Справа № 380/3592/21
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/3592/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Кравців О.Р.,
секретар судового засідання Шийович Р.Я.,
від позивача ОСОБА_1
від відповідача не прибув,
розглянув в відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Суть справи.
- стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.
В обґрунтування позову зазначено про протиправність оскаржуваного рішення від 29.01.2021, оскільки відповідач будучи правонаступником майна, прав і обов`язків Бабинської сільської ради, не мав права скасовувати рішення останньої. Крім того, відмова позивача у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не відповідає приписам чинного законодавства.
Ба більше, внесення змін до оскаржуваного рішення від 29.01.2021 є також протиправним. Відмова в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з мотивуванням здійснення діяльності відповідачем щодо забезпечення ефективного використання земельного фонду, покликаннями на невідповідність коду земельної ділянки згідно Класифікації видів цільового призначення земель (далі КВЦПЗ), існуванням фактів внесення державним реєстратором змін до державного земельного кадастру про земельну ділянку в частині зміни цільового призначення, - не відповідають приписам Земельного кодексу України.
Оскільки вказане порушує права позивача, він звернувся до суду із цим позовом для їх захисту.
Ухвалою від 19.03.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні, з повідомленням (викликом) сторін. У вказаній ухвалі також запропоновано позивачу подати заяву/клопотання про залучення Головного управління Держгеокадастру як третьої особи з обґрунтуванням на чиїй стороні таке слід залучити до участі у справі, а також яким чином рішення у цій справі вплине на права та обов`язки Головного управління Держгеокадастру у Львівській області. Відповідної заяви стороною позивача не подано.
23.04.2021 за вх. №5150ел. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву /арк.спр.46-49/, вважає позовну заяву безпідставною та надуманою, а позовні вимоги такими, що суперечать нормам чинного законодавства України.
Щодо проекту землеустрою з`ясовано відсутність підписів та печаток на частині документів, а також погоджень із суміжними землекористувачами, а також відсутній документ про погодження Проекту із територіальним органом центрального органу виконавчої влади виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. З позиції відповідача, відповідний проект розроблений не у відповідності до рішення №155 від 24.06.2020, оскільки відповідним рішенням надано дозвіл на виготовлення проекту відведення з цільовим призначенням 01.03 (ведення особистого селянського господарства), а проект виготовлено із вказанням цільового призначення 16.00 (землі запасу).
Крім того відповідач також повідомив про те, що рішення Бабинської сільської ради від 24.06.2020 прийнято всупереч рішенню цієї ж ради від 24.06.2020 за №155.
Надалі відповідачем прийнято рішення №729 від 25.03.2021, у якому уточнено обґрунтування відмови у затвердженні проекту землеустрою.
Відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю. Просив позов задовольнити повністю.
Відповідач в судове засідання явки уповноваженого представника не забезпечив. Про дату, час і місце судового розгляду представник відповідача повідомлений належним чином шляхом проставляння відмітки про ознайомлення із датою наступного судового засідання /арк.спр.105/. Клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавав.
З врахуванням приписів ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд з`ясувавши думку представників позивача щодо можливості продовження розгляду справи за даною явкою сторін проти чого застережень не висловлено, продовжив розгляд справи за відсутності уповноважених представників відповідача.
Суд заслухав пояснення представників позивача, з`ясував підстави позову, відзиву, фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, дослідив письмові докази, долучені до матеріалів справи, та, -
в с т а н о в и в :
Рішенням Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області №155 від 24.06.2020 надано дозвіл ОСОБА_2 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1,9873 га з метою надання у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам або юридичним особам, код 16.00) комунальної власності ради з кадастровим номером :18:000:0572, яка розташована в адміністративних межах Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області за межами с. Бабина. Також вказаним рішенням зобов`язано позивача замовити в суб`єктів господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно з законом, виготовлення документації із землеустрою та подати виготовлену документацію у відділ у Самбірському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області для реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та на затвердження в Бабинську сільську раду Самбірського району Львівської області /арк.спр.4/

За заявою ОСОБА_2 Самбірським районним виробничим відділом Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність землі запасу (код згідно КВЦПЗ 16.00) /арк.спр.8-25/.

