Справа № 140/2272/21
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Смокович В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 140/2272/21 пров. № А/857/13111/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавель Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Пославського Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби Державної митної служби України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2021р. в справі № 140/2272/21 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,-

ВСТАНОВИВ:

04.03.2021. Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до Поліської митниці Держмитслужби Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 16.02.2021р. № UA204120/2021/000064/2.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2021р. позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, апелянта Поліська митниця Держмитслужби Державної митної служби України подав апеляційну скаргу із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить суд, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове яким в позові відмовити.

24.01.2022р. представник позивача Крючков В.О. надіслав клопотання в суд про проведення судового засідання яке призначене 09.02.2022р. на 12.30 год. в режимі відеоконференції.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2022р. вищевказане клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференція залишене без задоволення.

Дану ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2022р. позивач ОСОБА_1 отримав 07.02.2022р. на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

08.02.2022р. на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду від представника позивача ОСОБА_1 - Крючкова В.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що пізно отримав апеляційну скаргу для підготовки відзиву.

Однак, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що представник апелянта не зазначив саме в який час він отримав апеляційну скаргу.

ч.2 ст.313 КАС України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, ч.3 цієї статті передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, а їх участь у судовому засіданні не визнана обов`язковою.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

25.01.2021р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (покупець) та компанія «JUTA a.s» (продавець) уклали зовнішньоекономічний контракт №25012021, за умовами якого продавець поставив та передав товар у власність покупця згідно з специфікацією, яка є невід`ємною частиною такого контракту. Асортимент, якість та загальна кількість товару вказано у специфікації. Ціни на товар встановлюються у євро.

Розділ №3 даного Контракту передбачає, що поставка товару повинна здійснюватися на умовах FCA правил Інкотермс. При відправленні товару продавець зобов`язаний передати покупцю оригінали документів, сформованих належним чином згідно умов поставки. Умови Контракту передбачають, що оплата за товар може здійснюватися, як по факту поставки, так і у формі безготівкової передоплати, про що додатково вказується у специфікаціях до Контракту. Загальна вартість Контракту становить - 300 000,00 євро (а.с. 31-34).

Згідно специфікації №1 від 25.01.2021р. до вказаного контракту сторони домовилися про поставку товару - шпагату 500/2000 метрів, білого кольору, в кількості 10800,00 кг на суму 17124,48 євро. Термін поставки 2-15 днів після оплати. Ціна включає вартість завантаження, маркірування і вартість всіх митних формальностей необхідних для вивезення товару. Умови оплати: передоплата 100% (а.с. 35).

Оплата товару проведена на підставі платіжного доручення від 03.02.2021р. №1JBKLL2 на суму 17124,48 євро (а.с.48).

З метою здійснення митного оформлення вказаного товару Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 15.02.2021р. подав митну декларацію №UA204120/2021/017122 на товари «Шпагат для пакування» за кодом згідно з УКТ ЗЕД, в якій декларантом визначена митна вартість у розмірі 17124,48 євро.

На підтвердження заявленої в митній декларації митної вартості товару, разом із декларацією позивач надав такі документи:

-пакувальний лист від 11.02.2021р.;

-рахунок-фактуру № від 11.02.2021р.;

-автотранспортну накладнау№137489 від 11.02.2021р.;

-банківський платіжний документ №1JBKLL2 від 03.02.2021р.;

-документ, що підтверджує перевезення товару від 11.02.2021р.;

-прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 01.02.2021р.;

-специфікацію до контракту від 01.02.2021р.;

-зовнішньоекономічний контракт №25012021 від 25.01.2021р.;

- договір (контракт) про перевезення №01/02/2021-2 від 01.02.2021р.;

-декларацію-інвойс, яка складена уповноваженим (схваленим) експортером № від 11.02.2021р.;

-копію митної декларації країни відправлення №21CZ5800002K91AUW6 від 11.02.2021р. (а. с.166).

