Справа № 200/10271/21
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2022 року Справа№200/10271/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хохленкова О.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

11 серпня 2021 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , на час виходу у відставку працював суддею Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області, також перебував на адміністративній посаді - голови цього суду.

На цей час знаходиться на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні пенсійного фонду України Донецької області та отримує щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» .

У зв`язку із зміною грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, 21 червня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додав довідку від 02 березня 2020 року № 04-317, видану Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Донецькій області на підставі рішення Конституційного Суду України від № 2-р/2020 від 18.02.2020.

Рішенням Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Донецькій області від 26.06.2020 року, позивачу було відмовлено в перерахунку щомісячного довічного утримання. Це рішення було оскаржене ним у судовому порядку.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року по справі N9 200/7602/20-а позовні вимоги позивача були задоволені.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2021 року прийнято рішення про повернення апеляційної скарги управлінню.

Після отримання цієї ухвали на виконання рішення суду відповідачем проведено перерахунок позивачу довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року згідно довідки від 02.03.2020 року № 04-317.

Відповідач прийняв рішення № 40 від 11.03.2021 року, яким визначив розмір щомісячного довічного грошового утримання на рівні 52 % відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, замість раніше встановлених 90 %. Рішення оформлене протоколом про перерахунок довічного грошового утримання від 11.03.2021 року.

Вважає, що у відповідача були відсутні підстави для визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного утримання 52 % замість існувавшего 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, при здійсненні мого перерахунку відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду в справі № 200/7602 /20-а, починаючи з 19 лютого 2020 року, що потягло зменшення суми щомісячного грошового довічного утримання , на яке він набув право .

З метою виправлення помилкового рішення щодо застосування відсоткового значення розміру довічного утримання 52 % замість 90 % суддівського винагороди, 14.05.2021 він звернувся до відповідача із заявою щодо перерахування розміру довічного утримання судді на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду в справі № 200/8697/20-а належним чином , починаючи з 19 лютого 2020 року, виходячи із 90 % суддівського винагороди.

Листом від 01.06.2021 йому була надана відповідь на його звернення від 21.05.2021 № 2224/Х-0580-21 про відмовленні в задоволенні вказаного звернення.

Позивач не погоджується з діями відповідача та його рішенням, оскільки вони не ґрунтується на нормах діючого законодавства та порушують його права.

Просить суд:

Визнати протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області щодо перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року у розмірі 52 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на підставі на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року по справі № 200/7602/20-а та довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області від 02.03.2020 № 04-317 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді відставці.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , ІПН № НОМЕР_1 , в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області від 02.03.2020 № 04-317 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої на підставі рішення Конституційного Суду України від № 2-р/2020 від 18.02.2020 року та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року по справі № 200/7602/20-а, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

01 жовтня 2021року відповідачем надано відзив на адміністративний позов, у якому зазначено наступне.

ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні, як отримувач щомісячного грошового утримання судді у відставці.

22.06.2020 року позивачем було подано до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області заяву про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці. До заяви було додано Довідку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 02.03.2020 року №04-317 про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 18.02.2020 року.

Рішенням управління від 26.06.2020 року позивачу було відмовлено в перерахунку довічного грошового утримання.

Не погодившись з рішенням управління від 18.02.2020 ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23.10.2020 по справі № 200/7602/20-а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю. Зобов`язано Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці ОСОБА_1 згідно з довідкою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 02 березня 2020 року № 04-317 та здійснити ОСОБА_1 виплати з урахуванням фактично сплачених сум з 19 лютого 2020 року.

Відповідне рішення суду набрало законної сили 03 лютого 2021 року та було відпрацьоване управлінням у добровільному поряду в повному обсязі. ОСОБА_1 проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно рішення суду від 23.10.2020 року.

Звертає увагу на те, що станом на дату звернення позивача до Управління із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку з визнанням неконституційним пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII втратили чинність положення, які визначали різний порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», в редакції, діючій на дату звернення позивача до Управління із заявою про перерахунок, частиною третьою статті 142 якого врегульовано питання обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме: у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

На цих підставах в позові просить відмовити.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначене судове засідання на 13 вересня 2021 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року суд замінив відповідача на належного Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та розгляд справи відкладено до 12 жовтня 2021 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року суд перейшов до загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 05 листопада 2021 року.

05 листопада 2021 року суд відклав підготовче засідання на 06 грудня 2021 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року суд закрив підготовче провадження по справі та призначив її розгляд по суті на 12 січня 2022 року.

У зв`язку з находження суддею головуючим Хохленковим О.В. на лікарняному суд відклав розгляд справи по суті на 26 січня 2022 року.

26 січня 2022 року п позивач в судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Представник відповідача 26 січня 2022 року в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 який є громадянином України відповідно до паспорту серія НОМЕР_2 виданого Орджонікідзевським РВ УМВС України в Донецькій області 14 березня 1996 року. РНОКПП № НОМЕР_1 (а.с.39-41).

Відповідачем є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області яке є юридичною особою та суб`єктом владних повноважень у даному випадку.

Згідно даних трудової книжки ОСОБА_1 31.03.1980 року був вибраний на посаду судді Іллічівського районного народного суду м. Жданова.

02.06.1982 року ОСОБА_1 був повторно вибраний на посаду судді Орджонікідзевського районного народного суду м. Жданова (а.с.23-24).

Згідно з наказом начальника Донецького обласного управління юстиції № 512-1 від 26.12.2001 року ОСОБА_1 виплачувати з 25.12.2001 року щомісячне грошове утримання у розмірі 90 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді у сумі 766,02 грн. (а.с.26).