08.12.2020 проведено державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :18:000:0613, цільове призначення: 01.03 Для ведення особистого селянського господарства;категорія земель землі сільськогосподарського призначення, площа 1,9873 га; інформація про документацію із землеустрою на підставі якої здійснено державну реєстрацію земельної ділянки технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, 14.02.2020 /арк.спр.5-7/. Вказане підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020.

Новокалинівською міською радою Самбірського району Львівської області від 19.11.2020 за №10 «Про реорганізацію Бабинської сільської ради та Дублянської селищної ради шляхом приєднання до Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області» вирішено розпочати процедуру реорганізації шляхом приєднання. Вказаним рішенням також визначено, що Новокалинівська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області /арк.спр.27/.

З вказаними Проектом землеустрою та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку позивач звернувся до відповідача як правонаступника Бабинської сільської ради для його затвердження.

Рішенням від 29.01.2021 за №383 за наслідками розгляду заяви позивача, з метою забезпечення ефективного використання земельного фонду ради, керуючись ст.ст. 79№, 186 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Новокалинівська міська рада вирішила відмовити позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої в адміністративних межах Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області за межами населеного пункту с. Бабина площею 1,9873 га з кадастровим номером :18:000:0613 у зв`язку з тим, що рішення Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області від 24.06.2020 №155 прийнято всупереч рішення Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області від 24.06.2020 №154 та ст.ст. 79№, 186 Земельного кодексу України.

Також вказаним рішенням скасовано рішення Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області від 24.06.2020 №155, оскільки таке прийнято всупереч рішенню Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області від 24.06.2020 №154.

Новокалинівську міську раду Самбірського району Львівської області зобов`язано після реєстрації речового права комунальної власності на земельну ділянку площею 1,9873 га з кадастровим номером :18:000:0613 для ведення особистого селянського господарства, розташованої в адміністративних межах Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області за межами населеного пункту с. Бабина, здійснити юридичні дій щодо продажу права власності на дану земельну ділянку на земельних торгах /арк.спр.28/.

Рішенням Новокалинівської міської ради від 25.03.2021 за №729 «Про внесення змін і доповнень до рішення Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області від 29 січня 2021 року №383 «Про відмову гр. ОСОБА_2 , жителю с. Задністря, Самбірського району, Львівської області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,9873 га для ОСГ, розташованої за межами населеного пункту с. бабина в адміністративних межах Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області з кадастровим номером :18:000:0613», заслухавши інформацію міського голови ОСОБА_3 , керуючись п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 12, 20, 79№, 80, 83, 122, 186, 186, ст. 25, 50, 56 Закону України «Про землеустрій», враховуючи рішення Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області від 24.06.2020 №154, Новокалинівська міська рада внесла зміни та доповнення до вказаного вище рішення, виклавши його у новій редакції, зокрема в частині мотивів та підстав для відмови позивачу у затвердженні відповідного проекту.

Так, у цьому рішенні вказано, зокрема, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність землі запасу (код згідно з КВЦПЗ 16.00) розроблений Самбірським районним виробничим відділом ЛРФ ДП «ЦДЗК», не у відповідності до прийнятого рішення Бабинської сільської ради від 24.06.3030 №155 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 » з метою надання її у власність заявнику із земель запасу (код КВЦПЗ 16.00) земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам, змінивши її цільове призначення на землі (код КВЦПЗ 01.03) для ведення особистого селянського господарства, та той факт, що Державним кадастровим реєстратором відділу у Самбірському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Французом Р.М. було внесено зміни до Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :18:000:0613 площею 1,9873 га, а саме змінено цільове призначення земельної ділянки з КВЦПЗ 16.00 на КВЦПЗ 01.03, без дотримань вимог ст. 20 Земельного кодексу України, а саме без прийняття рішення органом місцевого самоврядування в межах повноважень визначених ст. 122 Земельного кодексу України про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки зі зміною її цільового призначення та зміни цільового призначення самої земельної ділянки» та той факт, що рішення Бабинської сільської ради від 24.06.2020 №156 прийнято всупереч п. 2 рішення Бабинської сільської ради від 24.06.2020 №154, а саме технічна документація по поділу земельної ділянки комунальної власності не була затверджена згідно зі ст. 186 Земельного кодексу України /арк.спр.50-52/.

Позивач не погоджуючись із вказаними рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що порушую його права, з метою їх відновлення та з метою зобов`язати відповідача затвердити відповідний проект землеустрою, звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України, в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин та до внесення змін Законом України від 28.04.2021 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» №1423-IX, який набрав чинності 27.05.2021) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України).

