Справа № 420/19784/21
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління архітектури та містобудування Южненської міської ради Одеського району Одеської області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління архітектури та містобудування Южненської міської ради Одеського району Одеської області, в якій просила (з урахуванням уточнень): визнати протиправним відмову Управління архітектури та містобудування Южненської міської ради у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки під реконструкцію нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок з прибудовою та надбудовою додаткових поверхів за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ; зобов`язати Управління архітектури та містобудування Южненської міської ради надати ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки під реконструкцію нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок з прибудовою та надбудовою додаткових поверхів за адресою; АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне. ОСОБА_1 01 квітня 2021 року у відповідності до п.4 ст.9 ЗУ «Про адміністративні послуги» звернулася до Управління архітектури та містобудування Южненської міської ради з заявою про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки під реконструкцію нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок з прибудовою та надбудовою додаткових поверхів, що розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, Управління архітектури та містобудування Южненської міської ради листом № 281/21-01-22 від 14.04.2021 року повідомило Позивачу про відмову в наданні йому містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з тим, що земельні ділянки призначені для обслуговування цеху виробничо-побутового призначення, що не відповідає намірам будівництва. Позивач вважає, що у відповідача буди відсутні правові підстави для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, відповідачем було порушено позивача на мирне володіння його власністю (яким у розумінні ст.1 Першого протоколу є і право користування), що полягає у перешкоджанні використанню земельної ділянки та реалізації права Позивача на забудову земельної ділянки, що встановлено ч.4 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а тому відповідні дії Відповідача, які полягають у відмові в наданні Позивачу містобудівних умов та обмежень є протиправними.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15.11.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління архітектури та містобудування Южненської міської ради Одеського району Одеської області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що ОСОБА_1 звернулась до Управління архітектури та містобудування Южненської міської ради з заявою про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . В наданні містобудівних умов та обмежень було відмовлено на підставі того, що згідно з Договором оренди землі від 31.05.2018 р. та Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11.09.2018 р. дані земельні ділянки мають цільове призначення для обслуговування цеху виробничо-побутового призначення та не відповідає намірам будівництва на яке Відповідач хотів отримати містобудівні умови та обмеження. При аналізі та опрацюванні заяви Позивача було виявлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:005:0373, площею: 0.113 га має цільове призначення: В.03.15 - Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, вид використання для обслуговування цеху виробничо-побутового призначення. Земельна ділянка з кадастровим номером :02:005:0398, площею: 0.1015 га має цільове призначення: 03.15 Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, вид використання для обслуговування цеху виробничо-побутового призначення. На підставі чого було прийнято рішення відповідно до пп.2 ч.4 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» - виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що невідповідність намірів забудови земельних ділянок цільовому призначенню земельних ділянок, з огляду на положення законодавства України не є підставою для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень, у зв`язку з тим, що відповідної підстави фактично не передбачено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», а державні органи повинні діяти в межах повноважень, що передбачені законодавством України. Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель, а саме «землі житлової та громадської забудови», не є зміною її цільового призначення, а отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо).

В поясненнях відповідач вказує, що згідно з Схемою зонування території міста Южного розробленого в 2016 році, та згідно ДБН Б. 1.1-22:2017 «Склад та зміст плану зонування території» земельні ділянки позивача відносяться до категорії Г-2 - Громадська зона населеного пункту призначається для розміщення адміністративно-ділових, фінансових, науково-дослідних центрів, громадських установ і готельних комплексів, об`єктів культури, освіти, охорони здоров`я, спорту, торгівлі і громадського харчування, побутового обслуговування, відкритих стоянок автотранспорту, наземних і підземних гаражів і інших об`єктів, пов`язаних із забезпеченням життєдіяльності громадян, які потребують спеціальних заходів щодо забезпечення санітарної, екологічно та вибухопожежної безпеки. Будучи власником чи користувачем земельної ділянки, забудовник як користувач земельної ділянки несе відповідальність, насамперед, за дотримання вимог земельного законодавства і використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

01.04.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Управління архітектури та містобудування Южненської міської ради Одеського району Одеської області із заявою та відповідним пакетом документів згідно п.4 ст.9 Закону України «Про адміністративні послуги», в якій просила надати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , для реконструкції нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок з прибудовою та надбудовою додаткових поверхів.

Управління архітектури та містобудування Южненської міської ради Одеського району Одеської області у відповідь на вказане звернення листом від 14.04.2021 року повідомило ОСОБА_1 , що згідно з Договором оренди землі від 31.05.2018 р. та Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11.09.2018 р. дані земельні ділянки призначені для обслуговування цеху виробничо-побутового призначення, що не відповідає намірам будівництва, тому керуючись пп.2 ч.4 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» відмовило в наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Згідно з п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» план зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій. Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки віл 11.09.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Дараган І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 921, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , має цільове призначення - 03.15 для будівництва га обслуговування інших будівель громадської забудови, категорія земель - землі житлової та громадської забудови: вид використання - для обслуговування цеху виробничо-побутового призначення.

Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 року № 548, землі житлової та громадської забудови поділяються на землі житлової забудови (код 02) та землі громадської забудови (код 03). До земель житлової забудови належать землі, які використовуються для розміщення житлової забудови (житлові будинки, гуртожитки, господарські будівлі та інше); землі, які використовуються для розміщення гаражного будівництва. До земель громадської забудови належать землі, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів), інших об`єктів загального користування.

Суд погоджується з відповідачем, що класифікація визначає поділ земель на окремі види цільового призначення в межах категорії земель, які характеризуються власним правовим режимом, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів тощо. Кожна земельна ділянка окрім категорії та виду цільового призначення має також вид використання, а містобудівне законодавство містить поняття функціонального призначення земельної ділянки. Функціональне призначення земельної ділянки не зазначається в документах на земельну ділянку, а міститься в містобудівній документації (генеральному плані населеного пункту, плані зонування території тощо). Зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає містобудівній документації, забороняється.

Згідно з Схемою зонування території міста Южного розробленого в 2016 році та ДБН Б.1.1-22:2017 «Склад та зміст плану зонування території» земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1, відносяться до категорії Г-2 - Громадська зона населеного пункту, яка призначається для розміщення адміністративно-ділових, фінансових, науково-дослідних центрів, громадських установ і готельних комплексів, об`єктів культури, освіти, охорони здоров`я, спорту, торгівлі і громадського харчування, побутового обслуговування, відкритих стоянок автотранспорту, наземних і підземних гаражів і інших об`єктів, пов`язаних із забезпеченням життєдіяльності громадян, які потребують спеціальних заходів щодо забезпечення санітарної, екологічно та вибухопожежної безпеки.

Відповідно до ч.4 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Згідно з ч.5 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 4-1) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Згідно з ч.2 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва. Містобудівні умови, обмеження та технічні умови для проектування об`єктів будівництва в рамках здійснення державно-приватного партнерства або реалізації проекту, що здійснюється на умовах концесії, можуть надаватися приватному партнеру, концесіонеру на підставі документа, що засвідчує право користування земельною ділянкою, виданого підприємству, установі, організації, що є балансоутримувачем майна, що передається у концесію, за умови, що така земельна ділянка (або її частина) відповідно до положень договору необхідна для здійснення державно-приватного партнерства або реалізації проекту, що здійснюється на умовах концесії.

Відповідно до ч.3 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки), до якої додаються: 1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію - у разі, якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці - у разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); 3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000. У випадках, визначених частиною четвертою статті 34 цього Закону та частиною першою статті 12-1 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», кадастровий номер земельної ділянки зазначається у заяві за його наявності, а копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію додається до заяви за наявності. Інформацію про речове право на земельну ділянку, право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, відомості з Державного земельного кадастру уповноважені органи містобудування та архітектури отримують відповідно до частини восьмої статті 9 Закону України «Про адміністративні послуги». Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва. Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним. Витяг з містобудівного кадастру для формування містобудівних умов та обмежень до документів замовника додає служба містобудівного кадастру (у разі її утворення). Перелік об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Згідно з ч.4 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є: 1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень; 2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; 3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень з обґрунтуванням підстав такої відмови надається у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Відповідно до ч.6 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову в їх наданні здійснюється відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви, затверджується наказом такого органу.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:005:0373 площею 0,113 га має цільове призначення 03.15 - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, вид використання для обслуговування цеху виробничо-побутового призначення, земельна ділянка з кадастровим номером :02:005:0398 площею 0,1015 га має цільове призначення 03.15 - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, вид використання для обслуговування цеху виробничо-побутового призначення.

При цьому, в заяві позивач просив надати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки для реконструкції нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок з прибудовою та надбудовою додаткових поверхів.

Тобто, на думку суду, відповідачем в даному випадку було обґрунтовано відмовлено позивачу у наданні містобудівних умов та обмежень на підставі п.2 ч.4 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у зв`язку з виявленням недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці.

Посилання позивача, як на підставу для задоволення позову, що для належного виконання зобов`язань за договорами купівлі-продажу є надання відповідачем містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , однак відповідач своїми діями фактично перешкоджає позивачу завершити будівництво об`єкту незавершеного будівництва, суд вважає необґрунтованими та безпідставними, що здійснені з невірним тлумаченням норм законодавства.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

З урахуванням зазначеного, Управління архітектури та містобудування Южненської міської ради Одеського району Одеської області, відмовляючи ОСОБА_1 у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в зв`язку з чим заявлені позовні вимоги не належать до задоволення.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Доводи позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження впродовж розгляду справи та спростовуються наведеними в рішенні суду обставинами. Адже, згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач довів суду належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами з посиланнями на відповідні положення законодавства про необґрунтованість позовних вимог позивача.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно з вимогами ст.139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління архітектури та містобудування Южненської міської ради Одеського району Одеської області (пр. Григорівського десанту, 18, м. Южне, Одеський р-н., Одеська обл., 65481, ідентифікаційний код 21001081) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко