Справа № 200/18632/21
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2022 року Справа№200/18632/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Куденкова К.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання неправомірними дій і зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ, відповідач), в якому просить: - визнати неправомірними дії пов`язані з відмовою у перерахуванні пенсії згідно ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не може бути нижче по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; - визнати неправомірними дії пов`язані з відмовою у перерахуванні додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі меншому встановленого ст. 50 Закону - інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; - зобов`язати призначити пенсію в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком і додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком з 01.12.2021; - зобов`язати перерахувати і виплатити відшкодування шкоди не донарахованої пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком з 01.01.2015 з урахуванням індексу інфляції по теперішній час.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 посилається те що, відмова в перерахунку відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» незаконна і порушує його конституційні права. При цьому, позивач посилається на те, що його пенсія має бути в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком згідно з рішенням Конституційного Суду України від 7 квітня 2021 року № 1-р(II)/2021 у справі за конституційною скаргою громадянина України ОСОБА_2 та інших громадян України щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту 13 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, яким просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що пенсія позивача обчислена згідно з вимогами чинного законодавства України.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, витребувано у відповідача докази.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені сторонами обставини, дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України НОМЕР_1 , виданого 09.06.1999.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 03.04.2019, ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії на Чорнобильскій АЕС у 1986 році категорії 1, група інвалідності 2.

Згідно з дублікатом посвідченням серії НОМЕР_3 , виданого 07.07.2011, ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи.

Крім того позивач надав до суду копію ухвали Вищого адміністративного суду від 18 березня 2009 року у справі № К-14620/08 якою відхилено касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Костянтинівці Донецької області. Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2008 року, якою частково змінено постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2008 року залишено без змін. Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 03 жовтня 2008 року про зупинення виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2008 року та постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2008 року вважати такою, що втратила чинність.

У вказаній ухвалі зазначено, що Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 02.06.2008р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірною відмову УПФ України в місті Костянтинівці Донецької області у перерахунку пенсії з інвалідності ОСОБА_1 у відповідності зі ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність. Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок пенсії з інвалідності позивачу у відповідності зі ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність з 01.11. 2007р. У решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.08.2008р. рішення суду першої інстанції змінено. Абзац другий та третій резолютивної частини вказаної постанови після слів Закону України «Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вирішено замінити слова «…з прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність» словами «з мінімальної пенсії за віком», а також абзац третій після слів «з мінімальної пенсії за віком» доповнити словами «додаткову пенсію у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком» далі по тексту. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Також зазначено, що позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (посвідчення серія НОМЕР_4 ), є інвалідом 2 групи захворювання, яке пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, у зв`язку з чим йому була призначена державна пенсія відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст.50 цього ж Закону.

Листом відповідача від 24.11.2021 № 18890-16352/С-15/8-0500/21 позивачу роз`яснено, що за документами пенсійної справи проведено перерахунки пенсії у зв`язку із збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 01.07.2021. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01.01.2021 встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, в розмірі 1854,00 грн. Станом на 01.11.2021 розмір його пенсії складає 13923,30 грн, в тому числі: - 12752,10 грн основний розмір пенсії від середнього заробітку, (15940,12 грн *80%); - 379,60 грн додаткова пенсія особам з інвалідністю 2 групи з числа ліквідаторів ЧАЕС; - 741,60 грн підвищення інвалідам армії, прирівняних до інвалідів війни 2 групи; - 50,00 грн цільова допомога інвалідам війни. Крім того зазначено, що його пенсія обчислена відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідач надав до суду роздруківки з ІКІС ПФУ: підсистеми призначення та виплати пенсії відносно позивача, з яких впливає, що позивач отримує пенсію в розмірі більшому ніж 4800 гривень.

Спірні правовідносини виникли з приводу наявності підстав для перерахунку пенсії позивачу в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком згідно з рішенням Конституційного Суду України від 7 квітня 2021 року № 1-р(II)/2021.

Частиною 3 ст. 54 Закону України 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі Закон № 796-XII), у редакції, чинній до 01.07.2021, було передбачено, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 квітня 2021 року № 1-р(II)/2021 у справі за конституційною скаргою громадянина України ОСОБА_2 та інших громадян України щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту 13 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII вирішено:

1. Визнати такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину третю статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

2. Частина третя статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнана неконституційною, втрачає чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

3. Верховній Раді України протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

У разі неприведення нормативного регулювання, встановленого статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення застосуванню підлягатиме частина четверта статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"" від 6 червня 1996 року № 230/96-ВР:

"В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;

по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;

по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком;

дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком".

Законом України від 29 червня 2021 року № 1584-IX «Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» (далі Закон № 1584-IX) внесено до Закону України 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема, пунктом 2 розділу І у статті 54: частину третю викладено в такій редакції:

"В усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими:

для I групи інвалідності - 6000 гривень;

для II групи інвалідності - 4800 гривень;

для III групи інвалідності - 3700 гривень;

для дітей з інвалідністю - 3700 гривень";

Також доповнено частинами четвертою і п`ятою такого змісту:

"Розміри пенсії, передбачені частиною третьою цієї статті, починаючи з 2022 року щороку з 1 березня індексуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з урахуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Порядок призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України".

Закон № 1584-IX у вказаній частині набув чинності з 1 липня 2021 року згідно з п. 1 розділу ІІ цього Закону.

Отже, до спливу строку, встановленого п. 3 рішення Конституційного Суду України від 7 квітня 2021 року № 1-р(II)/2021, Верховною Радою України здійснено відповідне нормативне регулювання ст. 54 Закону № 796-XII.

Тому з 01.07.2021 ст. 54 Закону № 796-XII діє в наступній редакції:

«Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

В усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими:

для I групи інвалідності - 6000 гривень;

для II групи інвалідності - 4800 гривень;

для III групи інвалідності - 3700 гривень;

для дітей з інвалідністю - 3700 гривень.

Розміри пенсії, передбачені частиною третьою цієї статті, починаючи з 2022 року щороку з 1 березня індексуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з урахуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Порядок призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.».

З огляду на викладене, суд вважає, що посилання позивача на те, що його пенсія має бути перерахована з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком - є безпідставними.

Європейський суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство (рішення у справі «Кечко проти України», заява № 63134/00, пункт 23, від 8 листопада 2005 року).

Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сук проти України, заява № 10972/05, пункт 23, від 10 березня 2011 року).

У пункті 4 рішенням Конституційного Суду України від 7 квітня 2021 року № 1-р(II)/2021 зазначено, що громадяни України, на яких поширюється дія статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII, мають право на відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії частини третьої статті 54 цього закону в редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 4819/49/19 зазначила, що аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ.

Тобто рішення КСУ поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього.

Частиною 1 ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частиною 5 ст. 21 КАС України встановлено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Частиною 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, в адміністративному судочинстві вимоги про відшкодування шкоди розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір і можуть бути задоволені у випадках прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї 2 ст. 245 КАС України. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного (або господарського) судочинства.

За змістом статті 152 Конституції України, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

Зазначені висновки Верховного Суду наведено в ухвалі від 23.01.2019 у справі № 820/2462/17.

Отже, відповідач правомірно діяв, з урахування чинного законодавства у відповідний час законодавства.

У межах цієї справи, за наведеними позивачем підставами, у суду відсутні підстави для визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності відповідача, а тому вимога позивача про зобов`язання перерахувати і виплатити відшкодування шкоди не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись статями 2, 5-10, 19, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код: 13486010, 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд. 3) про визнання неправомірними дій і зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Повне рішення суду складено 27 січня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Куденков