Згідно з підпунктом «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Пунктом «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлює стаття 118 ЗК України.

Частинами 6, 7 ст. 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно з ч. 6 ст. 186 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1- цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч. 1 ст. 186№ ЗК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 186 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Частиною 9 ст. 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже процедура безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян передбачає: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин відповідно до приписів ст. 186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, який у двотижневий строк зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч. 10 ст. 118 ЗК України).

При цьому, єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому ст. 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку ст. 186-1 ЗК України, норми ст. 118 цього Кодексу не містять. Перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України не передбачено.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 30.10.2018 №820/4852/17, від 06.03.2019 у справі №1640/2594/18, від 22.10.2020 у справі №808/3083/17 та відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС враховуються судом до цих справних правовідносин.

Відповідно до рішення Бабинської сільської ради від 24.06.2020 №154 надано дозвіл Виконавчому комітету Бабинської сільської ради на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною площею 3,9746 га із кадастровим номером :18:000:0572, категорія земель землі сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, цільове призначення 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи фізичним особам) та зобов`язано Виконавчий комітет замовити в суб`єктів господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно з законом виготовлення документації із землеустрою та подати виготовлену документацію на реєстрацію та затвердження згідно чинного законодавства /арк.спр.26/.

Рішенням №155 від 24.06.2020 Бабинська сільська рада надала дозвіл позивачу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,9873 га з метою надання її у власність заявнику для ведення особистого селянського господарства із земель запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам, код 16.00) комунальної власності ради з кадастровим номером: :18:000:0572, яка розташована в адміністративних межах Бабинської сільської ради та зобов`язано замовити в суб`єктів господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою та подати виготовлену документацію у відділ у Самбірському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області для реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі та на затвердження в Бабинську сільську раду /арк.спр.14/.

Відповідач стверджує, що розроблений проект не відповідає вказаному рішенню, оскільки позивачу надано дозвіл на розроблення проекту відведення з цільовим призначенням 01.03 (ведення особистого селянського господарства), а проект виготовлено із вказанням цільового призначення 16.00 (землі запасу) /арк.спр.47-48/.

В оскаржуваному рішенні від 29.01.2021 №383 відповідач обмежився формулюванням підстави для відмови у затвердженні відповідного проекту землеустрою - невідповідність рішення Бабинської сільської ради №155 від 24.06.2020 про надання позивачу дозволу на виготовлення проектної документації на оспорювань земельну ділянку рішенню Бабинської сільської ради №154 від 24.06.2020 та скасував відповідно до рішення №383 від 29.01.2020 рішення №155 від 24.06.2020.

Вже в оскаржуваному рішенні від 25.03.2021 №729 відповідач вніс зміни та доповнення до рішення від 29.01.2020 №383, у якому покликався на розроблення Самбірським районним виробничим відділом ЛРФ ДП «ЦДЗК» відповідного проекту землеустрою не у відповідності до рішення Бабинської сільської ради №155 від 24.06.2020 з метою надання її у власність заявнику із земель запасу (код КВЦПЗ 16.00) земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам, змінивши її цільове призначення на землі (код КВЦПЗ 01.03) для ведення особистого селянського господарства. Також вказано про те, що Державним кадастровим реєстратором відділу у Самбірському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області внесено зміни до Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :18:000:0613 площею 1,9873 га та змінено цільове призначення такої земельної ділянки без дотримання вимог ст. 20 ЗК України, тобто без прийняття рішення органом місцевого самоврядування в межах повноважень визначених ст. 122 ЗК України про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною її цільового призначення та зміни цільового призначення самої земельної ділянки. Також вказано про невідповідність рішення Бабинської сільської ради №155 від 24.06.2020 про надання позивачу дозволу на виготовлення проектної документації на оспорювань земельну ділянку рішенню Бабинської сільської ради №154 від 24.06.2020, оскільки технічна документація по поділу земельної ділянки комунальної власності не була затверджена згідно зі ст. 186 ЗК України /арк.спр.65-66/.

