Справа № 320/11019/20
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря: Висоцького А.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від "15" вересня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Приватного сільськогосподарського підприємства "Переселенське-К" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Пульс" про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення від 08.05.2020 №5-1016.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що спірним податковим повідомленням-рішенням нараховано земельний податок за 2020 рік за земельну ділянку з кадастровим номером :03:016:0009, площею 3,2641 га, яка перебуває у власності позивача. Вказана земельна ділянка передана ним у користування за договором оренди від 03.07.2013 ТОВ "Агро Пульс", яке, в свою чергу, відповідно до договору про співпрацю від 01.05.2018 №02/18 передало її у землекористування ПСП "Переселенське-К" платнику єдиного податку IV групи. Отже, вказані обставини свідчать про те, що ПСП "Переселесньке-К" є землекористувачем та платником земельного податку, вже сплатило земельний податок за використовувану ним земельну ділянку, а тому підстави для прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення відсутні.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що враховуючи наявність у позивача права власності на земельну ділянку, яка є об`єктом оподаткування земельним податком, та приймаючи до уваги той факт, що передача цієї ділянки в оренду платнику єдиного податку ІІІ групи не є законодавчо визначеною підставою для звільнення від оподаткування таким податком, то спірне податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем правомірно й підстави для його скасування відсутні. Також суд першої інстанції зазначив, що оскільки доказів передачі позивачем належної йому на праві власності земельної ділянки саме в оренду ПСП Переселенське-К матеріали справи не містять, а умовами договору про співпрацю від 01.05.2018 №02/18, укладеного між ТОВ "Агро Пульс" та ПСП Переселенське-К, чітко визначено, що він не породжує виникнення між сторонами орендних правовідносин, то підстави для застосування пільги, передбаченої пунктом 281.3 статті 281 Податкового кодексу України, відсутні. Отже, факт укладання між ПСП "Переселенське-К" та ТОВ "Агро Пульс", яке є платником єдиного податку 3 групи, договору про співпрацю не звільняє позивача, як власника відповідної земельної ділянки, від обов`язку сплати земельного податку.

Позивач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати його та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував, що податкове зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» сплачено землекористувачем ПСП «Переселенське-К», тому сплата такого позивачем призведе до подвійного оподаткування.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів скаржника і правильності висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки (кадастровий номер :03:016:0009), площею 3,2641 га, що розташована за адресою: Київська обл., Кагарлицький р-н., Переселенська сільська рада, про що свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №496474 від 20.07.2005 (т.2, а.с.19-22).

03.07.2013 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Пульс" укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого позивачем було надано, а товариством прийнято у строкове платне користування (оренду) земельну ділянку (кадастровий номер :03:016:0009) сільськогосподарського призначення, площею 3,2641 га.

Пунктом 3.1 договору визначено, що даний договір укладено строком на 10 років (т.1, а.с.23-26).

Також між сторонами були підписані Розрахунок по договору (Додаток №1) (а.с.27).

На виконання умов вказаного договору позивачем за актом приймання-передачі земельної ділянки було передано ТОВ "Агро Пульс" в оренду вказану земельну ділянку (т.1, а.с.28).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації іншого речового права від 23.09.2014 №27194791, 23.09.2014 державним реєстратором Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Нацевич Людмилою Віталіївною було прийнято рішення №16002446 про державну реєстрацію права оренди за ТОВ "Агро Пульс" на вказану земельну ділянку (т.1, а.с.30-31).

З матеріалів справи вбачається, що 08.05.2021 Головним управління ДПС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення №5-1016, яким позивачу визначено до сплати грошове зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік на суму 866,00 грн (т.1, а.с.22).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся з позовом до суду про визнання рішення протиправним і скасування.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами пунктів 36.1, 36.2, 36.4 ст. 36 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

Відповідно до пунктів 37.1 та 37.2 ст. 37 ПК України підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов`язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку.

Пункти 38.1 та 38.2 ст. 38 ПК України встановлює, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Підпункти 14.1.72 та 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України дають визначення, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Землекористувачі - це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

За приписами ст. 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно із пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до п. 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Як вбачається зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 №161-XIV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Отже, об`єктом плати за землю є земельна ділянка, надана в користування з метою провадження господарської діяльності підприємства, а майнові права на вказану земельну ділянку передаються до складеного капіталу такого підприємства, яке реалізуючи права землекористувача, має обов`язок внесення плати за землю. Саме з таких підприємств плата за землю справляється щорічно у вигляді земельного податку або орендної плати.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки (кадастровий номер :03:016:0009), площею 3,2641 га, що розташована за адресою: Київська обл., Кагарлицький р-н., Переселенська сільська рада, про що свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №496474 від 20.07.2005.

