Справа № 200/12896/21
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі в частині позовних вимог

28 січня 2022 року Справа №200/12896/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

30 вересня 2021 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиконання рішення суду по справі № К/9991/27583/12;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , як інваліду 1 групи Великої Вітчизняної (Другої світової) війни у відповідності до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та інших осіб» № 2262-XII від 09.04.92 р. у розмірі 4 мінімальних пенсії по віку з урахуванням Наукового висновку спеціаліста від 02.04.2018, що розмір мінімальної пенсії по віку складає 8 095 грн., тому щомісячний розмір пенсії позивача складає 32 380, грн., починаючи з 01.01.2018 року.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 , поряд з іншим, зазначив, що Постановою від 16.01.2014 року ВАС України К/9991/27583/12 (далі по тексту Постанова ВАСУ), зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 як інваліду І-ї групи у відповідності до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та інших осіб» № 2262-XII від 09.04.29р. (далі по тексту ЗУ № 2262-XII) у розмірі 4-ох мінімальних пенсій за віком починаючи з 01.11.2010 р.

Визначає, що Слов`янським відділенням поліції ГУНП в Донецькій області відкрито кримінальне провадження № 0000127 від 06.02.2017 року, а матеріали кримінального провадження направлені Директору Донецького науково-дослідницького інституту експертиз і по теперішній час він як інвалід 1-ї групи Великої Вітчизняної (Другої світової) війни за посвідченням № НОМЕР_1 так і не отримує пенсію як інвалід 1-ї групи Великої Вітчизняної (Другої світової) війни за посвідченням № НОМЕР_1 .

Вказує, що отримує пенсійну виплату інваліда 1-ї групи у розмірі 12 050 грн., що підтверджується копіями матеріалів надісланих позивачу Слов`янським відділом поліції від 16.10.18р.; 17.09.18р.; 16.10.18р.; 16.10.18р. та відповіді пенсійного фонду від 24.06.21р., від 25.05.21р. та від 12.10.19р. на численні звернення позивача до поліції та Пенсійного фонду.

Позивач, з урахуванням вище викладених обставин, вказує, що відповідачем сплачується пенсія по інвалідності у розмірі меншому ніж то передбачено ст. 22 Закону України № 2262-XII.

Крім того позивач вказує, що з урахуванням викладеного у науковому висновку спеціаліста психолога ОСОБА_2 , а/с -1069, м. Харків-61121 від 02.04.2018 року, науково доказано, що розмір мінімальної пенсії за віком складає 8 095 грн.

Так вказує, що згідно наданого Наукового експертного висновку від 04.04.2018 розмір його пенсії повинен складати 4 х 8 095 = 32 380 грн., а не 12 051грн., як йому сплачує відповідач.

Не погоджуючись з протиправною бездіяльністю відповідача щодо невиконання рішення суду по справі № К/9991/27538/12 позивач звернувся до суду із даним позовом.

Встановивши, що вказаний позов поданий без додержання вимог передбачених ст. 160 КАС України, суд своєю ухвалою від 05 жовтня 2021 року залишив його без руху, надавши позивачеві строк в 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків заяви.

Ухвалою від 29 жовтня 2021 року суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки в ухвалі Донецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії без руху.

Ухвалою від 02 листопада 2021 року суд продовжив ОСОБА_1 встановлений судом строк усунення недоліків позовної заяви на 10 (десять) днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Ухвалою суду від 29 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи. Одночасно, цією ж ухвалою, суд поновив ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд даної адміністративної справи в режимі відео конференції, а також витребував від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області довідку про середню заробітну плату поліцейського станом на теперішній час.

Ухвалою від 17 січня 2022 року суд відмовив у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про проведення розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження.

Також 17 січня 2022 року суд постановив ухвалу, якою зобов`язав Слов`янський відділ поліції ГУНП в Донецькій області надати суду в строк до 27 січня 2022 року інформацію про судово-економічну експертизу по кримінальному провадженню № 000127 від 06.12.2017 та довідку про середню заробітну плату поліцейського станом на теперішній час.