Стосовно зміни цільового призначення земельної ділянки судом встановлено, що проект землеустрою розроблено щодо відведення земельної ділянки у власність землі запасу, код згідно КВЦПЗ 16.00 /арк.спр.8/, однак у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку станом на 31.12.2020 вказано цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства /арк.спр.5/

Вказане зумовило звернення відповідача із скаргою від 30.03.2021 за №02/09-564/1 на Рішення про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :18:000:0613 від 31.12.2020, у якій просив скасувати відповідне рішення в частині внесення змін цільового призначення земельної ділянки до Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :18:000:0613 площею 1,9873 га, а саме з КВЦПЗ 16.00 на КВЦПЗ 01.03 /арк.спр.53-54/.

Листом від 30.04.2021 за №18-13-0.2-2488/2-21 Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повідомило відповідача про те, що відомості щодо цільового призначення земельної ділянки приведено у відповідність до фактичного стану (КВЦПЗ 01.03 землі запасу, земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) /арк.спр.75/.

Згідно з листом від 02.06.2021 за №7/144-21 Відділу у Самбірському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області /арк.спр.67/ на звернення позивача від 02.06.2021 повідомлено, що в отриманому позивачем витязі з Державного земельного кадастру допущено описку в частині цільового призначення земельної ділянки та помилково зазначено 01.0 для ведення особистого селянського господарства. Позивачу роз`яснено можливість звернення в Центр надання адміністративних послуг для отримання витягу.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку станом на 02.06.2021 цільове призначення земельної ділянки :18:000:0613 - 16.00; категорія земель землі сільськогосподарського призначення;вид використання земельної ділянки: Землі запасу /арк.спр.68/.

За таких обставин, аргументи відповідача щодо зміни цільового призначення земельної ділянки щодо якої виникли спірні правовідносини повністю спростовуються вказаними письмовими доказами, долученими до матеріалів справи.

Ба більше вказане свідчить про відсутність розбіжностей щодо розроблення проекту землеустрою та відомостей вказаних у Витязі щодо земельної ділянки щодо відповідного коду КВЦПЗ.

Приймаючи оскаржувані рішення, відповідач зазначив, що документація подана позивачем на затвердження не відповідає нормам закону, оскільки розроблена в порядку відведення для набуття права на землю, що не є сформованою земельною ділянкою (тобто, розроблено проект землеустрою щодо її відведення), а не в порядку поділу земельної ділянки (на думку відповідача, необхідно було виготовити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки).

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про землеустрій» (в редакції чинній на момент надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою) документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Види документації із землеустрою: а) схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць; б) проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць; в) проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів; г) проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; д) проекти землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб; е) проекти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь; є) проекти землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів; ж) проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); з) робочі проекти землеустрою; и) технічна документація із землеустрою щодо визначення та встановлення в натурі (на місцевості) державного кордону України; і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); ї) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту; й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок; к) технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель. Види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом.

Частинами 1-6, 9-10 ст. 79-1 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Таким чином, формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою, крім випадків, формування їх шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, що в свою чергу здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Суд зауважує, що станом на 24.06.2020 (день, коли позивачу було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність) земельна ділянка кадастровий номер :18:000:0613 (площа 1,9873 га) не була ще сформованою, оскільки така не була зареєстрована у Державному земельному кадастрі та їй не було присвоєно кадастровий номер, відповідно і право власності на вказану земельну ділянку не було зареєстровано за Бабинською сільською радою.

При цьому, рішенням Бабинської сільської ради від 24.06.2020 №155 позивачу надано саме дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, вказане рішення є актом індивідуальної дії, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання (виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність), відтак фактична незгода відповідача із таким рішенням правового значення у даній справі немає.

Судом встановлено, що земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, стосовно якої виникли спірні правовідносини, зареєстрована 08.12.2020 Відділом у Самбірському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області; у Державному земельному кадастрі та їй присвоєно кадастровий номер :18:000:0613, про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру НВ-020. Отже, відповідно земельна ділянка кадастровий номер :18:000:0613 на даний час є сформованою.

У вказаному Витязі також містить інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснено державну реєстрацію земельної ділянки: технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок; 14.02.2020.

У контексті викладеного, доцільно зауважити, що обставини щодо внесення та наявності такої інформації у Державному земельному кадастрі не охоплюються предметом розгляду цієї справи.

За таких обставин покликання відповідача про протиправність будь-яких дій позивача, державного реєстратора тощо чи твердження про наявність недоліків у проекті землеустрою, судом оцінюються критично та як такі, що не підтверджуються письмовими доказами, долученими до матеріалів справи.

