Справа № 2-а-58/11
Суддя: Ганкіна І. А.
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-58/11
УХВАЛА

Іменем України

16 лютого 2022 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Ганкіної І.А., розглянувши в письмовому провадженні заяву представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Покоєвича Артема Олексійовича про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення та накладення штрафу на суб`єкт владних повноважень за невиконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2013 року у справі № 2-а-58/11/0203 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лаврівської сільської ради, ОСОБА_2 , за участю третьої особи Управління Держкомзему у Вінницькому районі про визнання незаконним та скасування рішень сільської ради від 30.11.1998р., від 29.12.2003р. та від 29.06.1999р., скасування державних актів та анулювання реєстраційного запису, -

УСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебувала вищевказана цивільна справа.

04.01.2013 року постановою Вінницького районного суду Вінницької області в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Лаврівської сільської ради, ОСОБА_2 , за участю третьої особи Управління Держкомзему у Вінницькому районі про визнання незаконним та скасування рішень сільської ради від 30.11.1998р. ,від 29.12.2003р. та від 29.06.1999р., скасування державних актів та анулювання реєстраційного запису - відмовлено. 13.03.2013 року постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 04 січня 2013 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 , за участю третьої особи Управління Держкомзему у Вінницькому районі про визнання незаконним та скасування рішень, - скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Вирішено: визнано незаконним та скасовано рішення Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 3 сесії 23 скликання № 9.10 від 30.11.1998 року в частині виділення ОСОБА_2 в приватну власність земельної ділянки площею 0,14 га з земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,20 га, розташованої по АДРЕСА_1 ; визнано незаконним та скасовано рішення Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 10 сесії 4 скликання від 29.12.2003 року в частині затвердження технічної документації по видачі державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_2 ; визнано незаконним та скасовано рішення Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 5 сесії 23 скликання від 29 червня 1999 року, яким ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га, з якої 0,24 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та 0,36 га для ведення особистого селянського господарства; визнано нечинними державний акт серії ВН №202800 про право власності на земельну ділянку площею 0,3084 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_2 , виданого 21 грудня 2004 року ОСОБА_2 на підставі рішення Лаврівської сільської ради 10 сесії 4 скликання від 29.12.2003 року та державний акт ВН №202899 про право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташовану по АДРЕСА_2 , виданого 21 грудня 2004 року ОСОБА_2 на підставі рішення Лаврівської сільської ради 10 сесії 4 скликання від 29.12.2003 року. У задоволенні решти частини позову ОСОБА_1 відмовлено.

29.08.2019 року ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду виправлено описку, допущену у описовій та у резолютивній частині постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2013 року у справі №2-а-58/11/0203, шляхом правильного зазначення у описовій та у резолютивній частині постанови номеру оскаржуваного акту про право власності на земельну ділянку, а саме: " державний акт серії ВН № 202900 про право власності на земельну ділянку площею 0,3084 га " замість: " державний акт серії ВН № 202800 про право власності на земельну ділянку площею 0,3084 га ".

15.02.2022 на адресу суду від представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Покоєвича А.О. надійшла заява про встановлення судового контролю та накладення штрафу на суб`єкт владних повноважень за невиконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2013 року у справі № 2-а-58/11/0203 в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи подану представником позивачки заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 2-а-58/11/0203, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Між тим, Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.03.2013 року на відповідача не було покладено обов`язку подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначено статтею 382 КАС України, за приписами частини першої та другої суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до частини восьмої цієї ж статті судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

Зазначеній нормі кореспондують положення пункту 1 частини шостої статті 246 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині рішення у разі необхідності вказується про порядок і строк виконання рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої інстанції може під час прийняття рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу. Таким чином, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинен бути вказаний обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття рішення у справі.

Разом з тим, вказаною нормою статті 382 КАС України передбачено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Тобто, суд наділений правом зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення лише у випадку, коли існують беззаперечні докази нехтування відповідачем вимогам суду.