Як видно із повідомлення митного органу від 15.02.2021р. №1677793, направленого на електронну адресу декларанта в поданих до митного оформлення документах за митною декларацією № UA204120/2021/017122 встановлено розбіжності та неточності, зокрема: товаротранспортна накладна від 11.01.2021р. №137488 містить відомості щодо відправника та одержувача - Hryno Vitalii Petrovich - надана цінова пропозиція адресована покупцеві, при цьому прайс-листа для широкого кола покупців до митного оформлення не надано; платіжний документ щодо сплати вартості товарів покупцем від 03.02.2021р. №1JBKLL2 не містить інформації щодо рахунку, за яким здійснено таку оплату та здійснений до моменту виставлення рахунку; не надано договори-заявки до договору № 01/02/2021-1 від 01.02.2021р. про надання послуг з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом, який укладений між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 ; для підтвердження витрат понесених на транспортування товарів до митного кордону України подано лист від 11.02.2021р. б/н, який не належить до первинних документів.

З огляду на зазначене, митний орган запропонував декларанту надати: 1) висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією та/або інформацію біржових організацій про вартість товару чи сировини; 2) виписку з бухгалтерської документації стосовно формування вартості імпортованого товару; 3) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару для широкого кола покупців, які можливо розповсюдити на імпортовану партію товару; 4) розрахунок ціни (калькуляцію); 5) договір-заявку на організацію перевезень та договір з перевізником, що зазначений в CMR; 6) документи, що підтверджують вартість витрат на транспортування до митного кордону України; 8) інші додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів відповідно до ч.6 ст.53 МК України (а.с. 51-52).

На вимогу митного органу, позивач надав повідомлення про надання додаткових документів та пояснень від 16.02.2021р. № 16/2021, разом із листом компанії-відправника №20210216, в яких зазначив, що наданий платіжний документ від 03.02.2021р. №UBKLL2 у графі 70 «Призначення платежу» містить відомості про укладений зовнішньоекономічний контракт від 25.01.2021р. № 25012021, що також надавався до митного оформлення. Сума оплати у платіжному дорученні чітко узгоджується із сумою рахунку-фактури № , який додатково підтверджує, що всі розрахунки проведені належним чином. Тому, будь-які сумніви однозначно виключаються. Більше того, наданий рахунок-фактура містить посилання на зовнішньоекономічний контракт №25012021 від 25.01.2021р., у графі «DESCRIPTION» є відомості і про вагу партії товарів, і одиниці виміру, що узгоджується із наданою відправником калькуляцією (а.с.53-54).

Однак, 16.02.2021р. митний орган прийняв рішення №UA204120/2021/000064/2 про коригування митної вартості товарів згідно із графою 30 якого визначив митну вартість товару «шпагат для пакування РР 500/2000» за резервний методом у розмірі 31320,00 доларів США (замість 17124,48 євро, що була заявлена декларантом). (а.с. 22)

У графі 33 вказаного рішення зазначено, що вартість імпортованих товарів не може бути визнана за рівнем, заявленим декларантом, оскільки: декларант не подав усіх додаткових документів, витребуваних митним органом, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.2 - ч.4 ст.53 Митного кодексу України, а подані до митного оформлення документи містять такі розбіжності і неточності: товаротранспортна накладна від 11.02. 2021р. №137488 містить відомості щодо відправника та одержувача - ОСОБА_3 ; надана цінова пропозиція адресована покупцеві. При цьому, прайс-лист для широкого кола покупців до митного оформлення не надано; наданий платіжний документ щодо сплати вартості товарів покупцем від 03.02.2021р. №1JBKLL2 не містить інформації щодо рахунку, за яким здійснено таку оплату та здійснений до моменту виставлення рахунку; відповідно до пунктів 5.1-5.2 договору від 01.02.2021р. №01/02/2021-1 про надання послуг з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом, укладеним між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 , спосіб оплати послуг та їх сума визначається договорами-заявками, які до митного оформлення декларантом не надано; для підтвердження витрат понесених на транспортування товарів до митного кордону України подано лист від 11.02.2021р. б/н, який не містить інформацію щодо вартості перевезення за межами території України, тобто відомості про собівартість перевезень.

ч.2 ст.51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Із змісту ст.52 МК України видно, що з`явлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

ч..4,ч.5 ст.58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

ч.3 ст.53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Тобто, митний орган має повноваження вимагати додаткові документи у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість. Водночас цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Крім того, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду в постанові від 19.02.2019р. у справі № 805/2713/16-а.

