Справа № 520/13627/21
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
14 лютого 2022 року Справа №520/13627/21 Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої Ольги, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2

до Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 (далі по тексту ОСОБА_2 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради (далі по тексту відповідач, Управління), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у встановлені ОСОБА_2 , як малолітньому сину загиблого ОСОБА_3 , статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка була викладена у листі Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради від 24.05.2020 №08-2057;

- зобов`язати відповідача вчинити дії щодо оформлення та видачі ОСОБА_2 , як малолітньому сину загиблого ОСОБА_3 , посвідчення, що підтверджує статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач протиправно вдруге з одних тих самих причин відмовив малолітньому сину позивача - ОСОБА_2 , у наданні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі посвідчення члена сім`ї загиблого, чим порушує його конституційні права.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді ОСОБА_4 .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків позову.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи у адміністративній справі №520/13627/21.

Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, згідно з яким Управління просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з тих підстав, що при зверненні до суб`єкта владних повноважень з заявою про надання малолітньому - ОСОБА_2 , статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивачем надано не повний пакет документів, передбачений законодавством, зокрема, не надано документ на підтвердження причинного зв`язку між пораненням (контузії, травми, каліцтва) та смертю військовослужбовця, а також документального підтвердження про те, що померлий перебував у складі добровольчого формування "Донбас".

У відповідь на відзив позивач не погодилась з відзивом відповідача, вказуючи на те, що загиблий перебував у складі добровольчого формування та не проходив військову службу, що у свою чергу виключає необхідність звернення до Військово-лікарської комісії для встановлення причинного зв`язку між пораненням (контузії, травми, каліцтва) та смертю ОСОБА_3 .

У період з 20.12.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 14.01.2022, з 17.01.2022 по 24.01.2022, з 31.01.2022 по 04.02.2022 суддя перебувала у відпустці та з 07.02.2022 - на навчанні.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , виданого 15.01.2008, є сином - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (шлюб розірвано рішенням Московського районного суду міста Харкова від 07.10.2011).

ОСОБА_3 загинув у 2014 році, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21.12.2016 серії НОМЕР_2 , виданим Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Харківській області.

Згідно довідки про причини смерті від 20.12.2016 до форми №106/0 №650/ЛЕ, виданої Новокодацьким відділенням «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи», зазначено: "причина смерті не встановлена. Доставлений з зони АТО". Згідно з свідоцтвом про смерть №650/ЛЕ від 20.12.2016 місцем смерті є місто Донецьк, смерть настала в зоні АТО, ушкодження внаслідок дій, передбачених законом, та воєнних операцій.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта КЗ "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" від 23.11.2016 №650/ЛЕ/152 виявлені тілесні ушкодження у вигляді розтрощення кісток плеча та нижніх кінцівок, які виникли внаслідок дії тупих предметів, можливо внаслідок вибухової травми при вибуху невідомого вибухового пристрою та травмуванні потерпілого його частинами (осколками) та інше, причина смерті не встановлена, через скелетування, муміфікацію трупа та відсутність частин тіла, смерть настала за 1-2 роки до експертизи трупа.

Відповідно до постанови про встановлення особи трупу від 16.12.2016 Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, труп особи чоловічої генетичної статі №650/Л, який був об`єктом судово-медичного дослідження під час судово-медичної експертизи, про яку зазначено, визнаний як ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження - місто Харків, Харківська область. Зазначена постанова винесена на підставі висновку судово-медичного експерта КЗ "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" від 13.12.2016 №4841.

Листом Головного управління Національної гвардії України від 04.05.2018 №27/23/-К-62-зі позивача було повідомлено, що згідно інформації яка надійшла до Головного управління Національної гвардії України 02.03.2017 від колишнього заступника керівника добровольчого формування "Донбас" ОСОБА_5 , ОСОБА_3 з 27.07.2014 перебував у складі добровольчого формування "Донбас" у взаємодії з Національною гвардією України виконував завдання антитерористичної операції та загинув під час вогневого зіткнення з противником 25.08.2014 поблизу міста Іловайськ Донецької області.

Наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 18.04.2017 №10 дск ОСОБА_3 визнано таким, що був залучений до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з підпорядкуванням оперативного штабу з управління антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей у період з 27 липня по 25 серпня 2014 року.

Згідно інформації, яка надійшла на запит відповідача з Головного управління Національної гвардії України МВС 10.03.2020 №27/22/3-1895, Антитерористичним центром при Службі безпеки України сформовано Перелік №33/5-12309 від 25.11.2016, у якому визначено, що добровольчий батальйон територіальної оборони Донецької області "Донбас" увійшов до складу Національної гвардії України, а також підтверджено, що ОСОБА_3 з 27.07.2014 перебував у складі добровольчого формування "Донбас" у взаємодії з Національною гвардією України виконував завдання антитероритичної операції та загинув під час вогневого зіткнення з противником 25.08.2014 поблизу міста Іловайськ Донецької області.

Зазначені обставини встановлені рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі №520/18806/2020 (набрало законної сили 26.05.2021) та у силу частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають доказуванню.

Крім того, судом встановлено, що позивач неодноразово у 2020 році зверталась до відповідача з заявою про встановлення статусу члена сім`ї загиблого її сину ОСОБА_2 , однак, Управління відмовило в задоволенні її заяв, посилаючись на відсутність законних підстав для встановлення статусу члена сім`ї загиблого та видачі посвідчення її сину, оскільки, в висновку експерта КЗ "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" ДОР №650/ЛЕ/152 від 23.11.2016 не встановлена причина смерті ОСОБА_3 та листом Медичної (військово - лікарської) комісії Державної установи "Територіальне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" від 04.09.2020 №3/41/3-107 підстав для встановлення причинного зв`язку смерті добровольця ОСОБА_3 нема.

Позивач оскаржила дії Управління щодо відмови у встановленні її сину у наданні статусу члена сім`ї загиблого до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі №520/18806/2020 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради. Визнано неправомірними дії Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради, щодо відмови у встановленні ОСОБА_2 , статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", викладену у листі від 06.11.2020 №08-8557. Зобов`язано Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.10.2020, з урахуванням висновків суду.

На виконання рішення суду, Управління повторно розглянуло звернення ОСОБА_1 від 22.10.2020 щодо встановлення статусу члена сім`ї загиблого та видачі посвідчення ОСОБА_2 та листом від 24.05.2021 №08-5057 повідомило, що відсутні законні підстави для встановлення статусу та видачі посвідчення члена сім`ї загиблого ОСОБА_2 , у зв`язку з неповним пакетом документів, поданим до заяви, з яких неможливо встановити причинний зв`язок між смертю та захворюванням, травмою (пораненням, контузією, каліцтвом), отриманих особою під час безпосередньої участі в антитерористичній операції згідно вимог Закону.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернулась з даним позовом до суду за захистом порушених конституційних прав своєї дитини.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначається Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі по тексту Закон України №3551-XII).

Відповідно до пункту 1 статті 10 Закону України №3551-XII, чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Згідно абзацу 6 пункту 1 статті 10 Закону України №3551-XII особи, які, перебуваючи у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, загинули (пропали безвісті), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Зі змісту вказаних статей вбачається, що положення Закону України №3551-XII поширюються і на членів сім`ї осіб, які перебуваючи у складі добровольчих формувань, які в подальшому включені до складу Національної гвардії України, що були утворені для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, загинули (пропали безвісті) внаслідок поранення, одержаного під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, визначається Порядком надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі по тексту - Порядок), деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2015 №740.

Згідно до абзацу третього пункту 2 Порядку із змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів від 20.04.2016, даний статус надається сім`ям осіб, які, перебуваючи у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету, територіальної цілісності України, загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії та інших утворених відповідно, до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

За приписами пункту 3 Порядку, до членів сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Згідно пункту 4 Порядку підставами для надання статусу особи на яку поширюється чинність Закону, є для осіб, зазначених в абзаці 3 пункту 2 цього Порядку:

- свідоцтво про смерть (копія) або повідомлення про загибель особи;

