Справа № 200/1530/22
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

27 січня 2022 року Справа №200/1530/22

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України у Донецькій області, Головного управління Пенсійного України у Донецькій області, Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства України про визнання постанови протиправною та стягнення певних сум, -

УСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС України у Донецькій області, Головного управління Пенсійного України у Донецькій області, Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства України про:

визнання недійсною та скасування постанови державного виконавця Краматорського міського відділу Державної виконавчої служби Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції України Оруджової К.І. від 01 квітня 2021 року про стягнення з пенсії грошей у сумі 12577,44 грн. на користь ГУ ДПС у Донецькій області, виконавчого збору у розмірі 1257,74 грн., та 242 грн. на користь Державного казначейства служби України.

стягнення з ГУ ДПС України у Донецької області та ГУ ПФУ України у Донецької області на користь позивачки незаконно вилучених коштів з пенсії ОСОБА_1 у травні і червні 2021 року у розмірі 1752,00 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали позовної заяви, суд встановив, що вона не відповідає вимогам статті 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 9 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в позовній заяві зазначаються у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Частиною 7 ст. 161 КАС України визначено, що до заяви про визнання індивідуального акта протиправним чи адміністративного договору недійсним додається також оригінал або копія оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

Позивачка, оскаржуючи постанову державного виконавця від 01 квітня 2021 року, не долучила до позовної заяви копію вказаного акта.

Натомість за текстом позову викладено прохання про її витребування. Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено:1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Отже, неможливість самостійного отримання доказів є ключовою умовою для витребування таких доказів судом за клопотанням особи.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачка всупереч вимог ст. 80 КАС України не навела обставини, які стали на заваді самостійного отримання вказаних доказів.

Крім того, суд зазначає, що пункт 9 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України вказує на невичерпний перелік інформації, яка може бути висвітлена в адміністративному позові для правильного вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Позов в адміністративному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, яка складається з вимоги процесуального характеру (відкрити провадження по справі) і вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право).

При цьому складовими частинами позову є предмет позову та підстави позову

Згідно з ч. 1 ст. 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Пов`язаними між собою можна вважати вимоги, що випливають з одних правовідносин, і, як наслідок, ґрунтуються на одних і тих самих фактичних даних.

Таким чином, у випадку заявлення позивачем в одній позовній заяві кількох вимог, що становлять предмет адміністративного позову, вказані вимоги мають виникати з однакових юридичних фактів, тобто мати єдині підстави позову, оскільки в протилежному випадку виникають різні адміністративні позови, які підлягають розгляду в окремих самостійних провадженнях.

Предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, направлені на захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Підстави позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Тобто це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які об`єктивуються у поданих доказах. Під підставами позову слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону. До підстав позову входять лише юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення, та які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з вимогами до іншої особи.

Зі змісту прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивач у пункті першому просить суд визнати недійсною та скасувати постанову від 1 квітня 2021 року державного виконавця Краматорського міського відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Оруджової К.І. про стягнення з пенсії грошей у сумі 12577,44 грн. на користь ГУДПС у Донецькій області, виконавчого збору у розмірі 1257,74 грн., та 242 грн. на користь Державного казначейства служби України.

Відповідно до ч.1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Тобто суд зазначає що Кодексом адміністративного судочинства визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби, приватного виконавця.

У той же час, у пункті 2 прохальної частини позовні вимоги спрямовані на стягнення з ГУ ДПС України у Донецької області та ГУ ПФУ України у Донецької області незаконно вилучені кошти з пенсії ОСОБА_1 у травні і червні 2021 року у розмірі 1752,00 грн.

Так, суд звертає увагу позивача на те, що вимоги спрямовані до державної виконавчої служби розглядаються у порядку встановленому ст. 287 КАС України, мають окремий характер, а також самостійний предмет та обсяг доказування.

Щодо до другої вимоги стосовно стягнення коштів то в даному випадку суд зазначає наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, де суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Вимог щодо вирішення публічно-правового спору (визнання протиправними дій/бездіяльності чи рішення ГУ ДПС України у Донецької області та ГУ ПФУ України у Донецької області) позивачкою не заявлено.

Тобто, за характером спірних правовідносин вказані вимога не є такою що належить до адміністративної юрисдикції.

Відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, відсутність вимог позивача стосовно вирішення публічно-правового спору унеможливлює розгляд вимог про стягнення з ГУ ДПС України у Донецької області та ГУ ПФУ України у Донецької області коштів в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення коштів не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а мають вирішуватись відповідним місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.11.2021 у справі №200/6104/21.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги сформульовані в такий спосіб, що не дозволяє суду визначити чітко матеріально-правові вимоги позивача до відповідачів, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають уточненню із урахуванням висновків суду стосовно вимог ч.1 ст.172 КАС України.

Щодо строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно пункту 1 частини другої статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Виходячи з вищевказаних положень процесуального закону, суд зазначає наступне.

Процесуальний строк звернення до суду щодо оскарження постанови від 01.04.2021, з урахуванням того що позивачці стало відомо про її існування у травні 2021, про що вказано у тексті позову, закінчився у максимум у червні 2021 року. Датою поштового відправлення є 22.01.2022, про що свідчить відмітка на конверті.

Отже, позивачкою пропущено строк звернення до суду, який відповідно до статті 287 КАС України становить 10 днів.

За приписами статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (частина перша статті).

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

Щодо судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору на сьогодні визначено Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI (із відповідними змінами і доповненнями).

Положеннями абзацу першого частини першої статті 3 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI (далі - Закон №3674-VI) визначено, що судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною першою статті 4 Закону №3674-VI встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Також, частиною другою зазначеної статті передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою, встановлюється ставка судового збору 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за адміністративний позов немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (згідно з Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", з 1 січня 2021 року встановлений прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2270 гривень).

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру (ч.3 ст. 6 Закону №3674-VI).

Частинами першою та другою статті 9 Закону №3674-VI встановлено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Із змісту позовної заяви випливає, що вона містить дві вимоги майнового характеру 14 329,44 грн. (скасувати постанову про утримання суми 12 577,44 грн., а також вимогу про стягнення суми 1 752,00 грн.).

Отже, сума судового збору становить 992,40 грн.

Позивачем до позову не долучено документ про сплату судового збору

Разом з адміністративним позовом подано клопотання про звільнення від його сплати, в обґрунтування зазначено, що позивачка має незадовільний майновий та хворобливий стан.

Розглянувши вказане клопотання, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України Про судовий збір враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

До клопотання про звільнення від сплати судового збору доказів про майновий стан позивачки не надано.

Таким чином для звільнення від сплати судового збору, відповідно до вимог статті 8 Закону України Про судовий збір необхідно надати довідку з органу Державної податкової служби України про розмір доходів за попередній календарний рік, яка підтверджує, що розмір судового збору в справі перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік, зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі №9901/77/20.

Отже, позивачці необхідно подати до суду докази сплати судового збору у розмірі 992,40 грн. або докази майнового стану (довідку про доходи з податкового органу за 2021 рік, тощо).

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суд, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (пункт 2 частини другої статті 169 КАС України).

Наведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам, процесуального законодавства, тому її слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України у Донецькій області, Головного управління Пенсійного України у Донецькій області, Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства України про визнання постанови протиправною та стягнення певних сум - залишити без руху.

Надати позивачці термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду уточненої позовної заяви у кількості відповідно учасників справи, із урахуванням висновків суду та у відповідності до вимог ст. 21, ч.1 ст.172 КАС України, копії оскаржуваної постанови від 01.04.2021, доказів сплати судового збору у визначеному судом розмірі, або доказів на підтвердження незадовільного майнового стану, які в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону №3674 можуть бути враховані судом, як підтвердженням факту, що майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплатити судовий збір, клопотання про поновлення строку звернення до суду із доказами на підтвердження обґрунтування вказаної заяви.

Копію ухвали невідкладно надіслати позивачці.

Роз`яснити позивачці, що у разі невиконання вимог ухвали позовна заява підлягає поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Буряк