Справа № 640/15923/20
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Грибан І.О.

Лічевецького І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Будпостач» до Київської міської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - Приватне підприємство «Будпостач» (далі - ПП «Будпостач») звернувся до суду з позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби від 03.02.2020 № UA100000/2020/200007/2 про коригування митної вартості товарів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці Держмитслужби від 03.02.2020 № UA100000/2020/200007/2 про коригування митної вартості товарів.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Київська митниця Держмитслужби звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

07 лютого 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від Приватного підприємства «Будпостач» надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.08.2018 між ПП «Будпостач» (покупець) та виробником і продавцем компанією TAIZHOU KAIFENG PLASTIC AND STEEL CO.,LTD (Китай) (продавець) було укладено Контракт № 1075, відповідно до якого, продавець виробляє та продає, а покупець оплачує і отримує оприскувачі і запасні частини до них в кількості, за ціною і на суму, згідно з проформою-інвойсом чи інвойсом, що є невід`ємною частиною контракту.

Окрім того, для перевезення товарів до України, ПП «Будпостач» уклало з ТОВ «ДХЛ логістика» (перевізник) Договір транспортного експедирування № 01/03-19 від 01.03.2019.

На виконання умов зазначеного Контракту продавець 20.08.2019 надав ПП «Будпостач» комерційну пропозицію для позивача, прайс-лист на оприскувачі .

Також 21.08.2019 продавець виписав проформу інвойс № 2019KFS0807-1 на оприскувачі на суму 796444 дол. США. Для оплати вказаних товарів був виписаний банківський платіжний документ від 04.09.2019 № ІА27/2019217 на суму 796444 дол. США.

Для вивезення товарів до України у Китаї 21.12.2019 була оформлена митна декларація країни відправлення № 16146903, а також, на товари, що вказані в інвойсі, був виписаний сертифікат походження № 19С3326А2299/00354.

У подальшому, 27.12.2019 продавець передав товари перевізнику та одержав, як підтвердження передачі товарів від перевізника коносамент № NGBA62260.

29 січня 2020 року ПП "Будпостач" направило лист до Київської митниці Держмитслужби про відсутність страхування вантажу .

30 січня 2020 року перевізник надав ПП «Будпостач» довідку про транспортні витрати № 30/01/2020-5 на суму 248500 грн. по доставці товарів від порту NINGBO в Китаї до порту Чорноморськ в Україні, а також, в цей день перевізник надав позивачу рахунок-фактуру №ODS00000074 за транспортні послуги.

03 лютого 2020 року товари були доставлені з порту Чорноморськ до Київської митниці Держмитслужби на підставі міжнародних товарно-транспортних накладних CMR від 02.02.2020 № № 350, 478, 485, 995 та ПП "Будпостач" подало до Київської міської митниці Держмитслужби митну декларацію № UA100670/2020/100783 для митного оформлення товарів та випуску у вільний обіг, у якій, митну вартість товарів визначив за основним методом за ціною договору (контракту), а у графі 22 зазначив загальну суму за рахунком 74103,21 дол. США.

Для підтвердження заявленої митної вартості до митної декларації №UA100670/2020/100783, декларант додав передбачені ч. 2 ст. 53 МК України та інші документи, які вказав у графі 44 митної декларації, а саме: Контракт від 01.08.2018 № 1075, який укладений між ПП «Будпостач» та виробником товарів компанією TAIZHOU KAIFENG PLASTIC AND STEEL CO..LTD (Китай); комерційну пропозицію компанії для ПП «Будпостач» від 20.08.2019; прайс-лист компанії TAIZHOU KAIFENG PLASTIC AND STEEL CO.,LTD від 20.08.2019; проформу інвойс від 21.08.2019; банківський платіжний документ від 04.09.2019 № ІА27/2019217; митну декларацію країни відправлення від 23.12.2019 № 161446903; сертифікат походження від 21.12.2019 № 19С3326А2299/00354; коносамент від 27.12.2019 № NGBA62260; Договір про транспортне експедирування від 01.03.2019 № 01/03-19; лист ПП «Будпостач» до Київської митниці Держмитслужби від 29.01.2020 про відсутність страхування; довідка про транспортні витрати від 30.01.2020 № 30/01/2020-5; трекінг від 02.02.2020 контейнерів із сайту суднохідної компанії, що здійснила морське перевезення; міжнародну товарно-транспортну накладну CMR від 02.02.2020 № 120; міжнародна товарно-транспортна накладна CMR від 02.02.2020 № 350; міжнародну товарно-транспортну накладну CMR від 02.02.2020 № 478; міжнародну товарно-транспортну накладну CMR від 02.02.2020 № 485; міжнародну товарно-транспортну накладну CMR від 02.02.2020 № 995; виписка з бухгалтерії ПП «Будпостач» - видаткова накладна № 0; виписку з бухгалтерії ПП «Будпостач» - видаткова накладна від 02.01.2020 № 0; інформацію з мережі Інтернет щодо ціни ідентичних товарів в Китаї.