- довідка керівника Антитерористичного центру при СБУ, Генерального штабу Збройних Сил про виконання добровольчим формуванням, до складу якого входила особа, що померла (загинула), завдань антитерористичної операції у взаємодії із Збройними Силами, МВС, Національною гвардією чи іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами під час перебування безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;

- документи про безпосереднє виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (витяги з наказів, розпоряджень, книг нарядів, матеріалів спеціальних/службових розслідувань за фактами отримання поранень), а також інші видані державними органами офіційні документи, що містять достатні докази про безпосередню участь особи, яка померла (загинула), у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення, або письмові свідчення не менш як двох свідків з числа осіб, які разом з такою особою брали участь в антитерористичній операції та отримали статус учасника бойових дій або особи з інвалідністю внаслідок війни. Свідомо неправдиве показання свідка про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції тягне за собою відповідальність, встановлену законодавством;

- висновок судово-медичної експертизи.

Відповідно до пункту 5 Порядку для встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, членам сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, необхідно подати структурному підрозділу місцевої держадміністрації з питань соціального захисту населення заяву і документи, передбачені пунктом 4 цього Порядку.

Згідно пункту 6 Порядку рішення про встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, приймається структурними підрозділами місцевих держадміністрацій з питань соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання у місячний строк з дати подання документів.

Відсутність документів, визначених пунктом 4 цього Порядку, та їх недостовірність є підставою для відмови в наданні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону.

Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни встановлені Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі по тексту Положення №302).

Пунктом 2 Положення №302 визначено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Згідно пункту 4 Положення №302, особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого.

Дітям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до досягнення ними 14-річного віку передбачені законодавством пільги надаються на підставі довідки, що видається матері (або іншому повнолітньому члену сім`ї загиблої особи, або опікуну) за місцем реєстрації дитини. Після досягнення такими особами 14-річного віку їм видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого", а після досягненням ними 18-річного віку їм у посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, який продовжує дію посвідчення на наступний рік за умови їх належності до категорій осіб, зазначених у пункті 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Нагрудний знак зазначеним особам не видається.

"Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

З аналізу наведених правових норм слідує, що обов`язковими умовами, для встановлення статусу сім`ї особи на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", є наявність доказів, того що особа перебуваючи у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету, територіальної цілісності України, загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії та інших утворених відповідно, до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Як вже було встановлено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі №520/18806/2020, позивачем разом з заявою про встановлення статусу члена сім`ї загиблого її сину надані всі необхідні документи визначені у пункті 4 Порядку, зокрема:

- копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 серія НОМЕР_3 від 15.01.2008;

- копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 серія НОМЕР_4 від 21.12.2016,

- копія листа заступника командувача Національної гвардії України (по роботі з особовим складом) №27/23/3-К-62-зі від 04.05.2018, яким підтверджено, що ОСОБА_3 з 27.07.2014 у складі добровольчого формування «Донбас» у взаємодії з Національною гвардією України виконував завдання антитерористичної операції;

- копія наказу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 18.04.2017 №10дск про залучення ОСОБА_3 до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з підпорядкуванням керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією на території Донецької та Луганської областей з 27.07 по 25.08.2014;

- копія висновка експерта судово-медичної порівняльної експертизи генотипів невстановленого загиблого №484 від 06.12.2016;

- копія постанови про встановлення особи трупу від 16.12.2016;

- копія висновку експерта №650/ЛЕ/152 від 23.11.2016 про судово-медичну експертизу по факту смерті з висновками експерта про можливі причини настання смерті - внаслідок вибухової травми;

- копія лікарського свідоцтва про смерть №650/ЛЕ від 20.12.2016, в якому зазначено, що місце смерті ОСОБА_3 Україна, місто Донецьк, в зоні АТО; причина смерті не встановлена, смерть настала при ушкодженні внаслідок дій, передбачених законом, та воєнних операцій;

- копія довідки про причину смерті від 20.12.2016.

Разом з тим, повторно розглядаючи питання щодо наявності правових підстав для надання ОСОБА_2 статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі посвідчення члена сім`ї загиблого, відповідач в листі від 24.05.2021 №08-2057 вказує, як на підставу відмови у задоволенні вказаної заяви від 22.10.2020, на неповний пакет документів, а саме відсутність документа про причинний зв`язок смерті внаслідок захворювання, травм (поранень, контузій, каліцтва), одержаних особою під час безпосередньої участі в антитерористичній операції.