В ході судового розгляду відповідач також покликався на існування рішення Новокалинівської міської ради від 20.04.2016 №255 «Про розмір земельних ділянок для ведення ОСГ на території Новокалинівської міської ради» у розмірі до 0,50 га /арк.спр.103/, яке однак з позиції суду не може бути застосоване до цих спірних правовідносин, оскільки на той час відомостей про прийняття такого ж рішення Бабинською сільською радою відсутні. Більше того, Новокалинівська міська рада як правонаступник Бабинської сільської ради отримала свої повноваження з листопада 2020 року, в той час як дозвіл на складення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу надано ще у червні 2020 року саме Бабинською сільською радою.

Відповідно до ст. 186 ЗК України, зокрема, органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки у власність, надано повноваження на погодження та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. При цьому, підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації

Представником позивача до матеріалів справи долучено Висновок про розгляд документації із землеустрою від 14.12.2020 №18720/82-20, згідно з яким проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність землі запасу (код згідно КВЦПЗ 16.00) гр.. ОСОБА_2 за межами населеного пункту на території Бабинської сільської ради Самбірського району погоджено /арк.спр.92/.

Суд звертає особливу увагу на те, що проектна документація із землеустрою щодо відведення земельної ділянки виготовлена землевпорядною організацією відповідно до рішення органу місцевого самоврядування щодо відведення земельної ділянки з метою надання її у власність, а також погоджена у відповідності до вимог законодавства, чинного на час такого погодження.

Твердження відповідача про відсутність відповідного погодження разом із проектом не підтверджені долученими до матеріалів справи доказами, позаяк у п. 6 пояснювальної записки відповідного проекту вказаного про його наявність та надання їх разом із проектом.

Доцільно звернути увагу на те, що наявність відповідного висновку спростовує твердження відповідача про наявність будь-яких недоліків у відповідному проекті землеустрою.

Приписи ст. 118 ЗК України, яка регулює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, не надають відповідному органу місцевого самоврядування після погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймати будь-яке інше рішення ніж про його затвердження та надання такої земельної ділянки у власність. Водночас з аналізу ст. 186 ЗК України слідує, що перевірка проекту землеустрою на відповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації здійснюється на етапі його погодження.

Таким чином, оскільки позивач отримав дозвіл на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки, замовив проектну документацію, яка була розроблена та погоджена в установленому порядку, то у відповідача були відсутні підстави для повторної перевірки проекту землеустрою на відповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а відтак і для відмови у затвердженні такого проекту землеустрою.

В межах розгляду даної адміністративної справи підлягає встановленню правомірність чи протиправність дій органу місцевого самоврядування Новокалинівської міської ради щодо скасування свого ж рішення (акта індивідуальної дії).

Відповідач аргументує наявність таких повноважень приписами п. 14 ч. 6№ розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР, в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон №280/97-ВР), згідно з якими до прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України закінчення повноважень сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів, а також реорганізація сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів як юридичних осіб у зв`язку із змінами в адміністративно-територіальному устрої України здійснюються з урахуванням таких положень, зокрема, новообрана рада, її виконавчий комітет можуть вносити зміни, визнавати такими, що втратили чинність, або скасовувати акти відповідних органів місцевого самоврядування, правонаступниками яких вони є, та їх посадових осіб.

Положенням ст. 59 Закону №280/97-ВР також передбачено право органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни з будь-якого питання, що є компетенцією органу місцевого самоврядування.

Однак у контексті викладеного, суд зазначає таке.

В абзаці 3 пункту 3 Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 зазначено, що органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу й самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно з абзацом 1 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України органи місцевого самоврядування приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють дію норм права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Абзацами 5 та 6 пункту 5 Рішення визначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування та громадянами, що породжує у громадян упевненість у тому, що їхнє становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

У вказаному рішенні також зазначено, що зі змісту частини другої ст. 144 Конституції України та частини десятої ст. 59 Закону слідує, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Конституційний Суд України зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Враховуючи викладене, рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі №1-9/2009, суд дійшов висновку, що орган місцевого самоврядування в цілому наділений правом скасовувати свої раніше прийняті акти індивідуального характеру в односторонньому порядку, окрім випадку коли такі рішення були виконані.

