Справа № 420/10705/21
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплатити різниці між сумою індексації, виплаченої за лютий 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (щомісячна фіксована сума індексації) за період з 01.03.2018 по 03.09.2018 у відповідності до приписів абзацу 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити різницю між сумою індексації, виплаченої за лютий 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (щомісячну фіксовану суму індексації) за період з 01.03.2018 по 03.09.2018 у відповідності до приписів абзацу 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з вересня 2009 року по вересень 2018 року він проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військовій частині НОМЕР_1 від 03.09.2018 року № 70-РС позивач був звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2018 року №239 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Під час проходження військової служби позивачу не нараховувалася та не була виплачена індексація грошового забезпечення, тому він звернувся до суду. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.01.2020 року у справі №420/6973/19, позов задоволено та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.01.2020 року у справі №420/6973/19, військовою частиною НОМЕР_1 позивачу була виплачена індексація грошового забезпечення, що підтверджується розрахунком індексації грошового забезпечення військової частини НОМЕР_1 від 14.04.2021 року №927.

Позивач вказав, що він звернувся до військової частини НОМЕР_1 із проханням нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 03.09.2018 року у відповідності до вимог абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078, проте листом від 20.04.2021 року №992 військова частина НОМЕР_1 відмовила.

Позивач зазначив, що відповідно до приписів абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 різниця між сумою індексації, виплаченої за лютий 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулося в березні 2018 року (щомісячна фіксована сума індексації) за період з 01.03.2018 року по 03.09.2018 року військовою частиною НОМЕР_1 взагалі не нараховувалася та відповідно не виплачувалася.

Ухвалою від 23.07.2021 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 21.09.2021 року ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 30.11.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду. Продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів. Закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 20 грудня 2021 року о 09 год. 30 хв.

У судове засідання, призначене на 20.12.2021 року на 09 год. 30 хв., сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

У заяві, поданій позивачем 06.10.2021року, останній просив розглядати справу без його участі.

Відповідач про причини неявки суд не повідомив.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про можливість продовження розгляду справи по суті за відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у порядку письмового провадження.

28.07.2021 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що постанова КМУ №1078 від 17.07.2003 року (зі змінами) не містить поняття щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення, тому на думку відповідача, позов є необґрунтованим.

Крім того, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2018 року № 211 позивач виключений зі списків особового складу частини та усіх видів грошового забезпечення. Позивач з даним наказом погодився, відомостей щодо його оскарження немає. Отже, посилаючись на приписи абз.3 п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України щодо неможливості виключення військовослужбовця без його згоди зі списків особового складу до проведення з ним усіх необхідних розрахунків, відповідач вважав, що позивач погодився з проведеним з ним розрахунком при звільненні.

Щодо виплати позивачу компенсації втрати частини доходів відповідач зазначив, що виходячи зі змісту ст.ст.3, 4 Закону № 2050-ІІІ від 19.10.2000р., підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: нарахування громадянину належних йому доходів; доходи не повинні носити разовий характер; порушення встановлених строків їх виплати; затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги. Тому, коли суми нараховуються за рішенням суду, підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що з вересня 2009 року по вересень 2018 року ОСОБА_1 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військовій частині НОМЕР_1 від 03.09.2018 року № 70-РС позивач був звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.09.2018 року № 211 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 16).

У зв`язку з тим, що під час проходження військової служби позивачу не нараховувалася та не була виплачена індексація грошового забезпечення, він звернувся до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.01.2020 року по справі № 420/6973/19, яке набрало законної сили 03.09.2020 року (в ЄДРСР № 87103454), зокрема, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по жовтень 2018 року; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належну індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по жовтень 2018 року включно, вважаючи базовими місяцями для обчислення індексації січень 2008 року та березень 2018 року.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.01.2020 року у справі №420/6973/19 військовою частиною НОМЕР_1 позивачу була виплачена індексація грошового забезпечення, що підтверджується розрахунком індексації грошового забезпечення військової частини НОМЕР_1 від 14.04.2021 року №927 (а.с. 18).

У подальшому позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 03.09.2018 року у відповідності до вимог абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078.

Листом від 20.04.2021 року №992 відповідач повідомив позивачу, що нарахування індексації грошового забезпечення належить до дискреційних повноважень військової частини НОМЕР_1 . Відтак, підстав для проведення перерахунку індексації грошового забезпечення з урахуванням фіксованої суми індексації за березень 2018 року та за період з березня 2018 року по вересень 2018 року немає (а.с. 20).

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон України №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частин третя статті 9 Закон України №2011-XII).

Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон України №1282-XII) встановлено, що вказаний Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

У статті 1 Закону України №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону України №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 (далі - Порядок №1078) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункт 4 Порядку №1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Суд зазначає, що після прийняття Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.

Суд зауважує, що відповідач здійснював нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення з 01.03.2018 року до 03.09.2020 року з урахуванням базового місяця березень 2018 року.

Відповідно до абзаців першого-четвертого пункту 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Таким чином, фіксована сума індексації виплачується до наступного підвищення тарифної ставки (окладу), при якому сума збільшення заробітної плати перевищить фіксовану суму індексації.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 23.04.2020 року у справі № 816/1728/16.

Отже, абзацом 4 пункту 5 Порядку №1078 передбачено, що якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексацій що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Абзацом 5 пункту 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.

Абзацом 6 пункту 5 Порядку №1078 передбачено, що до чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

01.03.2018 року вступила в дію постанова КМ України №704, якою було затверджено нові схеми тарифних розрядів військовослужбовців.

Пунктом 2 Постанови №704 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до копії картки особового рахунку за 2018 рік, грошове забезпечення позивача за лютий 2018 року склало - 9536,80 грн., а за березень 2018 року, виплачене в квітні 2018 року, склало 10509,22 грн. (а.с. 17 зворотній бік).

Тобто, грошовий дохід позивача збільшився на 972,42 грн. (10509,22 грн. - 9536,80 грн.).

Так як в лютому 2018 року прожитковий мінімум складав 1762,00 грн., а величина приросту індексу споживчих цін - 241,70%, відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку №1078 сума індексації за лютий рахується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 лютого 2018 року помножити на величину приросту індексу споживчих цін і поділити на 100 (1762,00 х 241,70 / 100), що становить 4258,75 грн.

У порядку виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.01.2020 року у справі №420/6973/19, військовою частиною НОМЕР_1 позивачу була виплачена індексація грошового забезпечення за лютий 2018 року в розмірі 4258,75 грн., що підтверджується розрахунком індексації грошового забезпечення від 14.04.2021 року №927 (а.с. 18).

Отже, розмір підвищення грошового доходу (972,42 грн) не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу (4258,75грн), а тому відповідно до до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації у місяці підвищення доходу (березень 2018) визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації (4258,75 грн) і розміром підвищення доходу (972,42 грн).

Відтак, з березня 2018 року до наступного підвищення тарифної ставки (окладу) відповідач повинен був здійснювати нарахування та виплату позивачу суми індексації грошового забезпечення, яка розраховується відповідно до приписів абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078, що наведені судом вище.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо нарахування та виплати позивачу суми індексації грошового забезпечення, що розраховується як різниця між сумою індексації, належної до виплати у лютому 2018 року, і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулося в березні 2018 року, за період з 01.03.2018 року по 03.09.2020 року.

Стосовно нарахування та виплатити компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, суд зазначає таке.

Питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовано Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ (далі за текстом - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, прийнятим для реалізації згаданого Закону та затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 січня 2001 року №159 (далі за текстом - Порядок № 159).

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого і органу (особи).

Статтею 2 даного Закону передбачається, що компенсація громадянам втрати частини у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статей 3, 4 вказаного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до положень статті 6 зазначеного Закону компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Статтею 7 вказаного Закону встановлено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Відповідальність власника або уповноваженого ним органу (особи) за несвоєчасну виплату доходів визначається відповідно до законодавства.

У розумінні Закону № 2050-ІІІ заробітна плата (грошове забезпечення) є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випаду її присудження за рішенням суду. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Крім того, пункти 1, 2 Порядку №159 кореспондуються з положеннями Закону № 2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексі інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому суд зазначає, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року № 21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17.

Суд, враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення, вважає, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

Зазначені висновки свідчать про безпідставність доводів відповідача, що право на компенсацію позивач набуває після набрання законної сили судовим рішенням про виплату індексації та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум індексації.

Так, у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

Подібна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 04.04.2018 у справі № 822/1110/16, у постанові від 20.12.2019 у справі №822/1731/16, у постанові від 13.03.2020 у справі № 803/1565/17.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати.

Вищевикладена позиція суду узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 15.10.2020 року у справі № 240/11882/19.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає повному задоволенню.

Судові витрати позивачем не понесені, а тому розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, ч.9 ст.205, ст.ст. 241-246, 293 КАС України, суд,
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) задовольнити понвістю.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 суми індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 03.09.2018 року, яка визначається як різниця між сумою індексації, виплаченої за лютий 2018 року, і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось у березні 2018 року, у відповідності до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 03.09.2018 року, яка визначається як різниця між сумою індексації, виплаченої за лютий 2018 року, і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось у березні 2018 року, у відповідності до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів