Справа № 420/19834/21
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2022-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2022 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого по справі судді Бжассо Н.В.,

розглянув в порядку письмового провадження в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення від 16.07.2021 року, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулась ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_2 , за результатом розгляду якого позивачка просить суд:

Визнати протиправним та скасування рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 16.007.2021 року про відмову у здійсненні реєстрація місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

Зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради повторно розглянути заяву від ОСОБА_1 16.07.2021 року та здійснити реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 29.11.2021 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що позивачці було відмовлено у реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки реєстрація фізичних осіб здійснюється тільки в житлових приміщеннях за місцем проживання. Відповідач зазначив ОСОБА_1 про необхідність переведення садового будинку у житловий. Позивачка не погоджується з вказаним рішенням відповідача та зазначає, що вказаний будинок оснащений водопостачанням, водовідведенням, газопостачанням, електроенергією, центральною каналізацією міста та експлуатується круглорічно. Також, представник позивача посилається на судове рішення у справі № 420/12753/20.

16.12.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, з огляду на який відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не належать до задоволення. Представник відповідача зазначає, що за адресою: АДРЕСА_1 з розташований дачний будинок, що не є житлом у розумінні законодавства.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

16.07.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

До заяви ОСОБА_1 було додано квитанцію про сплату адміністративного збору, інформаційну довідку № 266193173 від 16.07.2021 року, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2021 року, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 року у справі № 420/12753/20. Також, у заяві ОСОБА_1 зроблено відмітку про згоду власника житла ОСОБА_2 на реєстрацію у ньому місця проживання ОСОБА_1 ..

16.07.2021 року адміністратор ОСОБА_3 у реєстрації місця проживання відмовив, зазначивши підставу - особа не подала необхідних документів або інформації.

ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою щодо роз`яснення відмови у реєстрації місця проживання.

Листом № 301/01-20 від 02.08.2021 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про необхідність переведення садового будинку у житловий будинок в порядку Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання №1673-VII від 02.09.2014 року та Постанови Кабінету Міністрів України № 321 від 29.04.2015 р.

Частиною 1 статті 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ст. 4 Житлового кодексу Української PCP, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української PCP, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає, зокрема, жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу PCP і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, установлені для громадського житлового фонду. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Статтею 2 Свобода пересування Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та в Першому протоколі до неї від 16 вересня 1963 року (ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) установлено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (надалі - Закон № 1382-IV) регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 1382-ІV, вільний вибір місця проживання чи перебування - це право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно- територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Частинами 1 та 3 статті 6 Закону № 1382-IV передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається: свідоцтво про народження; квитанція про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Відповідно до ст.9-1 Закону № 1382-IV, визначено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Правила реєстрації місця проживання, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 (надалі - Правила №207) визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.

Пунктом 3 Правил №207 передбачено, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Згідно з п. 8 Правил №207, документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України Про адміністративні послуги.

Відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1 (п.9 Правил №207).

Відповідно до п.11 Правил №207, орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Суд встановив, що 02.06.1998 р. між ОСОБА_2 (матір`ю позивачки) та ОСОБА_4 було укладено договір дарування, згідно умов якого, ОСОБА_2 прийняла в дар 13/100 частин ДБК "Звьоздочка", що знаходиться в АДРЕСА_1 . Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 02.06.1998 р. та зареєстрований в реєстрі за № 2543.

30.05.2005 р. ОСОБА_2 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ № 295118, яка розташована за адресою: м. Одесі за адресою: вул. Окружна під № 9/З (дев`ять З), загальною площею - 0,0620 га., цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер - :24:001:0007.

21.02.2018 р. договір дарування зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності № 24990149, що підтверджується Витягом.

Згідно вказаного Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на вищевказаній земельній ділянці із кадастровим номером :24:001:0007 розміщується нерухоме майно, а саме: об`єкт житлової нерухомості дачний будинок, загальною площею 298,6 кв.м.

В той же час, із технічного паспорту від 12.02.2018 р. на садовий (дачний) будинок № 9-з (дев`ять З) вбачається, що дачний будинок є 1991 року побудови, складається з:

- І поверх - хол, гардеробна, санвузол, вітальня, столова, кухня - 138,1 кв.м.

- ІІ поверх - коридор, 3 житлові кімнати, 3 гардеробні, санвузол - 107, 2 кв.м.

