Справа № 360/7041/21
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року справа №360/7041/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Міронової Г.М., суддів Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 р. у справі № 360/7041/21 (головуючий І інстанції суддя О.В. Ірметова) за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі позивач) звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (далі відповідач), в якому просило: визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про накладення штрафу в сумі 5100, 00 грн. від 26 жовтня 2021 у ВП № 60919152 (а.с. 1-3).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 6 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 100-104).

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заборгованість з виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.04.2019 по 31.12.2019 в сумі 16 857, 35 грн. обліковано в управлінні та включено до загальної потреби в коштах, внесено до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018.

Таким чином виплата суми боргу на виконання рішення від 21.08.2019 здійснюватиметься в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. Тобто, позивач вжив заходів з метою належного виконання рішення суду, втім затримка у виплаті коштів зумовлена не бездіяльністю позивача, а відсутністю належного асигнування, що не належить до компетенції позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

За даними КП "Діловодство спеціалізованого суду" рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 у справі № 360/2433/19, з урахуванням постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2019, позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області щодо не зарахування ОСОБА_1 до пільгового стажу періоду роботи з 03.08.1992 по 13.05.2002 у Дочірньому підприємстві - шахти "Рассвєт" Державного Відкритого Акціонерного Товариства "Жовтеньвугілля" за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, протиправною.

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши період роботи з 03.08.1992 по 13.05.2002 у Дочірньому підприємстві - шахти "Рассвєт" Державного Відкритого Акціонерного Товариства "Жовтеньвугілля" за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, з 01.04.2019 та виплатити недоотримані суми пенсії з 01.04.2019. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

На виконання зазначеного рішення 18 грудня 2019 року видано виконавчий лист (а.с. 37-38).

19 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про примусове виконання судового рішення (а.с. 36).

19 грудня 2019 року державним виконавцем на підставі ст. ст. З, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження", виніс постанову про відкриття виконавчого провадження. Боржнику встановлено строк для добровільного виконання судового рішення - 10 робочих днів (а.с. 40).

Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області листом від 05.02.2020 № 837/03-33 повідомило, що ним облікована доплата у сумі 16857,35 грн. за період 01.04.2019 по 31.12.2019, що нарахована на додаткову відомість січня 2020 року (а.с. 45).

21 лютого 2020 року державний виконавець, керуючись ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", направив вимогу боржнику щодо стану виконання рішення суду з попередженням про наслідки невиконання рішення суду (а.с. 48-49).

Листом Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 25.02.2020 № 1338/03-33 надано інформацію аналогічну змісту наданого у попередньому листі (а.с. 50).

29 червня 2020 року державним виконавцем на підставі ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" направлено вимогу боржнику щодо стану виконання рішення суду з попередженням про наслідки невиконання рішення суду (а.с. 55-57).

Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області листом від 30.06.2020 № 1211-03-5/465 повідомило, що ним нараховано місячний розмір пенсії у сумі 9674,85 грн. та виплачено у січні 2020 року. Облікована доплата за період з 01.04.2019 по 31.12.2019 у сумі 16857,35 грн. - внесено до реєстру судових рішень цього управління під № С1394599 від 26.06.2020 для подальшого виконання (а.с. 58).

07 липня 2020 року державний виконавець, керуючись ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", направив вимогу боржнику щодо стану виконання рішення суду з попередженням про наслідки невиконання рішення суду (а.с. 65-67).

Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області листом від 09.07.2020 № 1211-03-5/753 повідомило, що ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії та зараховано період роботи з 03.08.1992 по 13.05.2002 у Дочірньому підприємстві- шахти "Рассвет" Державного відкритого акціонерного товариства "Жовтеньвугілля" за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах з 01.04.2019 року. Розпорядженням управління від 17.12.2019 було нараховано місячний розмір пенсії у сумі 9674,85 грн. та виплачено у січні 2020 року. Облікована доплата за період з 01.04.2019 по 31.12.2019 у розмірі 16857,35 грн. внесено до реєстру судових рішень управління під № С1394599 від 26.06.2020 для подальшого виконання та буде виплачено за рахунок бюджетних коштів при їх надходженні (а.с. 68).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 № 360/2433/19 замінено боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа у справі № 360/2433/19, виданого Луганським окружним адміністративним судом 18.12.2019, з Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (ідентифікаційний код 21782461, місцезнаходження: вул. Шевченка, буд. 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404) (а.с. 81-83).

Державний виконавець з посиланням на вищевказану ухвалу суду і керуючись ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", прийняв постанову про заміну сторони виконавчого провадження (а.с. 85).

12 жовтня 2021 року державним виконавцем, керуючись ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", направлено вимоги боржнику щодо стану виконання рішення суду з попередженням про наслідки невиконання рішення суду (а.с. 86-87).

Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області листом від 20.10.2021 № 1200-0304-8/44745 повідомило, що на виконання рішення суду ОСОБА_1 з 01.04.2019 здійснено перерахунок пенсії із зарахуванням періоду роботи з 03.08.1992 по 13.05.2002 у Дочірньому підприємстві - шахти "Рассвет" Державного Відкритого Акціонерного Тодариства «Жовтеньвугілля» за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Заборгованість з виплати пенсії ОСОБА_1 за період 01.04.2019 по 31.12.2019 обліковано в управлінні та включено до загальної потреби в коштах (а.с. 88-89).