Однак, митний орган 03.02.2020 направив декларанту повідомлення № 639567, що надані декларантом документи не містять усіх відомостей щодо складових митної вартості, а саме: до митниці не надано обов`язкові документи щодо страхування вантажу (а.с. 47).

Також, вказаним електронним повідомлення Київська міська митниця Держмитслужби зобов`язала декларанта надати всі додаткові документи, які передбачені 3 ст. 53 Митного кодексу України, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором, угодою, контрактом про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

На вищевказане повідомлення митного органу, ПП «Будпостач» 03.02.2020 направлено листа № 0302/20-2, у якому заявлено незгоду з висновками митниці про наявність підстав для витребування додаткових документів, оскільки, згідно ч. 3 ст. 53 МК України, декларант зобов`язаний надати для підтвердження заявленої митної вартості товарів страхові документи та документи що підтверджують вартість страхування, якщо таке здійснювалось. Разом з тим, до митної декларації приєднано лист підприємства про те, що вантаж не страхувався. Крім цього, до митниці позивач надав переклад митної декларації країни відправлення. Також, ПП «Будпостач» у листі № 0302/20-2 повідомило митницю про наступне: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором угодою, контрактом про поставку товарів, митна вартість яких визначається ПП Будпостач» не укладався; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом) ПП «Будпостач» не здійснювалися; 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту) не виставлялися та ПП «Будпостач» не оплачувалися; 4) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів ПП «Будпостач» не укладався; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені з деталізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини надати не має можливості з причини, що строк проведення дослідження перевищує 10 календарних днів, визначених законодавством для надання додаткових документів; 6) виписки з бухгалтерської документації приєднані до митної декларації (а.с. 48).

Однак, Київська міська митниця Держмитслужби 03.02.2020 прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA100000/2020/200007/2, яким визначила митну вартість імпортованих ПП «Будпостач», оприскувачів акумуляторних моделей та оприскувачів ручних моделей виробництва продавця товарів компанії TAIZHOU KAIFENG PLASTIC AND STEEL CO.,LTD. Китай, за ціною договору щодо ідентичних товарів, в результаті якого було збільшено митні платежі на 16846,56 грн. (а.с.49)

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 248 Митного кодексу України (надалі - МК України), митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (ст. 257 МК України).

Статтями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Відповідно до ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 53 МК України, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.ч. 5 і 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу положень ч. 5 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим п.п. 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України" про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно з частини 1-3 статті 64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 2 статті 55 МК України передбачено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 грудня 2019 року по справі №826/3102/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження митної вартості товару позивачем разом з митною декларацією № UA100670/2020/100783 від 03.02.2020 подано до митного органу наступні документи:

1) Контракт від 01.08.2018 № 1075, який укладений між ПП «Будпостач» та виробником товарів компанією TAIZHOU KAIFENG PLASTIC AND STEEL CO..LTD (Китай);

2) комерційну пропозицію компанії для ПП «Будпостач» від 20.08.2019;

3) прайс-лист компанії TAIZHOU KAIFENG PLASTIC AND STEEL CO.,LTD від 20.08.2019;

4) проформу інвойс від 21.08.2019;

5) банківський платіжний документ від 04.09.2019 № ІА27/2019217;

6) митну декларацію країни відправлення від 23.12.2019 № 161446903;

7) сертифікат походження від 21.12.2019 № 19С3326А2299/00354;

8) коносамент від 27.12.2019 № NGBA62260;

9) Договір про транспортне експедирування від 01.03.2019 № 01/03-19;

10) лист ПП «Будпостач» до Київської митниці Держмитслужби від 29.01.2020 про відсутність страхування;

11) довідку про транспортні витрати від 30.01.2020 № 30/01/2020-5;

12) трекінг від 02.02.2020 контейнерів із сайту суднохідної компанії, що здійснила морське перевезення;

13) міжнародну товарно-транспортну накладну CMR від 02.02.2020 № 120;

14) міжнародну товарно-транспортну накладну CMR від 02.02.2020 № 350;

15) міжнародну товарно-транспортну накладну CMR від 02.02.2020 № 478;

16) міжнародну товарно-транспортну накладну CMR від 02.02.2020 № 485;

17) міжнародну товарно-транспортну накладну CMR від 02.02.2020 № 995;

18) виписку з бухгалтерії ПП «Будпостач» - видаткова накладна № 0;

19) виписку з бухгалтерії ПП «Будпостач» - видаткова накладна від 02.01.2020 № 0;

20) інформацію з мережі Інтернет щодо ціни ідентичних товарів в Китаї.

Також, ПП «Будпостач» у листі від 03.02.2020 № 0302/20-2 повідомило митницю про те, що:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором угодою, контрактом про поставку товарів, митна вартість яких визначається ПП Будпостач» не укладався;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом) ПП «Будпостач» не здійснювалися;

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту) не виставлялися та ПП «Будпостач» не оплачувалися;

4) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів ПП «Будпостач» не укладався.