- Цокольний - кімната відпочинку, топочна, сауна, душова, вбиральня, сходова клітина - 53,2 кв.м.

Основні конструктивні елементи дачного будинку складаються із: фундамент - з/бетон, стіни - цегла, покрівля - черепиця, перекриття - з/бетон, підлога - паркет. Дачний будинок обладнано наступним інженерним обладнанням: електрика, водопровід, каналізація, газопостачання та має автономне опалення.

Згідно з договором про надання населенню послуг з газопостачання № 091903 від 16.10.2015 р. укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ", постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачеві, членам його сім`ї та іншим особам, зареєстрованим у квартирі, житловому будинку, для побутових потреб, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги з газопостачання за встановленими цінами, у строки і на умовах, що передбачені цим договором. За адресою: АДРЕСА_1 /з відкрито два особові рахунки та встановлено два газові лічильники, це обумовлено технічними характеристиками та планом будинку.

Також, на підтвердження того, що даний будинок експлуатується постійно протягом року, позивачем надано копію відповіді від ТОВ "ІНФОКС" від 06.11.2020 року № 4311-04/10092, в якій зазначається, що з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 /з укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення № 18237 від 29.03.2011 р., квитанції які є в наявності за оплату холодної води та водовідведення (каналізація), а також квитанції за оплату електричної енергії, також наявні в матеріалах справи.

Таким чином, будинок за адресою: АДРЕСА_2 , оснащений водопостачанням, водовідведенням, газопостачанням, електроенергією, центральною каналізацією міста та експлуатується власником постійно.

Водночас, реєстрація місця проживання фізичної особи здійснюється за наявності в особи житла.

При цьому, житлом може вважатись інше приміщення за умови, якщо таке придатне для постійного або тимчасового проживання в ньому.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання від 02 вересня 2014 № 1673-VII, ЖК УРСР доповнено статтею 8-1 Переведення в жилі будинки садових і дачних будинків, згідно з якою громадяни <...> мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, факт будівництва садового будинку на підставі будівельних норм, що відрізняються від будівельних норм, установлених для житлових будинків, не спростовує того, що він може використовуватися для проживання в ньому.

Вказані висновки узгоджуються з позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 10.10.2019 року по справі №2340/4673/18.

Реєстрація місця проживання особи, це адміністративний акт, який має своєю ціллю довести до відома держави про вибране людиною місце проживання. Ніяких повноважень, що обмежують право на вільний вибір місця проживання у держави немає. І до майнових прав особи на житловий будинок, садовий будинок чи дачний будинок реєстрація місця проживання взагалі ніякого відношення не має.

Наведена правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 10 жовтня 2019 справа № 2340/4673/18, адміністративне провадження № К/9901/18913/19.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Вказані висновки суду відповідають висновкам П`ятого апеляційного адміністративного суду, що наведені у постанові від 28.04.2021 року у справі № 420/12753/20 у спорі, що виник між батьком позивачки та відповідачем щодо аналогічних правовідносин та з тих самих підстав.

Таким чином, суд робить висновок про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 16.07.2021 року про відмову у здійсненні реєстрація місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язання Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради повторно розглянути заяву від ОСОБА_1 16.07.2021 року та здійснити реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, суд робить висновок, що відповідач по справі прийняв рішення про коригування митної вартості, за відсутністю обґрунтованих підстав вважати заявлені позивачем відомості про митну вартість товарів неповними, недостовірними чи з розбіжностями, у зв`язку з чим, під час здійснення митного контролю правильності визначення позивачем митної вартості товарів, діяв у спосіб, що не відповідає вимогам Митного кодексу України, застосувавши другорядний метод визначення митної вартості товару, за наявності законних підстав для застосування основного методу за ціною договору.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що за звернення до суду із зазначеним адміністративним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн., який має бути стягнутий з відповідача на користь позивачки.

Таким чином, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 139, 205, 243, 245, 246, 257-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення від 16.07.2021 року, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправним та скасування рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 16.007.2021 року про відмову у здійсненні реєстрація місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради повторно розглянути заяву від ОСОБА_1 16.07.2021 року та здійснити реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; ( АДРЕСА_3 з).

Відповідач Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради (; 65074, м. Одеса, вул. Косовська, 2Д).

Третя особа ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; АДРЕСА_3 з).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 21 січня 2022 року.

Суддя Н.В. Бжассо