Справа № 500/6683/21
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6683/21

28 січня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Гримайлівської селищної ради про визнання незаконним та скасування рішення від 14.05.2021 року №1100 та від 09.07.2021 року №1577,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Гримайлівської селищної ради (далі - відповідач), в якому просить:

визнати незаконними та скасувати рішення Гримайлівської селищної ради третьої сесії восьмого скликання №1100 від 14.05.2021 та рішення Гримайлівської селищної ради четвертої сесії восьмого скликання №1577 від 09.07.2021;

зобов`язати Гримайлівську селищну раду надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення (складання) землевпорядної документації у чіткій відповідності до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідно до його звернення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.02.2021 позивач звернувся до відповідачу із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність з кадастровим номером :02:003:0007 орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства. У відповідь отримав лист Гримайлівської селищної ради від 16.02.2021 №01, яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні його заяви. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 у справі №500/799/21 зобов`язано Гримайлівську селищну раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.02.2021 про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :02:003:0007, і за результатами розгляду цієї заяви прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням третьої сесії восьмого скликання Гримайлівської селищної ради від 14.05.2021 №1100 позивачу відмовлено, в зв`язку з тим, що на даній земельній ділянці знаходяться залишки господарських будівель колишньої селянської спілки "Діброва", які належать до майнових паї пайовиків колишньої спілки, котрі в майбутньому можуть заявити про свої майнові права на ці споруди та претендувати на земельні ділянки для їх обслуговування, а також згідно рішення Гримайлівської селищної ради від 31.03.2021 №760 ОСОБА_1 , як багатодітній матері, одним із дітей якої є позивач, було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Рішенням четвертої сесії восьмого скликання Гримайлівської селищної ради від 09.07.2021 №1577 позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність з кадастровим номером :02:003:0007 орієнтовною площею 0,3 га для ведення особистого селянського господарства.

Позивач вважає, що вказані обставини в рішенні від 14.05.2021 №1100 не можуть вважатися належною підставою для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, наданий ж дозвіл на розроблення проекту землеустрою рішенням від 09.07.2021 №1577 не в тому розмірі у якому позивач звернувся до відповідача із заявою, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 18.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

На виконання вимог вказаної ухвали, Гримайлівською селищною радою 11.11.2021 подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що 14.05.2021 на черговій сесії Гримайлівської селищної ради було розглянуто заяву ОСОБА_1 від 02.02.2021 повторно та винесено питання "Про розгляд заяви у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Гримайлівської селищної ради". Дане рішення не набрало необхідну кількість голосів для його прийняття. Наголошує, що рішенням №760 від 31.03.2021 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, як багатодітній сім`ї ОСОБА_2 , орієнтованою площею 1,5 га у власність для ведення особистого селянського господарства в с.Раштівці. Позивача було включено у склад багатодітної сім`ї. Тому відповідачем прийнято рішення 14.05.2021 №1100 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведені особистого селянського господарства ОСОБА_1 ".

На виконання вимоги державного виконавця від 23.06.2021 №6234/041.24, на четвертій сесії восьмого скликання рішенням від 09.07.2021 №1577 Гримайлівська селищна рада вирішила надати дозвіл ОСОБА_1 , жителю с.Раштівці на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,3 га у власність, кадастровий номер :02:003:0007. 16.08.2021 державним виконавцем винесено постанову про закриття виконавчого провадження, а тому Гримайлівською селищною радою прийнято правомірне рішення. Звертаємо увагу на те, що законодавець позначив лише одне обмеження для реалізації громадянином України права на безоплатне отримання у власність землі для ведення особистого селянського господарства,. яке полягає в тому, що площа такої землі не перевищує 2 га. Однак, будь-які інші обмеження юридичних чи фізичних параметрів цього права законодавець не встановив.

20.10.2021 на першому пленарному засіданні п`ятої сесії Гримайлівської селищної ради було розглянуто заяви від 154 громадян із проханням про надання їм дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га в с.Раштівці Чортківського району Тернопільської області. У зв`язку із відсутністю необхідної кількості вільних земель, необхідних для задоволення потреб всіх бажаючих отримати по 2 га, на засіданні цієї ж сесії були прийняті рішення про надання дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,3 га кожному громадянину с.Раштівці. Задовольнити всіх громадян в наданні по 2 га для ведення особистого селянського господарства практично неможливо. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У відповіді на відзив представник позивача не погоджується з аргументами відповідача щодо низької землезабезпеченості. Водночас суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення. В даному випадку належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання відповідача винести позитивне рішення про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Представниками сторін подано заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 та ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 02.02.2021 звернувся до Гримайлівської селищної ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :02:003:0007 із земель, що знаходяться на території Раштівецької сільської ради, землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) (а.с.63).

