОБА_2 стало відомо, що старший солдат ОСОБА_1 , ніякої травми не отримував. В журналі травмувань зареєстрованої травми немає (на даний час журнал реєстрації знаходиться на ППД частини в м. Подільськ Одеської області). Старший солдат ОСОБА_1 звертався до медичного пункту батальйону з діагнозом повздовжня плоскостопість з явищами протрузії. Він звертався до медичного пункту з скаргою на болі в ногах та просив щоб завезли його до лікарні м. Щастя для консультації з лікарем. В лікарні м. Щастя йому зробили рентгенівський знімок. Після чого його оглянув лікар та підтвердив діагноз, який у нього був до цього звернення. Лікарем рекомендовано направити його на ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби, тому що не зрозуміло було, як з таким діагнозом його взагалі взяли на службу.

По приїзду до медичного пункту батальйону старший солдат ОСОБА_1 забрав свій знімок та медичну книжку (на знімку ніякого перелому не було). Старший солдат ОСОБА_1 , вимагав щоб його направили на ВЛК до м. Києва і в медичній характеристиці написали, що його захворіння пов`язано з Захистом Батьківщини. Після того, як йому відмовили, він поскаржився начальнику медичної служби 59 бригади. Після цього було виписано направлення до м. Києва, але його там не прийняли та перенаправили до ВМКЦПР м. Одеси.

Після його повернення зі шпиталю у виписному епікризі за травму не було вказано нічого, тільки підтвердився попередній діагноз. В березні 2019 року, після прибуття батальйону з зони АТО, старший солдат ОСОБА_1 , без направлення на лікування під час своєї відпустки звернувся до ДУ Інституту травматології та ортопедії НАМ України м. Київ, де незаконно знаходився на лікуванні, відмовляючись проходити лікування у шпиталю.

В акті вказано, що старший солдат ОСОБА_1 стверджує, що неодноразово звертався до військової частини НОМЕР_1 із рапортами та заявами щодо видання направлення для проходження медичного огляду ВЛК для визначення причинно-наслідкового зв`язку отриманої травми з безпосередньою участю в захисті Батьківщини під час виконання обов`язків військової служби в зоні АТО, отримання довідки про обставини травми та акту службового розслідування, але в книзі №1/457 реєстрації рапортів військової частини НОМЕР_1 записи, щодо реєстрації рапорту про травмування старшого солдата ОСОБА_5 та рапорти за заявою на видачу направлення відсутні.

Зі слів командира 2 роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_6 на момент цієї події старший солдат ОСОБА_1 підпорядковувався командиру 1 роти військової частини НОМЕР_1 та знаходився на позиції 1 роти. Ніякого рапорту йому старший солдат ОСОБА_1 , не передавав.

Відібрати пояснення у командира 1 роти військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_7 немає можливості, тому що на даний час він займає посаду начальника штабу-першого заступника командира батальйону та знаходиться на навчанні.

На підставі викладеного факт отримання травми старшим солдатом ОСОБА_1 запропоновано вважати невстановленим.

14.01.2021 року командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №25 «Про результати службового розслідування», відповідно до якого наказано, зокрема:

службове розслідування вважати закінченим;

факт отримання травми старшим солдатом ОСОБА_1 29.10.2018 року в районі села Геєвка Луганської області під час безпосередньої участі в антитерористичній операції вважати невстановленим.

Не погоджуючись з висновками за результатом проведення службового розслідування, які реалізовані в наказі від 14.01.2021 року №25, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 року здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч.ч. 1-4 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється:

громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом;

іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

Так, судом встановлено, що саме така підстава зазначена у наказі про звільнення позивача.

Разом з тим, позивач наполягає на тому, що під час проходження служби він отримав травму пов`язану з виконанням військового обов`язку та відсутність висновку (довідки) про причини травмування перешкоджають позивачу отримати статус інваліда війни та відповідні пільги.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі, який затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608.

Відповідно до аз. 4 п. 2 розділу І Порядку №608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 5 розділу І Порядку №608 визначено, що розслідування нещасних випадків, професійних захворювань, аварій проводиться відповідно до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360.

Відповідно до п. 3 розділу 1 Інструкції, дія цієї Інструкції поширюється на всі військові частини та на всіх військовослужбовців, крім військовослужбовців, які отримали гостре професійне захворювання (отруєння), поранення, контузію, травму, каліцтво, зникли, померли або загинули внаслідок бойових уражень або дій з боку противника в районі ведення бойових дій або проведення антитерористичної операції.

Випадки гострого професійного захворювання (отруєння), поранення, контузії, травми, каліцтва, зникнення, смерті або загибелі військовослужбовців внаслідок бойових уражень або дій з боку противника є бойовими людськими втратами і обліку, як нещасні випадки, не підлягають.