Як зазначалось, 03.07.2013 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Пульс" укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого позивачем було надано, а товариством прийнято у строкове платне користування (оренду) земельну ділянку (кадастровий номер :03:016:0009) сільськогосподарського призначення, площею 3,2641 га.

01.05.2018 між Приватним сільськогосподарським підприємством "Переселенське-К" (Сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Пульс" (Сторона 2) було укладено договір про співпрацю №02/18, пунктом 1.1 якого передбачено, що предметом (метою) цього договору є співпраця Сторін в процесі здійснення господарської діяльності, визначена у розділі 2 цього Договору.

На виконання умов вказаного договору, ТОВ "Агро Пульс" було передано ПСП "Переселенське-К" у користування, зокрема, земельну ділянку з кадастровим номером :03:016:0009, площею 3,2641 га, про що між сторонами складено та підписано акт приймання-передачі (т.2, а.с.2-4).

Зважаючи на вказане, на думку колегії суддів, фактичним землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером: :03:016:0009, площею 3,2641 га є Приватне сільськогосподарське підприємство «Переселенське-К», відповідно, земельний податок підлягає сплаті фактичним землекористувачем.

Сторонами у справі не заперечується що Приватне сільськогосподарське підприємство «Переселенське-К» сплатило податок за користування земельною ділянкою з кадастровим номером: :03:016:0009, площею 3,2641 га, яка знаходиться за адресою: Київська обл., Кагарлицький р-н., Переселенська сільська рада, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких наявні в матеріалах справи.

Крім того, колегія суддів наголошує, що сплата позивачем визначених контролюючим органом податкових зобов`язань спірним рішенням за земельну ділянку з кадастровим номером :03:016:0009, площею 3,2640 га матиме своїм наслідком подвійне оподаткування.

Також колегія суддів вважає необхідне вказати, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, реєстрація будь-якого речового права лише підтверджує (засвідчує) право використання певним майном, а не надає правомочності щодо його використання як такого. Внесення права користування до реєстру речових прав носить суто формальний характер та не є визначальним за даних правовідносин. При цьому, учасниками у справі не оспорюється фактичне (безпосереднє) використання земельної ділянки саме ПСП «Переселенське-К», так само не заперечується і факт сплати ПСП «Переселенське-К» податку за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :03:016:0009, площею 3,2640 га.

Окрім того, Податковий Кодекс України не деталізує вимог до правового титулу, відповідно до якого у особи виникає право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, а також до правовстановлюючих документів, якими підтверджуються відповідні права на земельні ділянки.

Виникнення орендних відносин відповідно до вимог земельного законодавства не є єдиною та обов`язковою умовою для визнання сільськогосподарських угідь такими, що знаходяться в користуванні платника, оскільки оренда є лише одним із видів права користування землею. Податкове законодавство не вимагає державної реєстрації договору оренди земельної ділянки (паю) як обов`язкової ознаки для кваліфікації відповідної ділянки як такої, що знаходиться у користуванні сільськогосподарського товаровиробника.

Обов`язок зі сплати земельного податку виникає у особи в силу фактичного використання земельної ділянки, незалежно від дотримання такою особою вимог земельного та цивільного законодавства щодо порядку оформлення права землекористувача та підстав набуття права користування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.02.2019 у справі №815/5979/17; від 06.02.2019 у справі №824/230/17-а; від 24.09.2019 у справі №806/7171/13-а; від 28.04.2020 у справі №814/536/15.

Отже, враховуючи вказані норми та обставини справа, колегія суддів вважає, що оспорюване податкове повідомлення-рішення, винесене по відношенню до ОСОБА_1 є протиправним, оскільки податкове зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» сплачено землекористувачем ПСП «Переселенське-К», а сплата такого позивачем призведе до подвійного оподаткування.

За таких обставин, суд першої інстанції прийняв незаконне рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення про донарахування позивачу податку, який вже сплачений фактичним землекористувачем, є безпідставним.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС України.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Згідно частин першої, шостої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за подачу позову сплатив 840,80 грн, а за подачу апеляційної скарги на судове рішення - 1261,00 грн. Отже, судовий збір в сумі: 2101,80 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок його бюджетних асигнувань відповідача.

Також колегія суддів зазначає, що позивач у заві від 16.12.2020 про стягнення судових витрат на правничу допомогу вказав, що докази про підтвердження витрат будуть надані після ухвалення судового рішення, тому витання щодо стягнення цих витрат може бути вирішено судом після надання відповідних доказів.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від "15" вересня 2021 р. та ухвалити нове судове рішення, яким позов позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Приватного сільськогосподарського підприємства "Переселенське-К" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Пульс" про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 08.05.2020 №5-1016.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області сплачений судовий збір у розмірі 2101,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 14 лютого 2022 року.

Головуючий суддя Судді:Л.Т. Черпіцька О.Є. Пилипенко Я.М. Собків