26 жовтня 2021 року відповідачем винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн., яка наразі оскаржується позивачем (а.с. 97).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) (далі Інструкція № 512/5).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону № 1404 визначено перелік документів, що підлягають примусовому виконанню, до яких належать і виконавчі листи, що видаються судами.

За приписами ч. 5, 6 ст. 26 Закону № 1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Частиною 1 статті 18 Закону № 1404 занотовано, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону №1404 встановлено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 28 Закону №1404-VIII окреслено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Порядок та процедура виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначені статтею 63 Закону №1404.

Правилами частин 1-3 вказаної статті передбачено: за рішеннями, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 та 2 ст.75 Закону № 1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

За приписами п. 1, 2 розділу IX Виконання рішень немайнового характеру Інструкції № 512/5, виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону.

У разі невиконання боржником рішення у встановлений виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до статті 75 Закону та застосовуються інші заходи, передбачені Законом.

З аналізу вказаних норм випливає, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Законом № 1404 встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт умисного невиконання рішення суду та наявність вини з невиконання цього рішення.

Аналогічні праві висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 360/3573/20.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії та зараховано період роботи з 03.08.1992 по 13.05.2002 у Дочірньому підприємстві-шахти "Рассвет" Державного відкритого акціонерного товариства "Жовтеньвугілля" за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах з 01.04.2019 року. Розпорядженням управління від 17.12.2019 було нараховано місячний розмір пенсії у сумі 9674,85 грн. та виплачено у січні 2020 року. Облікована доплата за період з 01.04.2019 по 31.12.2019 у сумі 16857,35 грн. внесено до реєстру судових рішень управління під № С1394599 від 26.06.2020 для подальшого виконання та буде виплачено за рахунок бюджетних коштів за умови їх надходження.

Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України рішення суду у справі № 360/7041/21 у встановлений державним виконавцем строк повністю не виконано.

Як зазначає позивач, управлінням вжито усіх можливі заходів щодо виконання судового рішення, та часткове невиконання рішення суду сталося з незалежних від нього причин, а саме через відсутність бюджетних асигнувань.

Разом з тим, позивачем не надано як державному виконавцю, так і суду жодних доказів відсутності у боржника коштів на здійснення виплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії, а також вжиття боржником будь-яких дієвих заходів для отримання коштів на виконання рішення суду у справі № 360/2433/19.

Відповідно, твердження позивача про відсутність коштів на виконання рішення суду за умови ненадання суду та головному державному виконавцю відповідних доказів, невжиття будь-яких дієвих заходів щодо отримання коштів не відповідають фактичним обставинам, не свідчать про неможливість виконання боржником рішення суду з поважних і незалежних від його волі причин.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що жодних інших заходів щодо виконання судового рішення боржником не вживалося.

Щодо невиконання судового рішення за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів суд зазначає, що невиконання в повному обсязі рішення судів, які набрали законної сили щодо пенсійних виплат, позбавляють пенсіонерів права отримати заборгованість з перерахованої (нарахованої) пенсії на виконання рішень судів, що в свою чергу, позбавляє їх гарантованого Конституцією України (стаття 46) права на соціальний захист в повному обсязі.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Україна гарантує виконання будь-яких рішень суду майнового характеру, боржником за яким є державний орган шляхом проведення безумовного списання з рахунків такого органу коштів, в обсязі, достатньому для задоволення вимог стягувача, а у випадку відсутності у державного органа - боржника коштів на рахунках - шляхом списання коштів з Державного бюджету України, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пунктах 52-54 пілотного рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", заява № 40450/04, від 15.10.2009, ЄСПЛ зазначив, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, пункт 40 ) зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії ("Immobiliare Saffi "проти Італії"), заява № 22774/93, пункт 66).

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Першого Протоколу (пункт 53 рішення ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29.06.2004 № 18966/02).

У пункті 54 рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04,) ЄСПЛ, посилаючись на попередню практику, зазначив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі "Войтенко проти України" від 29.06.2004 № 18966/02; рішення у справі "Ромашов проти України", № 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі "Дубенко проти України", № 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі "Козачек проти України", № 29508/04, від 7 грудня 2006 року).

Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (рішення у справі "Шмалько проти України", № 60750/00, п. 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України", № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України", № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Крім того, факт неможливості виконання конкретного рішення суду через недофінансування має бути доведеним, отже підтверджений відповідними доказами, на чому наголошував Верховний Суд в постанові 31 березня 2021 року у справі № 360/3573/20, провадження № К/9901/1673/21.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що наявність права на отримання відповідних виплат ОСОБА_1 встановлена рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 у справі № 360/2433/19, яке набрало законної сили, і це право не може бути скасоване/обмежено з підстав відсутності фінансування такого виду виплат з державного бюджету.

Таким чином суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскарженого судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 р. залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 р. у справі № 360/7041/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 14 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач Г.М. Міронова

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв