Справа № 420/10932/21
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/10932/21
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Господарського суду Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Одеської області, третя особа - Державна судова адміністрація України, про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

скасувати наказ голови Господарського суду Одеської області №5-К від 11 червня 2021 року в частині припинення з 01 червня 2021 року виплати доплат до посадового окладу, а саме: надбавки за вислугу років;

зобов`язати Господарський суд Одеської області провести нарахування та виплату йому суддівської винагороди з 01.06.2021 року, а саме: виплату доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя, у формі надбавки за вислугу років.

В обґрунтування позову зазначено, що наразі він не здійснює правосуддя у зв`язку із закінченням строку повноважень та неможливістю закінчити процедуру первинного кваліфікаційного оцінювання, розпочату у 2016 році, у зв`язку із відсутністю правомочного складу ВККС України. При цьому вважає, що оскаржуваний наказ є протиправним, оскільки суперечить правовим висновкам, викладеним у рішенні Конституційного Суду України від 04.12.2018 року №11-р/2018 (4016/15), відповідно до яких суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

При прийнятті рішення суд першої інстанції виходив із того, що припинення з 01 червня 2021 року виплат доплат до посадового окладу позивача, а саме, надбавки за вислугу років, порушує права позивача, оскільки він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто та не обумовлені його поведінкою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

В апеляційний скарзі Господарський суд Одеської області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати прийняте у справі судове рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що суддям, які з незалежних від них причин не здійснюють правосуддя, у т.ч. позивачу, з 01.01.2020 року здійснювались доплати за вислугу років до посадового окладу.

Проте, у відповідності до положень частини 10 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 01.06.2021 року припинено нарахування та виплати доплати до посадового окладу ОСОБА_1 .

Окремо апелянтом зазначено, що рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 не може застосуватись до спірних правовідносин, оскільки предметом розгляду Конституційного суду не були положення частини 10 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII, тому вказана норма правомірно застосована до позивача.

ОСОБА_1 та Державна судова адміністрація України своїм правом на подання відзиву не скористались.

У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, указом Президента України №290/2010 від 28 грудня 2012 року ОСОБА_1 призначено строком на п`ять років на посаду судді господарського суду Одеської області (а.с. 12-15).

11.06.2021 року господарський суд Одеської області на адресу Державної судової адміністрації направив лист №08-26/3390/2021 з проханням надати роз`яснення у зв`язку з неузгодженістю законодавства в частині доплат до посадового окладу за вислугу років у складі суддівської винагороди з 01.01.2020 року, оскільки існує суперечність між приписами частини 10 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням позиції, викладеної в рішенні Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15), рішення Ради суддів України від 19.04.2019 №21 (а.с.37).

Наказом господарського суду Одеської області від 11.06.2021 року №5-к «Про припинення виплат», відповідно до частини 10 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII припинено з 01.06.2021 року нарахування та виплати доплати до посадового окладу за вислугу років судді господарського суду Одеської області ОСОБА_1 , який не здійснює правосуддя (а.с. 19).

Вважаючи, що розмір щомісячного грошового утримання судді з 01.06.2021 нараховувався йому не у повному розмірі, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до частини першої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За частиною другою статті 135 вказаного Закону суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно з частиною п`ятою статті 135 Закону №1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

За приписами частин сьомої, восьмої статті 135 Закону №1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «Цілком таємно», - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «Таємно», - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Згідно з частиною десятою статті 135 Закону №1402-VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Водночас, відповідно до пункту 17 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (Закон №1401-VIII), оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.

Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Відповідно до пункту 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII (чинного до 01 січня 2020 року) право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII (чинного до 01 січня 2020 року) до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Судова колегія зазначає, що приписи ч. 10 ст. 135 Закону №1402-VIII містять імперативну забору нарахування та виплати доплат до посадового окладу судді, який не здійснює правосуддя, крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці.

В свою чергу, відповідно до частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Судова колегія констатує ідентичність ч.10 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (від 02 червня 2016 року №1402-VIII) та ч. 10 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (від 07 липня 2010 року №2453-VI).

В свою чергу положення частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.

За висновками вказаного Рішення, Конституційним Судом України вирішено:

« 2.Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, за яким «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу», для цілей застосування окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, зі змінами, а саме:

- частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;

- частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;

- частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді».