Розгляд справи проведено за правилами ст. 263 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Відповідачем у відзиві на позов ОСОБА_1 поряд з іншим вказано, що Постановою Вищого адміністративного суду України від 10 січня 2014 року № 2а/78/11/0538 зобов`язано Головне управління провести перерахунок та виплату пенсії позивачу, як інваліду війни І групи відповідно до статті 22 Закону України № 2262 у розмірі чотирьох мінімальних пенсій за віком з 01 листопада 2010 року.

Відповідач зазначає, що означене рішення виконано ним в повному обсязі , оскільки позивачу пенсія по інвалідності встановлена у розмірі, який визначено згідно з рішенням суду - 400% мінімальних пенсій за віком інвалідам війни І групи та з 01 листопада 2010 року по 23 липня 2011 року нарахована доплата у розмірі 14 679,03 грн., яка 29 березня 2017 року фактично виплачена.

Відповідач вказує, що ним правомірно виконано рішення суду, а саме за період з 01 листопада 2010 року по 23 липня 2011 року, оскільки 19 червня 2011 року набув чинності Закон України від 14 червня 2011 № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний Бюджет» України на 2011 рік», яким доповнений пункт 4 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік», яким визначено, що у 2011 році норми і положення статті 22 Закону 2262 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ виходячи з наявного фінансування ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік .

У зв`язку із чим не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , відповідно до посвідчення № НОМЕР_1 є інвалідом першої групи та має право на пільги та переваги, встановлені для інвалідів Вітчизняної війни» (а.с. 3, 46).

Судом встановлено, що постановою Вищого адміністративного суду України від 16 січня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та скасовано постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 листопада 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про перерахунок пенсії.

Ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , як інваліду війни І групи відповідно до статті 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі чотирьох мінімальних пенсій за віком з 01 листопада 2010 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Головним Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Косаревою Іриною Валеріївною винесено 19 квітня 2017 року постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із встановленим повним фактичним виконанням рішення суду згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 31.032017 № 3120/08-2 вирішено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-78/11, що виданий 25.11.2015 Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , як інваліду війни 1 групи відповідно до ст. 22 Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі чотирьох мінімальних пенсій за віком з 01 листопада 2010 року (а.с. 83).

Доказів оскарження зазначеної постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із встановленим повним фактичним виконанням рішення суду від 19 квітня 2017 року матеріали справи не містять.

Листом від 28.01.2022 року Слідче відділення відділу поліції № 4 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області повідомило суд про те, що в СВ ВП № 4 Краматорського РУП перебуває кримінальне провадження № 000127, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України за заявою ОСОБА_1 (а.с. 98).

Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В частині першій статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.

Згідно статті 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду, або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд звертає увагу, що вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Таким чином, оскаржувані дії відповідача, вчинені, на думку особи-позивача (стягувача), всупереч судового рішення по справі К/999127538/12 можуть бути оскаржені відповідно до статті 383 КАС України.

Такий порядок оскарження дій, бездіяльності, рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого (вчинених) на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень, здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Відповідно до частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а.

За вказаних обставин, суд зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду. Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Підсумовуючи вище наведене, суд зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2019 року у справі №802/1933/18-а.

Тобто, якщо позивач вважає, протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання вищевказаної постанови Вищого адміністративного суду України від 16 січня 2014 року № К/9991/27583/12 то він може звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Відтак, суд приходить до висновку, що оскільки є така, що набрала законної сили постанова суду з того самого фактичного предмету спору і між тими самим сторонами, наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.

Керуючись статтями 140, 238, 239, 241, 243, 248, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 (місце перебування: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд. 3; ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиконання рішення суду по справі № К/9991/27583/12.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Повний текст ухвали складено і підписано 28 січня 2022 року.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров