Справа № ЗД/460/18/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № ЗД/460/18/21 пров. № А/857/20532/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Кухтея Р.В., Судової Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Хабазні Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міської ради на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року з питань забезпечення позову, прийняту суддею Махаринець Д.Є. у місті Рівному у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міської ради про скасування наказу,-

встановив:

ФОП ОСОБА_1 до подання адміністративного позову скерував заяву про забезпечення позову, в якій просив суд до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі зупинити дію наказу Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міської ради від 08.10.2021 №71-О «Про анулювання паспортів прив`язки групи стаціонарних тимчасових споруд, зареєстрованих 14.01.2021 за номерами 01-ТС/1 та 01-ТС/2».

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року заяву про забезпечення адміністративного позову від 25.01.2021 задоволено.

Зупинено дію наказу Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міської ради від 08.10.2021 №71-О «Про анулювання паспортів прив`язки групи стаціонарних тимчасових споруд, зареєстрованих 14.01.2021 за номерами 01-ТС/1 та 01-ТС/2», до набранням законної сили судовим рішення по справі.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд виходив з того, що у разі анулювання паспорта прив`язки тимчасових споруд така тимчасова споруда підлягає демонтажу.

Таким чином, анулювання наказом відповідача паспортів прив`язки тимчасових споруд матиме наслідком демонтаж цих споруд, внаслідок чого очевидно будуть порушені майнові права заявника, також ним будуть понесені додаткові витрати на демонтаж тимчасових споруд, що вказує на існування об`єктивної необхідності вжиття заходів забезпечення позову, оскільки очевидними є ознаки порушення наказом відповідача майнових прав заявника. Також, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених прав заявника у зв`язку з демонтажем тимчасових споруд.

Аналіз змісту спірного наказу управління архітектури яким анульовано паспорти прив`язки тимчасових споруд, не дає можливості встановити належне обґрунтування мотивів прийнятого рішення, останнім зазначено лише те, що підставою винесення такого наказу стало рішення Рівненської міської ради № 1258 від 30.09.2021.

Суд зауважив, що обрані заходи забезпечення позову за змістом не є тотожними задоволенню позовних вимог, що можуть бути ним заявлені, оскільки безперешкодність виконання прийнятих управлінням містобудування архітектури рішень матиме місце у разі ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міської ради подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції прийнято ухвалу із порушенням норм процесуального права та із невідповідністю висновків, викладених в ухвалі суду обставинам справи. Просить таку скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що суд першої інстанції лише припускає можливість демонтажу тимчасових споруд, в результаті чого буде порушене майнове право заявника, а не вказує на конкретні докази, дані, що підтверджували б порушення прав, свобод або інтересів заявника.

Заявником не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких від звернувся до суду.

Висновок суду про те, що приймаючи оскаржуваний наказ на підставі рішення Рівненської міської ради, Управління діяло в порушення ч.2 ст.19 Конституції України, є таким, що не відповідає нормам права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14.01.2021 Управлінням містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міської ради заявнику було видано паспорти прив`язки групи стаціонарних тимчасових споруд № 1 та № 2 на вул. Київській (біля супермаркету «Сільпо»), реєстраційні номери 01-ТС/1, 01-ТС/2, строком на 5 років до 14 січня 2026.

На підставі отриманих паспортів прив`язок заявником було отримано технічні умови на приєднання до електричних мереж від 29.06.2021 ТУ0001, ТУ0001, технічні умови на приєднання до водопостачання та каналізації № 2640/01-11 від 26.07.2021, було виконано роботи з будівництва відповідних інженерних мереж до тимчасових споруд, укладено договори на подачу води та прийняття стічних вод, укладено договір про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, а також вчинено дії по розміщенню тимчасових споруд.

Заявником 29.09.2021 було подано до Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міської ради відповідні заяви про розміщення тимчасових споруд.

Після розміщення тимчасових споруд та повідомлення про це відповідача, Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міської ради 08.10.2021 видає наказ № 71-О про анулювання паспортів прив`язок групи стаціонарних тимчасових споруд.

Згідно пункту 2.29 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінрегіону від 21.10.2011 № 244, у разі анулювання паспорта прив`язки тимчасових споруд така тимчасова споруда підлягає демонтажу.

Таким чином, анулювання наказом відповідача паспортів прив`язки тимчасових споруд матиме наслідком демонтаж цих споруд, внаслідок чого очевидно будуть порушені майнові права заявника, також ним будуть понесені додаткові витрати на демонтаж тимчасових споруд.

Відповідно до частин першої, другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до частини 2 статті 151 КАС України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС).

Тобто, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 15 червня 2021 у справі №380/12040/20.

Забезпечення позову - це свого роду надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили.

Також колегія суддів враховує, що згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта, а його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, покликаним забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення повинні безпосередньо стосуватися предмета спору і позовних вимог, а також бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Виходячи зі змісту наведених положень законодавства, ухвала про забезпечення позову має містити мотиви, за яких суд дійшов висновку про існування або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі; а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури. На виконання вимог вищезазначеної статті наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (далі - Порядок № 244).

Судом першої інстанції вірно звернута увага на те, що аналіз змісту спірного наказу, яким анульовано паспорти прив`язки тимчасових споруд, не дає можливості встановити належного обґрунтування мотивів прийнятого рішення. У змісті зазначено лише про те, що підставою винесення такого наказу стало рішення Рівненської міської ради № 1258 від 30.09.2021 «Про зобов`язання «Управління скасувати паспорти прив`язки групи стаціонарних тимчасових споруд на вул.Київській…»

Проте, згідно п. 2.27 Порядку № 244 дія паспорта прив`язки ТС анулюється за таких умов: недотримання вимог паспорта прив`язки при її встановленні; невстановлення ТС протягом 6 місяців з дати отримання паспорта прив`язки; надання недостовірних відомостей у документах, зазначених у пункті 2.6 цього Порядку, під час підготовки паспорта прив`язки.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що покликання лише рішення Рівненської міської ради № 1258 від 30.09.2021 «Про зобов`язання «Управління скасувати паспорти прив`язки групи стаціонарних тимчасових споруд на АДРЕСА_1 , як на підставу анулювання паспорту прив`язки без зазначення підстав, визначених п. 2.27 Порядку № 244 ставить під сумнів правомірність його прийняття.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ФОП ОСОБА_1 було отримано технічні умови на приєднання до електричних мереж, технічні умови на приєднання до водопостачання та каналізації, виконано роботи з будівництва відповідних інженерних мереж до тимчасових споруд, укладено договори на подачу води та прийняття стічних вод, укладено договір про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, що жодним чином не спростовано Управлінням містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міської ради. Відтак акти індивідуальної дії, а саме видані 14.01.2021 Управлінням паспорти прив`язки групи стаціонарних тимчасових споруд №1 та №2 на вул. Київській (біля супермаркету «Сільпо») реєстраційні номери 01-ТС/1 та 01-ТС/2, строком на 5 років до 14 січня 2026 року, реалізовані.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що застосований захід забезпечення адміністративного позову, зокрема, зупинення дії оскаржуваного наказу, відповідає предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав вважати неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи (питання), а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міської ради залишити без задоволення, ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року з питань забезпечення позову у справі № ЗД/460/18/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Р. В. Кухтей
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 14.02.2022 року.