У постановах від 20.09.2018 у справі №521/17710/15-а, від 22.01.2019 у справі №371/957/16-а, від 13.03.2019 у справі №542/1197/15-а Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування та громадянами, що породжує у громадян упевненість у тому, що їхнє становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Отже, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Європейський суд з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 аналізуючи скасування державними органами раніше прийнятого ними рішення, яке є ненормативним правовим актом індивідуальної дії, підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» «Онер`їлдіз проти Туреччини» «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» і «Москаль проти Польщі» ).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» та «Беєлер проти Італії»).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки»).

Тобто, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії»). Ризик будь - якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки»).

В даному випадку позивач отримав дозвіл на складення проекту землеустрою, за його замовленням розроблено відповідну проектну документацію, зареєстровано земельну ділянку та погоджено відповідний проект землеустрою.

Тобто позивачем здійснено заходи щодо відведення відповідної земельної ділянки з метою одержання її у власність відповідно до чинного законодавства.

Слід зазначити, що оскільки позивач мав «правомірні очікування» щодо можливостей реалізації своїх прав та інтересів як замовник проекту землеустрою, на переконання суду, відповідні права та охоронювані законом інтереси позивача порушені відповідачем у спосіб прийняття оскаржуваних рішень як №383 від 29.01.2021, так і доповненого і зміненого на його основі (похідного) №729 від 25.03.2021.

Доцільно зауважити, що відповідачем так і не аргументовано доцільності прийняття доповненого рішення від 25.03.2021 №729 через два місяці після винесення рішення №383 від 29.01.2021.

Надаючи оцінку оскаржуваним рішенням відповідача, суд керується нормами ч. 2 ст. 2 КАС України, відповідно до якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

За встановлених вище обставин, оскаржувані рішення №383 від 29.01.2021 та №729 від 25.03.2021 критеріям правомірності не відповідають, а тому такі підлягають скасуванню.

Вирішуючи питання про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою суд зазначає таке.

Статтею 118 ЗК України прямо передбачено обов`язок органу виконавчої влади або орган місцевого самоврядування прийняти відповідне рішення у випадку надання погодженого проекту землеустрою. Крім того, ч. 10 ст. 118 ЗК України також передбачено право особи на оскарження відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або у випадку залишення клопотання без розгляду.

Судом встановлено, що станом на день винесення спірного у справі рішення було наявне позитивне рішення належного суб`єкта владних повноважень про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, проект землеустрою погоджено експертом держаної експертизи, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Згідно з ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Ефективність правового захисту проаналізовано у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 у справі №2а-204/12).

Судом встановлено, що відповідач відмовив у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки у власність шляхом прийняття, у встановленому законом порядку, відповідного рішення. Тобто, відповідач вирішив дане питання у порядку, що відповідає вимогам чинного законодавства. Своєю чергою судом також встановлено, що відповідне рішення є необґрунтованим, оскільки не мотивоване встановленими ЗК України правовими підставами для відмови у затвердженні проекту землеустрою.

Таким чином, вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, доводів сторін, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки у власність площею 1,9873 га цільове призначення 16.00, розташованої за межами населеного пункту с. Бабина в адміністративних межах Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області з кадастровим номером :18:000:0613.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 139 КАС України на користь позивача слід стягнути судові витрати у виді судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 294, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області №383 від 29.01.2021 «Про відмову гр. ОСОБА_2 , жителю с. Задністря Самбірського району Львівської області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,9873га для ОСГ, розташованої за межами населеного пункту с. Бабина в адміністративних межах Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області з кадастровим номером :18:000:0613».

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області №729 від 25.03.2021 «Про внесення змін та доповнень до рішення Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області від 29.01.2021 №383 «Про відмову гр. ОСОБА_2 , жителю с. Задністря Самбірського району Львівської області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,9873 га для ОСГ, розташованої за межами населеного пункту с. Бабина в адміністративних межах Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області з кадастровим номером :18:000:0613».

4. Зобов`язати Новокалинівську міську раду Самбірського району Львівської області () повторно розглянути питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) земельної ділянки у власність площею 1,9873 га цільове призначення 16.00, розташованої за межами населеного пункту с. Бабина в адміністративних межах Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області з кадастровим номером :18:000:0613.

5. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області (81464, Львівська область, Самбірський район, м. Новий Калинів, пл. Авіації,1А; ) судові витрати у виді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14.02.2022.

Суддя Кравців О.Р.