До заяви було долучено копію паспорта та реєстраційного номеру облікової картки платника податків заявника, графічні матеріали, на яких зазначене бажане орієнтовне місце розташування земельної ділянки та її орієнтовна площа (а.с.64-66).

У відповідь на свою заяву позивач отримав листа Гримайлівської селищної ради №01 від 16.02.2021, у якому повідомлено, що його заяву розглянуто на сесії Гримайлівської селищної ради, яка відбулася 05.02.2021, та відмовлено у клопотанні про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га із земель, що розташовані на території Раштівецької сільської ради, кадастровий номер :02:003:0007.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 у справі №500/799/21 визнано протиправною бездіяльність Гримайлівської селищної ради щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 02.02.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :02:003:0007. Зобов`язано Гримайлівську селищну раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.02.2021 про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :02:003:0007, і за результатами розгляду цієї заяви прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.6-10).

Рішенням третьої сесії восьмого скликання Гримайлівської селищної ради від 14.05.2021 №1100 "Про відмову у наданні дозволу розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 " позивачу відмовлено, в зв`язку з тим, що:

на даній земельній ділянці знаходяться залишки господарських будівель колишньої селянської спілки "Діброва", які належать до майнових паї пайовиків колишньої спілки, котрі в майбутньому можуть заявити про свої майнові права на ці споруди та претендувати на земельні ділянки для їх обслуговування;

згідно рішення Гримайлівської селищної ради від 31.03.2021 №760 ОСОБА_1 , як багатодітній матері, одним із дітей якої є позивач, було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,5 га у власність для ведення особистого селянського господарства в с.Раштівці Гусятинського району Тернопільської області (а.с.51).

Рішенням четвертої сесії восьмого скликання Гримайлівської селищної ради від 09.07.2021 №1577 "Про надання дозволу розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 ", беручи до уваги лист відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області №6234/041.25 від 23.06.2021, зважаючи на велику кількість заяв від громадян жителів с.Раштівці Чортківського району, які бажають отримати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, але відсутність вільних земель для виділення кожному площею по 2 га, позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,3 га у власність, кадастровий номер :02:003:0007 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту в с.Раштівці Чортківського району Тернопільської області (а.с.52).

Не погодившись із такими рішеннями органу місцевого самоврядування, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (ч.1 ст.116 ЗК України).

Як передбачено ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За приписами ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до п."б" ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлено ст.118 ЗК України.

Згідно ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За приписами абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з абз.3 ч.7 ст.118 ЗК України особа має право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу, якщо уповноважений орган у місячний строк не надав ні дозволу на його розроблення, ні мотивованої відмови у наданні такого дозволу.

При цьому, ч.7 ст.118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Водночас чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст.118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема в постановах Верховного Суду від 18.10.2018 року у справі №813/481/17, від 18.10.2018 року у справі №527/43/17, від 25.02.2019 року у справі №347/964/17 та від 22.04.2019 року у справі №263/16221/17.

Так, якщо особою, яка звернулася до відповідного органу місцевого самоврядування виконані всі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні.

При цьому, у разі надання органом місцевого самоврядування відмови особі у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою обов`язковим є зазначення конкретної підстави для такої відмови, що визначені у ч.7 ст.118 ЗК України, з відповідним вмотивуванням.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого "земельного" питання. У світлі вимог ч.2 ст.19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

З матеріалів справи видно, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 у справі №500/799/21 зобов`язано Гримайлівську селищну раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.02.2021 про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :02:003:0007, і за результатами розгляду цієї заяви прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Гримайлівської селищної ради від 14.05.2021 року №1100, позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, у зв`язку із тим, що на даній земельній ділянці знаходяться залишки господарських будівель колишньої селянської спілки "Діброва", які належать до майнових паї пайовиків колишньої спілки, котрі в майбутньому можуть заявити про свої майнові права на ці споруди та претендувати на земельні ділянки для їх обслуговування, а також згідно рішення Гримайлівської селищної ради від 31.03.2021 №760 ОСОБА_1 , як багатодітній матері, одним із дітей якої є позивач, було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Проте обставини, на які послався відповідач в оскаржуваному рішенні, не передбачені ЗК України як підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Надалі рішенням Гримайлівської селищної ради від 09.07.2021 №1577 позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,3 га у власність, кадастровий номер :02:003:0007 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту в с.Раштівці Чортківського району Тернопільської області.