Відповідно до ч.1-4 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

ч.1,ч.2 ст.53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.5,ч.6 ст.52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно ч.1-3 ст.54 цього Кодексу контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.

ч.6 ст.54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: - невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; - неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; - невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 зазначеного Кодексу; - надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що обов`язок митного органу зазначати конкретні обставини, які викликали певні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Також, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Згідно правової позиції Верховного Суду яка викладена у постанові від 05.03.2019р. у справі №815/5791/17 основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, та банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.

Поряд з цим, відповідно до норм ст.ст.51-58 МК України самої констатації суб`єктом владних повноважень наявних у нього сумнівів щодо вартості товарів недостатньо для прийняття рішення про коригування такої вартості, вказаний сумнів повинен бути обґрунтований з покликанням на інформацію, яка стала підставою його виникнення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що товаротранспортна накладна від 11.02.2021р. №137488 дійсно містить відомості щодо відправника та одержувача - Hryno Vitalii Petrovich; (а.с. 107-108).

Разом з тим, листом від 24.03.2021р. компанія «JUTA» повідомила, що відповідно до Міжнародної угоди CMR та чеського Закону 2555 NOZ при умовах FCA Вантажовідправником (графа №1) є особа, яка укладала договір з перевізником. Тобто, дуже часто це одна і та особа, яка є вантажотримувачем. (графа 2) (а. с.133).

Щодо доводів апелянта про те, що платіжний документ щодо сплати вартості товарів покупцем від 03.02.2021р. №1JBKLL2 не містить інформації щодо рахунку, за яким здійснено таку оплату, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до п.5.2 контракту від 25.01.2021р. №25012021 оплата за товар може здійснюватися у формі безготівкового банківського переказу грошових засобів за фактом поставки товару або у формі безготівкової передоплати (а.с. 42).

З врахуванням наведеного, оскільки умови зовнішньо-економічного контракту і специфікації передбачають альтернативні способи оплати за поставлений товар, а поставка товару відбулась 15.02.2021р., це свідчить про те, що оплата згідно платіжного доручення від 03.02.2021р. №1JBKLL2 відбулася у формі безготівкової передоплати, що відповідає умовам зовнішньо-економічної операції.

При цьому, згідно п.п.3.2.3 контракту від 25.01.2021р. №25012021 саме продавець, тобто компанія «JUTA», зобов`язана при відвантаженні кожної партії товару надати покупцю, у тому числі оригінал належним чином оформленої міжнародної товарно - транспортної накладної, а тому, покладення на позивача відповідальності за достовірність заповнення такої накладної є необґрунтованим. (а. с 41)

Стосовно доводів апелянта про те, що згідно із платіжним дорученням від 03.02.2021р. №1JBKLL2 оплату за товар здійснено до моменту виставлення рахунку, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що сторони домовилися про поставку товару - шпагату 500/2000 метрів, білого кольору, в кількості 10800,00 кг на суму 17124,48 євро відповідно до специфікації №1 від 25.01.2021р. Тобто, сума необхідної оплати визначена одночасно із укладенням контракту.

При цьому, графа №5 «Annexed documents (додані документи)» товаро-транспортної накладної №137489 від 11.02.2021р. містить посилання на додані документи, серед яких є інвойс №. Тобто, безпосередньо рахунок, що стосується ввезення на територію України партії товарів від компанії JUTA на адресу позивача.

Разом з тим, доводи апелянта про те, що у наданому до митного оформлення платіжному документі містяться реквізити компанії JUTA, які відрізняються від тих, що вказані у зовнішньо-економічному контракті та неможливо ідентифікувати, кому саме було надіслано грошові кошти за товар колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступних обставин.

В зовнішньо-економічному контракті у реквізитах компанії JUTA вказано розрахунковий рахунок IBAN (CZ93) у наданому до митного оформлення та безпосередньо до суду платіжному дорученні №LJBKLL2 від 03.02.2021р. у графі «кредет» (рахунок отримувача) містяться відомості не про чеський рахунок, а про рахунок український, адже ідентифіковано літерами UA, що характерно для розрахункових рахунків України.

Як видно із завіреного установою банку Протоколу платежу від 03.02.2021р. на суму 17124,48 євро, у графі 57А, про банк отримувача (компанії JUTA - CESKOSLOVENSKA OBCHODNI BANKA A.S., відповідно розрахунковий рахунок -CZ3). Банк JP MORGAN RANK, який є проміжним у правовідносинах, що склалися та здійснює прямий переказ коштів на рахунок отримувача від відправника, зокрема, на рахунок компанії JUTA. У графі 70 «Призначення платежу» наданого протоколу платежу від 03.02.2021р. є посилання на зовнішньо-економічний контракт, а у графі 59F отримувач платежу - вказано компанію JUTA, зовнішньо-економічні відносини з якою мали місце.

У графі призначення платежу платіжного доручення від 03.02.2021р. №1JBKLL2 містяться відомості про укладений зовнішньо-економічний контракт №25012021 від 25.01.2021р., оплата відбувалась в адресу компанії-відправника, сума збігається із вартістю у рахунку-фактурі, та у специфікації.

Крім того, надана товаро-транспортна накладна складена з дотриманням Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956р., оскільки містить відмітку і компанії відправника JUTA, і відмітку компанії-перевізника МІО-AVTOTRANS.

Отже, оскільки оплата відбулася в адресу компанії-виробника, у платіжному документі є покликання на контракт, укладений між сторонами, сума оплати чітко узгоджується із вартістю у рахунку-фактурі, та у специфікації, що свідчить про чинність такого платіжного документа.

Надана до митного оформлення цінова пропозиція сформована безпосередньо для позивача на конкретну поставку згідно рахунку-фактури № та містить перелік та детальний опис асортименту товарів із зазначенням ваги, довжини та ціни таких товарів за кілограм, та за штуку.

При цьому, Митний кодекс України не містить імперативної норми щодо обов`язкового надання під час митного оформлення прайс-листів загального користування.

Крім того, для підтвердження транспортних витрат до митного оформлення декларант надав договір №01/02/2021-2 від 01.02.2021р. №01/02/2021-1 про надання послуг з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом (та довідку про транспортні витрати від 11.02.2021р.), рахунок-фактуру від 11.02.2021р. №Р-4. (а.с. а.с.37, 38, 41-45)

З даних рахунку-фактури та довідки про транспортні витрати Б/Н, видно, що до транспортних витрат належить витрати з м.Оломоуц (Чеська Республіка) до м. Нововолинськ (Україна) автомобільним транспортом, що включає в себе транспортування від місця завантаження Оломоуц (Чеська Республіка) до митного переходу Краківець-Корчова, та від митного переходу Краківець-Корчова до м. Нововолинськ.

Загальна вартість транспортних витрат із довідки про транспортні витрати узгоджується із вартістю, зазначеною у рахунку-фактурі №Р-4 від 11.02.2021р.

Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. № 598, встановлено, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Однак, митний орган в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості та в ході судового розгляду даної справи не надав жодних пояснень з приводу застосування резервного (шостого) методу, а не як передбачено порядком застосування кожного з методів, що передує методу, обраному митним органом та, як наслідок не можливістю здійснення розрахунку ціни товару за іншими другорядними методами.

Крім того, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

В оспорюваному рішенні про коригування митної вартості товарів від 16.02.2021р. №UA204120/2021/000064/2 митний орган зазначив, що за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів прийняв до уваги митну декларацію від 16.01.2021р. №UA100020/2021/570860. Однак, жодних пояснення щодо зроблених коригувань, тотожності товару, який оформлявся на підставі вказаної митної декларації не наведено. Митний орган використав показник РМВ (розрахунок митної вартості) у розмірі 3,51 доларів США/кг за одиницю товару. Проте, не наведено ніяких розрахунків такого вартісного показника та письмових доказів на підтвердження митної вартості товарів, схожих із імпортованим в розмірі 31320,00 євро суду не надано.