Випадки гострого професійного захворювання (отруєння), поранення, контузії, травми, каліцтва, зникнення, смерті або загибелі військовослужбовців, що сталися в районі ведення бойових дій або проведення антитерористичної операції, але не пов`язані з бойовими ураженнями або діями з боку противника, розслідуються згідно з вимогами цієї Інструкції.

Так, оскільки травма, про яку стверджує позивач, не пов`язані з бойовими ураженнями або діями з боку противника, то таким випадок розслідуються згідно з вимогами цієї Інструкції

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Інструкції розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища під час виконання ним обов`язків військової служби, внаслідок чого зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання ним поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострого професійного захворювання і гострого професійного отруєння, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, отримання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрус, зсув, повінь, ураган тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, комахами, іншими представниками флори і фауни (далі - нещасні випадки), які призвели до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше, а також у випадку смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби.

Пунктом 2 розділу ІІ Інструкції встановлено, що про кожний нещасний випадок потерпілий або військовослужбовець, який його виявив, чи інша особа повинен(на) негайно сповістити безпосереднього командира (начальника) чи керівника робіт і вжити заходів щодо надання необхідної допомоги потерпілому.

У разі настання нещасного випадку безпосередній командир (начальник) або керівник робіт зобов`язаний:

терміново організувати надання домедичної допомоги, а по можливості - невідкладної (екстреної) медичної допомоги потерпілому військовослужбовцю, забезпечити за необхідності його доставку до військового або найближчого лікувального закладу;

негайно повідомити про нещасний випадок командира військової частини;

зберегти до прибуття комісії з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку місце події та устаткування, яке там знаходилось, у такому стані, у якому вони перебували на момент настання нещасного випадку (якщо це не загрожує життю чи здоров`ю інших військовослужбовців і не призведе до більш тяжких наслідків), а також вжити заходів щодо недопущення подібних нещасних випадків.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Інструкції нещасний випадок, про який не було своєчасно повідомлено командуванню військової частини або внаслідок якого втрата працездатності настала не відразу, розслідується згідно з цією Інструкцією протягом місяця з дня надходження рапорту потерпілого військовослужбовця або заяви особи, яка представляє його інтереси.

Під час службового розслідування, а саме з пояснень фельдшера медичного пункту ОСОБА_8 встановлено, що на скаргу позивача стосовно стану його здоров`я, а саме на болі в ногах, ОСОБА_1 доставлявся до медичного закладу в м. Щастя. Після консультації в лікаря в місті Щастя, лікар підтвердив попередній діагноз - повздовжня плоскостопість з явищами протрузії.

Також, в акті службового розслідування встановлено, що у виписному епікризі ВМКЦПР міста Одеси травма ОСОБА_1 не підтвердилася.

Слід зазначити, що позивачем не надано до суду жодних медичних документів на спростування зазначених обставин.

В свою чергу, зазначене в рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 року №420/8673/20, що 05.03.2019 року позивач звернувся до ДУ Інститут травматології та ортопедії НАМ України м. Київ, де лікарем було встановлено, що у ОСОБА_1 застаріле ушкодження в суглобі Лісфранка правої стопи та необхідне хірургічне втручання не є беззаперечним підтвердженням того, що позивач дійсно отримав травму 29.10.2018 року при зазначених ним обставинах, та саме ця травма призвела до ушкодження суглоба.

Крім того, відповідно до пояснень ОСОБА_8 , в журналі відсутній запис про травмування позивача 29.10.2018 року.

Також, з дослідженої книги реєстрації рапортів в/ч НОМЕР_1 №1/457 вбачається, що запис про подання рапорту щодо призначення службового розслідування по факту отримання травми відсутній.

З огляду на вищевикладене, та повертаючись до п. 1 розділу ІІ Інструкції, розслідування провадиться у разі виникнення нещасного випадку, які призвели до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше, а також у випадку смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не втратив працездатність після означеного ним випадку, що стався 29.10.2018 року та продовжував проходження військової служби. Про вказане свідчить і відсутність інформації та доказів про перебування позивача на лікарняному.

З огляду на викладене, відповідачем проведено службове розслідування, відповідно до Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, що не суперечить вимогам чинного законодавства, та за результатом якого на підставі медичних документів та свідчень фельдшера медичної частини та командира 2 роти військової частини НОМЕР_1 , відповідач дійшов висновку про не підтвердження факту отримання ОСОБА_1 травми.

Таким чином, з огляду на вищенаведене суд вважає що даний адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не є обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу в частині та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 )

Відповідач: Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 (польова пошта НОМЕР_4 )

Суддя П.П.Марин

.