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018, положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Конституційний Суд України визначив, що юридичне регулювання, встановлене положенням частини десятої статті 133 Закону №2453 у редакції Закону №192, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів. Отже, положення частини десятої статті 133 Закону №2453 у редакції Закону №192 для цілей застосування окремих положень Закону №1402 суперечить частинам першій, другій статті 126 Конституції України.

Наведене вище дає судовій колегії обґрунтовані підстави вважати, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018.

Конституційний Суд України в рішенні від 08.06.2016 у справі №4-рп/2016 зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені» (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України, пункт 7 рішення № 4-рп/2016).

В даному випадку з матеріалів справи судова колегія вбачає та сторонами не заперечується, що позивач наразі не здійснює правосуддя.

Так, відповідно до інформації, розміщеної на сайті Вищої ради правосуддя (https://hcj.gov.ua/en/doc/doc/6349), рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді господарського суду Одеської області ОСОБА_1 .

Рішенням від 29 січня 2018 року № 7/зп-18 Комісія призначила проведення іспиту під час кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, визначеного рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року №106/зп-18, та встановила мінімально допустимий бал іспиту 50 відсотків від максимально можливого бала у разі набрання суддею: - 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за складання анонімного письмового тестування; - 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за виконання практичного завдання.

Суддя господарського суду Одеської області ОСОБА_1 за результатами складання анонімного письмового тестування отримав 74,2 бала, за виконання практичного завдання 51,5 бала.

Рішенням від 26 квітня 2018 року № 545/ко-18 Комісією визначено, що суддя господарського суду Одеської області ОСОБА_1 не склав іспиту, відмовивши йому у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді - «Дослідження досьє та проведення співбесіди». Визнано суддю ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді, та відповідно до абзацу другого пункту 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» внесено до Вищої ради правосуддя подання про його звільнення з посади судді господарського суду Одеської області.

Не погоджуючись із рішенням Комісії, ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з позовом до Комісії про визнання незаконним і скасування рішення від 26 квітня 2018 року №545/ко-18.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 21 лютого 2019 року у справі №9901/642/18 відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комісії про визнання незаконним і скасування рішення від 26 квітня 2018 року № 545/ко-18.

Під час засідання Вищої ради правосуддя суддя зазначив, що Комісією щодо нього не завершено первинне кваліфікаційне оцінювання, а тому з урахуванням положень пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» процедура кваліфікаційного оцінювання щодо нього підлягає завершенню за правилами, які діяли на день початку такого оцінювання.

За результатами розгляду вказаного подання з рекомендацією Комісії про звільнення ОСОБА_1 з посади судді господарського суду Одеської області, з урахуванням інформації, що міститься в копії суддівського досьє, наданих суддею у засіданні пояснень, Вища рада правосуддя встановила, що Рішенням Вищої ради правосуддя від 18 червня 2020 року №1874/0/15-20 відмовлено у задоволенні подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді господарського суду Одеської області на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, з підстав не вмотивованості рішення ВККС України від 23 липня 2018 року №1286/ко-18.

Таким чином, рішення ВККС України від 26 квітня 2018 року №545/ко-18 втратило своє юридичне значення.

У зв`язку з прийняттям Закону України від 16 жовтня 2019 року №193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» повноваження складу ВККС України припинились, починаючи з 07.11.2019 року.

Тобто, на даний час позивач не має змоги завершити розпочате відносно нього кваліфікаційне оцінювання з не залежних від нього обставин та, як наслідок, не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою.

За таких обставин у відповідача були відсутні підстави для припинення з 01.06.2021 року нарахування та виплати доплати до посадового окладу за вислугу років судді господарського суду Одеської області ОСОБА_1 , який не здійснює правосуддя.

Крім того, судова колегія враховує позицію Ради суддів України, викладену у рішенні від 03.09.2021 №35 «Щодо доплат суддям, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них», відповідно до якої: «Сам по собі факт, що у рішенні не наведені усі випадки, коли суддя не здійснює правосуддя (наприклад виплата винагороди суддям, повноваження яких припинились, виплата винагороди суддям, які не здійснюють правосуддя через не приведення їх до присяги тощо) не дає підстав вважати, що дане рішення Конституційного Суду України не може бути застосовним до них».

Доводи апелянта на те, що рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року №11-р/2018 не поширюється на норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, судова колегія відхиляє, оскільки вони суперечить наведеним вище висновкам Конституційного Суду України у рішеннях №4-рп/2016 від 08.06.2016 року та № 11-р/2018 від 04.12.2018 року.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Господарського суду Одеської області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.