Товар зазначений у митній декларації, який митний орган прийняв до уваги за основу при визначенні митної вартості є відмінний від товару, який придбав позивач. Зокрема, згідно митної декларації від 16.01.2021р. №UA100020/2021/570860, здійснювалася поставка шпагату для пакування: арт. М2838. Тобто, із вказаної декларації неможливо встановити якісні характеристики товару (матеріал виготовлення, об`єм, спосіб фасування, призначення) та ідентичність із товаром - шпагат для пакування РР 500/2000, виготовлений з поліпропелену, колір-білий, в бабінах по 2000м-2880 бабін- 10800 кг, призначений для використання в сільському господарстві.

Також, інформація, яка міститься в них викликає сумнів на предмет тотожності із імпортованим товаром. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що до декларації подані всі обов`язкові документи передбачені ч.1, ч.2 ст.53 МК України і даних документів цілком достатньо для підтвердження митної вартості та відповідно завершення митного оформлення.

Тобто, під час заявлення товару до митного оформлення позивач надав всі документи, відповідно до вимог ч.1,ч.2 ст.53 МК України, які містять складові вартості товару, що піддаються обчисленню, підтверджують ціну товару, а тому у спірних правовідносинах сумніви митного органу щодо складових митної вартості товару ґрунтуються виключно на його припущеннях.

Митний орган не навів жодних обставин та не надав доказів на підтвердження наявності у нього законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів, зокрема, що в митних деклараціях зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, внесено до декларацій недостовірні або неточні відомості або що надані митному органу документи містили розбіжності чи ознаки підробки.

Разом з тим, факт ненадання позивачем додатково витребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Відповідач не мав достатніх та обґрунтованих підстав для невизнання митної вартості товару за ціною договору, враховуючи таке.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Водночас, наявність таких обставин повинна бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Проте, з огляду на те, що декларантом позивача надані документи на підтвердження митної вартості товару, колегія суддів зазначає, що у митного органу були наявні достатні документи, які підтверджують числові значення всіх складових митної вартості імпортованого товару та відомості щодо ціни товару.

Одна лише обставина, що рівень задекларованої митної вартості товару нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не може бути підставою для витребування додаткових документів. Цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч.3 ст.53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

При відповідному спрацюванні автоматизованої системи аналізу та управління ризиками контролюючий орган повинен насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, які підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього у разі виявлення підстав може витребувати у декларанта додаткові документи.

Інформація про вищу митну вартість ідентичних товарів не є перешкодою для визначення митної вартості товару на підставі укладеного між сторонами договору, оскільки сторони вільні в формуванні цін на товари за взаємним погодженням, виходячи з кон`юнктури ринку, якості і споживчих властивостей продукції, ступеня новизни товару і його корисності, співвідношення попиту та пропозиції, враховуючи необхідність отримати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи митного органу, про відсутність того чи іншого реквізиту документа, (товаросупровідні документи: прайс-листи, банківські платіжні документи, експертні митні декларації тощо) не дає можливість ідентифікувати такі документи за даною операцією колегія суддів не приймає до уваги, оскільки чинним законодавством не затверджено форму товаросупровідних документів. Для ідентифікації вказаних документів за даною операцією достатньо іншої інформації яку подав митному органу декларант.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Зазначений висновок відповідає сталій практиці Верховного Суду (постанови від 09.10.2018 у справі № 826/24835/15, від 24.01.2019р. у справі № 820/636/17, від 21.01.2020р. у справі № 812/2336/14, від 13.02.2020р. у справі № 810/1175/16, від 26.01.2021р. у справі № 826/13892/16).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки Поліська митниця Держмитслужби Державної митної служби України як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб що визначені законами та Конституцією України. Відповідач в порушення вимог ст.77 КАС України не довів наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості товару за ціною договору. Зазначене, в свою чергу, дає підстави вважати, що оспорюване рішення про коригування митної вартості товару є протиправними, яке слід скасувати.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 27.06.2019р. у справі № 803/667/17, від 02.04.2019р. у справі № 809/784/19, від 06.03.2019р. у справі № 809/278/17, від 20.02.2018 р. у справі № 809/1884/1.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.243,310,315,317,321,322,325,329 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби Державної митної служби України - залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2021р. в справі № 140/2272/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 14.02.2022р.