5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені з деталізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини надати не має можливості з причини, що строк проведення дослідження перевищує 10 календарних днів, визначених законодавством для надання додаткових документів.

6) виписки з бухгалтерської документації приєднані до митної декларації.

У даному випадку, відмовляючи позивачу у визначенні митної вартості за першим (основним) методом, яка зазначена у митній декларації, відповідач виходив з того, що декларантом не подано до митного оформлення повного переліку документів, які б підтверджували митну вартість товарів та числові значення складових їх вартості.

Проте, зазначені висновки митного органу колегія суддів не бере до уваги, оскільки, під час дослідження первинних документів, які містяться в матеріалах справи та надані позивачем митному органу, встановлено, що їх обсяг дозволяє визначити митну вартість товару за основним (першим) методом.

Крім того, суд першої інстанції звернув увагу, що позивачем надано митному органу ряд первинних документів, який не є обов`язковим, відповідно до ст. 53 МК України, на підтвердження вірно зазначеної вартості товарів, проте вказане протиправно не було взято до уваги відповідачем.

Посилання митного органу про те, що декларантом до митниці не було надано документів щодо страхування вантажу, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки, до митного оформлення декларант надав довідку про транспортні витрати від 30.01.2020 № 30/01/2020-5, у якій зазначено про відсутність страхування вантажу.

Так, за відсутності страхування документи щодо страхування не надаються митному органу, що кореспондується з вимогами п. 3 статті 53 Митного кодексу - надати якщо таке здійснювалось.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач звернувся з листом від 17.02.2020 № 1966/ЮР до продавця товарів, у якому повідомив, що при ввезенні товару за контрактом від 01.08.2018 № 1075, митним органом в Україні не враховано ціну товару за прайс-листом від 20.08.2019, комерційним інвойсом від 21.12.2019 № 2019SG1541-7 у сумі 74103,21 доларів США та просив направити до ПП «Будпостач» додаткове підтвердження ціни товарів за комерційним інвойсом від 21.12.2019. У відповідь на лист позивача, продавець направив засвідчений свідоцтвом від 27.02.2020 №203326В0/000894 Міжнародної торгової палати Китаю комерційний інвойс від 21.12.2019 № 2019SG1541-7, яким додатково підтверджено ціну товару за інвойсом в сумі 74103,21 доларів США.

Згідно з відомостями у графі 33 спірного рішення, митний орган зазначив, що для розрахунку митної вартості за основу взято вартість ідентичного товару оформленого за МД № UA902010/2019/106771 від 05.08.2019.

Водночас, колегія суддів враховує доводи ПП «Будпостач» про те, що митний орган за основу взяв вартість ідентичного товару, який був оформлений 05.08.2019, а позивач заявив товари до митного оформлення 03.02.2020, тобто, час експорту яких не збігається з часом експорту оцінюваних товарів та не є максимально наближеним до нього. ПП «Будпостач» наголошував на тому, що імпортував оприскувачі взимку, в час, коли вони не застосовуються, а отже, попит на ці товари знижений, а ціна зменшується. Відповідач взяв за основу ціну оприскувачів, які були оформлені 05.08.2019, тобто, в час інтенсивного використання оприскувачів та збільшеного попиту, що спричиняє збільшення ціни цих товарів.

До того ж, митний орган у спірному рішенні вказав, що взяв за основу вартість ідентичного товару GHS-16M, проте акумуляторний оприскувач такої моделі не може бути визнаний ідентичним оприскувачу акумуляторному моделі CL-12А та оприскувачам ручних моделей ОР-2.0 та ОГ-12, що свідчить, зокрема, що ці оприскувачі є різними моделями, а ручні оприскувачі взагалі працюють без акумулятора.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданий позивачем при митному оформленні товару вищевказаний перелік документів відповідає вимогам закону, у митного органу не було обґрунтованих підстав вважати, що має місце заявлення неповної та/або недостовірної відомості про митну вартість товарів, у тому числі, невірне визначення їх митної вартості.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України, а також на вимогу митного органу, на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту надано достатню кількість документів, у відповідності до переліку, закріпленого ч. 2 ст. 53 МК України, оскільки, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися в правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

З аналізу ч. 1 та 2 ст.53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

У свою чергу, ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості товарів.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 09.04.2019 у справі №826/10733/15, від 19.02.2019 у справі №826/2312/16.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 23.01.2020 у справі №804/4365/16 вказав, що митний орган повинен витребувати документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України, на підставі якого контролюючий орган прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Відтак, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Враховуючи вищезазначене, судом першої інстанції правомірно визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці Держмитслужби від 03.02.2020 № UA100000/2020/200007/2 про коригування митної вартості товарів.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Приватного підприємства «Будпостач» та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Грибан І.О.

Лічевецький І.О.