Аналізуючи надані позивачем до заяви про встановлення статусу члена сім`ї загиблого її сину додатки на відповідність вимогам пункту 4 Порядку, суд зазначає, що зі змісту наданих документів можливо встановити факт, орієнтовний час та обставини смерті загиблого добровольця, перебування ОСОБА_3 складі добровольчого формування «Донбас» та залучення останнього до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з підпорядкуванням керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією на території Донецької та Луганської областей з 27.07.2014 по 25.08.2014.

Доводи відповідача про обов`язкове зазначення в висновку експерта та свідоцтві про смерті точної причини смерті стосовно добровольців є помилковими, оскільки законодавчо не визначені. Рекомендація Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради позивачу, викладена в листах від 07.05.2020 №08-3570, від 15.09.2020 №08-7140 та від 06.11.2020 №08-8557 звернутися позивачу задля вирішення питання встановлення причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 до військово-лікарської комісії в порядку визначеному Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 та отримання постанови ВЛК суперечить нормам чинного законодавства, оскільки, вказаний порядок поширюється виключно на призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, в той час як загиблий на військовій службі не перебував.

Суд звертає увагу на те, що приписи Порядку від 23.09.2015 №740 розмежовує категорію військовослужбовців та добровольців (волонтерів, інших осіб, які залучались до участі в антитерористичній операції), визначаючи дещо відмінні підстави для надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Так, для членів сім`ї військовослужбовців постанова штатної військово-лікарської комісії відповідного військового формування є обов`язковим документом для отримання відповідного статусу, в той час, як для членів сім`ї осіб, які, перебуваючи у складі добровольчих формувань, що загинули внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Національної гвардії, достатньо висновку судово-медичної експертизи.

Доводи відповідача, як на підставу відмови позивачу в задоволенні її заяви, щодо перебування загиблого у складі добровольчого формування та безпосередньо в зоні АТО менше 30 днів, а також відсутність статусу учасника бойових дій не можуть бути належним обґрунтуванням при вирішенні даної адміністративної справи, оскільки, вказані підстави не покладені в основу рішення відповідача про відмову у надання ОСОБА_2 статусу особи, на яку поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі посвідчення члена сім`ї загиблого, оформленого листом від 24.05.2021 №08-2057.

За таких підстав суд дійшов висновку, що вказані в листі відповідача від 24.05.2021 №08-2057 підстави є повністю тотожними підставам, вказаним Управлінням в листі від 06.11.2020 №08-8557, що слугували причиною відмови при первісному розгляді заяви ОСОБА_1 та визнані рішенням суду від 22.04.2021 незаконними, а отже, не можуть бути покладені в основу рішення суб`єкта владних повноважень при повторному розгляді заяви про встановлення статусу члена сім`ї загиблого.

Відповідно до приписів статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 (заява № 29979/04), принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

З урахуванням визначеного, суд дійшов висновку, що з метою повного захисту порушених прав та інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною та скасувати відмову Управління соціального захисту населення Московського району Харківської міської ради щодо відмови у встановленні ОСОБА_2 статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оформлену листом від 24.05.2021 №08-2057 та зобов`язати відповідача прийняти рішення про встановлення неповнолітньому ОСОБА_2 статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та видати посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідач як суб`єкт владних повноважень не навів переконливих доводів та не надав доказів на підтвердження правомірності своїх дій, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Витрати зі сплати судового збору розподілу не підлягають, оскільки позивач звільнений від його сплати відповідно до пункту 7 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) до Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради (далі по тексту відповідач, Управління, проспект Тракторобудівників, 144, місто Харків, 41121, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Управління соціального захисту населення Московського району Харківської міської ради щодо відмови у встановленні ОСОБА_2 статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оформлену листом від 24.05.2021 №08-2057.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Московського району Харківської міської ради прийняти рішення про встановлення неповнолітньому ОСОБА_2 статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 14.02.2022

Суддя Ольга Ніколаєва