Справа № 200/7676/21
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 січня 2022 року Справа№200/7676/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кочанової П.В., при секретарі судового засідання Дяченка А.В., розглянувши у судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 про понесення судових витрат на правову допомогу у справі №200/7676/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
за участю представників сторін:
представник позивача не з`явився
представник відповідача - Яковлєва А.С.
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Донецькій області від 03.04.2020 року №1305126/1-5533-0522 (форма "Ф"), яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання зі сплати орендної плати за землю за 2018 рік у розмірі 7160,15 гривень,
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Донецькій області від 03.04.2020 року №1305126/2-5533-0522 (форма "Ф"), яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання зі сплати орендної плати за землю за 2019 рік у розмірі 7160,15 гривень,
- визнати протиправним та скасувати повідомлення-рішення ГУ ДПС у Донецькій області від 03.04.2020 року № 1305127/2-5533-0522 (форма "Ф"), яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання зі сплати орендної плати за землю за 2018 рік у розмірі 38 088,50 гривень,
- визнати протиправним та скасувати повідомлення-рішення ГУ ДПС у Донецькій області від 03.04.2020 року № 1305127/1-5533-0522 (форма "Ф"), яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання зі сплати орендної плати за землю за 2019 рік у розмірі 38 088,50 гривень,
- визнати протиправним та скасувати повідомлення-рішення ГУ ДПС у Донецькій області від 03.04.2020 року № 1305127/-5533-0522 (форма "Ф"), яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання зі сплати орендної плати за землю за 2020 рік у розмірі 38 088,50 гривень.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Донецькій області від 03.04.2020 року №1305126/1-5533-0522 (форма "Ф") в частині нарахування податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2018 рік у розмірі 3 385,82 грн. Скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Донецькій області від 03.04.2020 року №1305126/2-5533-0522 (форма "Ф") в частині нарахування податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2019 рік у розмірі 3 385,82 грн. Скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Донецькій області від 03.04.2020 року №1-0522 (форма "Ф") в частині нарахування податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2020 рік у розмірі 3 700,35 грн. Скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Донецькій області від 03.04.2020 року № 1305127/2-5533-0522 (форма "Ф") в частині нарахування податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2018 рік у розмірі 18 012,69 грн. Скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Донецькій області від 03.04.2020 року № 1305127/1-5533-0522 (форма "Ф") в частині нарахування податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2019 рік у розмірі 18 012,69 грн. Скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Донецькій області від 03.04.2020 року № 1305127/-5533-0522 (форма "Ф") в частині нарахування податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2020 рік у розмірі 19 685,67 грн. В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.

Розподіл витрат на правничу допомогу при ухваленні рішення не здійснювався, оскільки у судовому засіданні представником позивача було лише викладено про намір подання доказів понесених судових витрат, проте самих доказів на підтвердження таких витрат надано не було.

28 грудня 2021 року через відділ документообігу та архівної роботи суду представником позивача подано клопотання, в якому останній просить суд прийняти додаткове судове рішення, яким стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правову допомогу в сумі 6 600,00 грн.

До заяви про надання доказів понесених судових витрат представником позивача надано: копію квитанції про сплату гонорару у розмірі 6 600,00 грн., Договір про надання правової допомоги від 14 червня 2021 року, додаток №1 до Договору про надання правової допомоги від 14 червня 2021 року, акт виконаних робіт (надання послуг) від 24 грудня 2021 року.

4 січня 2022 року через відділ документообігу та архівної роботи суду представником відповідача надані додаткові пояснення, в яких заперечує проти задоволення клопотання представника позивача щодо стягнення з ГУ ДПС у Донецькій області на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат на правову допомогу в сумі 6600 грн. в повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовує тим, що вартість послуг правового характеру у розмірі 6600 грн., що заявлена до стягнення з відповідача, із врахуванням незначної складності справи та беручи до уваги ціну позову, є завищеною як в частині часу їх виконання, так і в частині суми оплати за одну годину роботи. Вказані витрати не можна вважати такими, що є «неминучими». Також, зазначає, що позивачем надано договір про надання правової допомоги з додатком 1, акт виконаних робіт, який на думку ГУ ДПС у Донецькій області є непідтвердженим жодним доказом. При цьому, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, що підтверджують оплату правничої допомоги, докази стосовно фактичного здійснення дій вказаних у розрахунку позивачем надано не було.

Відповідно до ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч.2 ст.252 КАС України заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Відповідно до ч.3 ст.252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

З урахуванням зазначеного, оскільки справа розглядалася в порядку загального позовного провадження, тому заява про ухвалення додаткового судового рішення розглядається у судовому засіданні.

У зв`язку з перебуванням судді у відпустці, розгляд справи призначений на 18 січня 2022 року о 15:00 годині відкладено до 24 січня 2022 року о 12:45 годині.

У судове засідання, призначене на 24 січня 2022 року з`явився повноважний представник відповідача, представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Вирішуючи заяву по суті щодо відшкодування витрат на правничу допомогу в межах заявлених вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.132 КАС України).

Частинами першою, другою статті 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.

Так, згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16, від 11 червня 2019 року у справі №826/841/17.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 р. №5076-VI встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У пункті 269 вказаного рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

З матеріалів справи вбачається, що правова допомога надавалася позивачу адвокатом Олійниковим Станіславом Ігоровичем (свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю № 4799 від 28.02.2017) на підставі Договору про надання правової допомоги від 14 червня 2021 року.

Додатком №1 до Договору про надання правової допомоги від 14 червня 2021 року визначено перелік послуг, що надаються Клієнту, а саме: надання усних консультацій (30хв.) у сумі 550 грн, надання допомоги в зборі документів (30хв.) у сумі 550 грн., підготовка та подання до суду позовної заяви (2год.) у сумі 2200 грн., підготовка та подання до суду відповіді на відзив (1год) у сумі 1100 грн., представництво інтересів Клієнта в суді за 1 год.-1100 грн.

Згідно Акту виконаних робіт до Договору від 24 грудня 2021 року сторони підтвердили виконані роботи (надання послуг), а саме: надання усних консультацій (30хв.) у сумі 550 грн, надання допомоги в зборі документів (30хв.) у сумі 550 грн., підготовка та подання до суду позовної заяви (2год.) у сумі 2200 грн., підготовка та подання до суду відповіді на відзив (1год) у сумі 1100 грн., представництво інтересів Клієнта в суді (2год.) 2 200 грн.

В матеріалах справи наявна копія квитанції від 24 грудня 2021 року про сплату ОСОБА_1 послуг на підставі договору від 14 червня 2021 року у розмірі 6600,00 грн.

Надаючи оцінку обставинам пов`язаності заявлених до відшкодування витрат з розглядом судом справи, суд зазначає, що не відповідають ознакам «неминучості» такі складові заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу: надання усних консультацій (30хв.) у сумі 550 грн, надання допомоги в зборі документів (30хв.) у сумі 550 грн.

Суд вважає, що такі дії представника не відповідають ознакам «неминучості» їх понесення, не були необхідними та обов`язковими для захисту порушеного права позивача та, окрім того, представником позивача до складу витрат включена вартість інших дій, які фактично охоплюють необхідність таких підготовчих дій, зокрема, підготовка та подання до суду позовної заяви у сумі 2 200 грн., підготовка та подання до суду відповіді на відзив у сумі 1 100 грн.

Верховний Суд у пунктах 48-49 додаткової постанови від 08.04.2021 у справі № 922/2321/20 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 96172760) виклав правовий висновок, за яким зазначені окремо у Акті надання правової допомоги послуги адвоката зі здійснення аналізу нормативного матеріалу, консультації, пошук і вивчення судової практики в аналогічних справах, публікацій науковців, коментарів спеціалістів охоплюються послугою зі здійснення підготовки відзивів на касаційні скарги; правова позиція боржника викладена у відзивах на касаційні скарги вже була сформована до касаційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано та з матеріалів справи не вбачається.

Суд вважає, що цей правовий висновок у повній мірі застосовний до цієї справи, з огляду на що вищевказані послуги, надані адвокатом, на загальну суму 1 100 грн. не відповідають критерію «неминучості», охоплені за свою суттю іншою послугою, а тому не підлягають розподілу.

При цьому, суд зазначає, що посилання відповідача у своїх запереченнях на те, що позивачем не надано платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, що підтверджують оплату правничої допомоги є безпідставним, оскільки законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

При цьому витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 жовтня 2020 року (справа № 686/5064/20) та у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2021 року (справа № 280/5176/20).

Окрім того, суд враховує, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх співмірність, розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи заперечення відповідача та те, що позовну заяву задоволено частково, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката підлягають частковому стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 2 695,00 грн.((6600-1100) х 0,49%).

Таким чином суд дійшов висновку, що заява про розподіл витрат на професійну правничу допомогу адвоката підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 132, 139, 143, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 про понесення судових витрат на правову допомогу у справі №200/7676/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Постановити додаткове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 695 (дві тисячі шістсот дев`яносто п`ять гривень) 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області.

В задоволенні решти вимог заяви - відмовити.

Вступну та резолютивну частину рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті та проголошено у судовому засіданні 24 січня 2022 року в присутності представника відповідача.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 31 січня 2022 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.В. Кочанова