Аналіз норм статті 382 КАС України дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи. Тобто, встановлення судового контролю при ухваленні судового рішення по суті позовних вимог попереджує неналежне виконання відповідачем обов`язків, що виникли внаслідок задоволення позовних вимог позивача. Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття судового рішення у справі.

Чинне процесуальне законодавство не передбачає можливості після розгляду справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанції вирішувати питання про встановлення судового контролю.

Таким чином, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правовим наслідком такого судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття судового рішення у справі. Враховуючи викладене, суд позбавлений процесуальної можливості встановлення судового контролю за відповідною заявою позивача вже після постановлення рішення у справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 826/18826/14 та від 07 листопада 2019 року у справі № 361/11754/13-а, яка в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується судом під час вирішення клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Вищий адміністративний суд у листі від 09.01.2013 №28/12/13-13 звернув увагу також, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт це право, яке реалізується під час прийняття постанови у справі. Строк, необхідний для подання звіту, визначається у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної інстанції відповідно до п.7 ч.1 ст.163, п.5 ч.1 ст.207 КАС.

Матеріали справи свідчать, що приймаючи рішення від 13.03.2013 у справі № 2-а-58/11-0203 Вінницький апеляційний адміністративний суд не встановлював судовий контроль за виконанням цього судового рішення.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили у порядку передбаченому статтею 382 КАС України.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до частини восьмої статті 382 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

На думку суду, вказана норма додатково свідчить на користь висновку про можливість встановлення заходів судового контролю, передбачених нормою статті 382 КАС України лише під час ухвалення судового рішення. Так, у вказаній нормі законодавець фактично відзначив, що окрім заходів судового контролю зазначених у резолютивній частині судового рішення, суд здійснює контроль за виконанням судового рішення і у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу, тобто шляхом розгляду позовних заяв про оскарження рішень, дій та бездіяльності державних чи приватних виконавців, які допущені в ході примусового виконання судового рішення.

Тобто, суд з метою забезпечення належного виконання судового рішення або встановлює судовий контроль за виконанням судового рішення безпосередньо під час ухвалення цього рішення або вирішує спірні питання, які виникають в ході його виконання в порядку статті 287 КАС України.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Тому, з огляду на наведене, суд звертає увагу позивача на те, що спонукання чи примус відповідача до фактичного виконання рішення можливі, зокрема, в порядку, передбаченому статями 287, 382 та 383 КАС України, однак станом на сьогодні, з підстав зазначених вище суд позбавлений можливості вживати заходи судового контролю, передбачені статтею 382 КАС України.

Згідно правової позиції викладеної в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про огляд застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України" № 3 від 13.03.2017 вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Пленум Вищого адміністративного суду України наголосив, що вказаною статтею Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги те, що встановлення судового контролю щодо виконання судового рішення є правом суду і відноситься до процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судового рішення, а тому не є ані позовною вимогою, що не була вирішена судом, ані способом виконання судового рішення, ані стосується судових витрат.

Оскільки визначений статтею 252 Кодексу адміністративного судочинства України перелік підстав для прийняття додаткового рішення є вичерпним і питання судового контролю ним не передбачений, то підстави для задоволення заяви відсутні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви позивача від 15.02.2022 про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення та накладення штрафу на суб`єкт владних повноважень за невиконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2013 року у справі № 2-а-58/11/0203 слід відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Покоєвича Артема Олексійовича про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення та накладення штрафу на суб`єкт владних повноважень за невиконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2013 року у справі № 2-а-58/11/0203 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лаврівської сільської ради, ОСОБА_2 , за участю третьої особи Управління Держкомзему у Вінницькому районі про визнання незаконним та скасування рішень сільської ради від 30.11.1998р., від 29.12.2003р. та від 29.06.1999 р., скасування державних актів та анулювання реєстраційного запису, - відмовити.

Копію даної ухвали направити учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень КАС України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст ухвали виготовлено 16.02.2022.

Суддя І.А. Ганкіна