Однак позивач 02.02.2021 звертався до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :02:003:0007.

Більше того, спірним рішенням позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,3 га, тоді як позивач просив 2 га.

Суд відзначає, що розмір земельної ділянки 2 га за вказаним цільовим призначенням заявлений в межах, встановлених ст.121 ЗК України.

Відсутність ж можливості надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, відповідач обгрунтовує великою кількістю заяв від громадян жителів с.Раштівці Чортківського району Тернопільської області, які бажають отримати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, але відсутність вільних земель для виділення кожному площею по 2 га.

Разом з цим, звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не спростовують наявність у позивача можливості отримати дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства, із земель державної або комунальної власності сільськогосподарського призначення, за умови, якщо такого права він не використав раніше.

Право ж безоплатної передачі у власність земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням ОСОБА_1 не використано, що відповідачем не заперечується.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність чи користування. Передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до ст.118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.

При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Таку правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 у справі №815/5987/14 та постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №545/808/17, від 22.02.2019 у справі №813/1631/14.

Зміст ст.79-1 ЗК України свідчить, що метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Таким чином, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому не суттєво за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками.

Надання дозволу на розробку проекту відведення не свідчить, що проект буде затверджено. Якщо буде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проекту, відповідач може відмовити.

Такий правовий висновок відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у постановах від 21.08.2018 у справі № 295/14795/16-а, від 19.06.2018 у справі № 750/8511/17, від 05.03.2019 у справі № 360/2334/17, від 28.02.2020 у справі №461/1257/17, від 15.03.2021 у справі № 441/701/17.

З огляду на викладене, встановлені судом обставини та законодавчі положення, що регулюють спірні правовідносини, свідчать про невідповідність оскаржуваних рішень Гримайлівської селищної ради від 14.05.2021 №1100 "Про відмову у наданні дозволу розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 " та від 09.07.2021 №1577 "Про надання дозволу розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 ", критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України, а відтак є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо способу поновлення прав позивача, порушення яких визнано судом, то необхідно зазначити наступне.

Відповідно до п.10 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За висновками Європейського Суду з прав людини, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005, заява №38722/02).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Положення Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, що були прийняті 11.03.1980 Комітетом Міністрів, передбачають, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреція - це елемент управлінської діяльності, пов`язаний з владними повноваженнями та їх носіями - органами державної влади та органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Попри те, що на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє, у судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує останнього вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Натомість, застосування такого способу захисту прав, свобод та інтересів позивача як зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, є правильним тоді, коли останній розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив у його задоволенні.

Тому, можна зробити висновок, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом владних повноважень на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт владних повноважень дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати його прийняти рішення з урахуванням оцінки суду.

Правові висновки аналогічного змісту у подібних правовідносинах були наведені у постанові Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №821/925/18.

Суду зазначає, що суб`єкт владних повноважень повинен сам виправляти свої помилки і відновлювати права осіб, що звернулися до нього, і щодо яких мали місце порушення. Тим більше після того, як неправомірність його рішення (дії, бездіяльності) встановлено судом.

За приписами ст.118 ЗК України відповідач був зобов`язаний або надати дозвіл позивачу на розроблення проекту землеустрою, або відмовити у наданні такого дозволу, але на законних підставах.

Враховуючи, що позивач звернувся до відповідача зі всіма необхідними документами, судом перевірено підстави відмови та визнано їх такими, що не відповідають закону, а інших підстав відмови не встановлено та зважаючи на неодноразовий характер відмов відповідача у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність, суд приходить до переконання про те, що ефективним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га, кадастровий номер :02:003:0007, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту в с.Раштівці Чортківського району Тернопільської області.

Правові висновки аналогічного змісту у подібних правовідносинах були викладені у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №819/654/17.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних рішень.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов підлягає до задоволення, то суд присуджує на користь позивача здійснені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору розмірі 908,00 грн. згідно квитанції №30 від 12.10.2021 (а.с.29).

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Гримайлівської селищної ради від 14.05.2021 №1100 "Про відмову у наданні дозволу розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 " та від 09.07.2021 №1577 "Про надання дозволу розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 "

Зобов`язати Гримайлівську селищну раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га, кадастровий номер :02:003:0007, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту в с.Раштівці Чортківського району Тернопільської області.

Стягнути з Гримайлівської селищної ради на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 28 січня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач:

- Гримайлівська селищна рада (місцезнаходження: вул. Мазепи, 8, смт.Гримайлів, Тернпільська область, Чортківський район, 48210, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.