Відповідно до наказу начальника Донецького обласного управління юстиції № 469 від 24.12.2001 року ОСОБА_1 був звільнений з посади судді Орджонікідзевського районного народного суду м. Маріуполя відповідно до постанови Верховної Ради України від 29.11.2001 року (а.с.25).

ОСОБА_1 є суддею у відставці відповідно до посвідчення № НОМЕР_3 (а.с.22).

Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14.08.2013 року по справі № 265/5771/13-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання позовні вимоги були задоволені частково.

Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя щодо відмови в перерахунок та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного утримання з 19 липня 2013 року у розмірі 90 % заробітку працюючого на відповідній посаді судді за довідкою територіального управління Державної судової адміністрації в донецькій області № 08-23/83 від 09.01.2013 року.

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного утримання як судді у відставці у розмірі 90 % заробітку працюючого на відповідній посаді судді за довідкою територіального управління Державної судової адміністрації в донецькій області № 08-23/83 від 09.01.2013 року з 19 липня 2013 року без обмеження розміру щомісячного грошового утриманняя, з урахуванням проведених виплат (а.с.28-31).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.09.2013 року постанова Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14.08.2013 року по справі № 265/5771/13-а залишена без змін (а.с.32-34).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України було відмовлено у відкритті касаційного провадження по цієї справі (а.с.35-36).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року по справі № 200/7602/20-а за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, позовні вимоги були задоволені повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 26 червня 2020 року про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 02 березня 2020 року №04-317 з 18 лютого 2020 року.

Зобов`язано Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 згідно з довідкою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 02 березня 2020 року №04-317 та здійснити ОСОБА_1 виплати з урахуванням фактично сплачених сум з 19 лютого 2020 року (а.с.14-19).

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року апеляційна скарга була повернута заявникові і таким чином рішення суду першої інстанції набрало законної сили.

Позивач ОСОБА_1 14 травня 2021 року звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року по справі № 200/7602/20-а (а.с.20).

Листом від 01.06.2021 року Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомило ОСОБА_1 про те що ним виконано в повному обсязі рішення суду №200/7602/20-а від 23.10.2020 року та розмір довічного грошового утримання судді у відставці склав 55811,47 грн. Тобто 52% від заробітку 107202,00 грн. (а.с.21).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Правовідносини які склалися між сторонами регулюються Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів»

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

В статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон №1402-VIII.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Згідно із частиною першою статті 142 Закону №1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (частина друга статті 142 Закону №1402-VI).

Згідно з частиною третьою статті 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої цієї ж статті, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з частиною третьою статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

Законом України від 16.10.2019 №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019 року, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).

Відповідно до пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 року №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 № 10-рп/2008, а також у рішенні від 18.02.2020 № 2-р/2020.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013). Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Таким чином, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.

Відповідно до частини першої статті 91 Закону України від 13.07.2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 06.03.2019 року у справі № 638/12586/16-а та від 11.02.2020 року у справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Разом з цим, суд зазначає, що набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Відтак, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня. Відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня, з дати ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє.

Отже, перерахунок, який просить здійснити позивач з 19.02.2020 року, обумовлений відновленням раніше порушених його прав з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020.

Таким чином, саме з 19.02.2020 року, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

При цьому, суд концентрує увагу на тому, що Конституційний Суд України визнав неконституційним весь пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, у тому числі й щодо можливості обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону № 2453-VI.

На час виникнення спірних відносин у цій справі, право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, його розмір, а також його перерахунок врегульовано положеннями статті 142 Закону №1402-VIII, частиною четвертою якої передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас, частиною третьою цієї статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Наведена норма неконституційною не визнавалась.

Отже, суд зазначає, що до відносин з визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці при проведенні його перерахунку відповідно до частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII повинні застосовуватись виключно норми цього Закону.

Таким чином, оскільки чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування довічного щомісячного грошового утримання, а також виходячи із принципу єдності статусу суддів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для обрахунку (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання виходячи із розміру суддівської винагороди діючого судді та розміру її відсоткового значення одночасно за складовими, які передбачені різними законами.

Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону №1402- VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону №1402- VIII.

Крім того, слід звернути увагу, що перерахунок грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру відсоткового значення, визначеного частиною третьої статті 141 Закону 2453-VI від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів та суддів, які вийшли у відставку за Законом №1402-VIII, у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом № 2453-VI, що не відповідає базовому принципу єдності статусу суддів, який означає однаковий підхід до встановлення рівня матеріального забезпечення судді.

При цьому суд відхиляє посилання позивача на правову позицію викладену у висновку суду щодо заборони змінювати відсоткове співвідношення утримання до винагороди під час перерахунку утримання висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі 240/5401/18, тому що це стосується пенсійного забезпечення особи, звільненої з військової служби.

Натомість, у справі, яка розглядається, спір виник у інших правовідносинах у порівнянні із наведеною вище справою, оскільки в цій справі вони пов`язані із прийняттям нового Закону та його застосуванням у зв`язку із ухваленням Конституційним Судом рішення, про що зазначалося вище.

З урахуванням наведеного, суд, виконуючи завдання, визначені частиною другою статті 2 КАС України, перевіряючи чи діяло ГУ ПФУ здійснюючи позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, дійшов висновку про те, що відповідач, у спірних відносинах не допустив порушень законодавства, яким врегульовано відповідний перерахунок, діяв підставно, законно та у межах наданих повноважень, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України судовий збір при відмові у задоволенню позову не повертається.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення складене та підписано суддею головуючим 26 січня 2022 року

Рішення Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Хохленков