Справа № 420/20147/21
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправним рішення № М 1049 від 06.10.21; зобов`язати відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Болградської міської ради; встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся до відповідача із заявою про надання безоплатно у власність 2,00 га землі для ведення особистого селянського господарства на території Болградської міської ради. Однак листом від 06.10.2021 Болградською міською радою було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою із зазначенням, що земельна ділянка є несформованою та включена до переліку для інвентаризації земель комунальної власності та подальшої передачі у користування на умовах оренди. Позивач не погоджується з такою відмовою, вважає її протиправною, так як вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою визначений ч. 7 ст. 118 ЗК України та розширенню не підлягає, та надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. Таким чином, оскільки земельна ділянка є несформованою та знаходиться на території Болградської міської ради, а позивачем надано документи у відповідності з вимогами чинного законодавства, відповідач протиправно прийняв рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Також позивач вважає, що орган місцевого самоврядування зобов`язаний видати йому відповідний дозвіл, оскільки повноваження державних органів не є дискреційними, коли лише є один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Ухвалою судді від 22.11.21 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

14.12.21 від Болградської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що позивач звернувся до Болградської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, до клопотання було додано графічний матеріал, документи на підтвердження особи позивача та документ, що підтверджує участь в АТО. Значене клопотання позивача було винесено на розгляд постійної комісії міської ради з питань земельних відносин, однак за результатами розгляду рішення прийнято не було. Болградська міська рада не відмовляла позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, адже на пленарному засіданні сесія не прийняла рішення по даному питанню.

16.12.21 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої бажана земельна ділянка віднесена до земель запасу, категорії земель, які не передано у власність та / або користування. Землі запасу можуть бути будь-якого цільового призначення та перебувають або в комунальній, або в державній власності. Відповідно до ЗКУ, земельні ділянки із земель запасу можуть бути передані у власність або постійне користування громадянам, с/г підприємствам, установам та організаціям.

22.12.21 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь, згідно яких повноваження щодо розгляду питань земельних відносин є виключною прерогативою пленарного засідання сесії міської ради, що з огляду на норми ч. ч. 1-3 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачає наявність відповідного рішення міської ради, якого за результатами розгляду клопотання на пленарному засіданні сесії прийнято не було.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

04.08.21 ОСОБА_1 звернувся до Болградської міської ради Одеської області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, до якого додано графічні матеріали, документи на підтвердження громадянства України та участь заявника в АТО.

27.09.21 зазначене клопотання було винесено на розгляд постійної комісії міської ради з питань земельних відносин, природокористування, однак за результатами розгляду висновки та рекомендації прийняті не були (усі члени комісії утрималися).

30.09.21 клопотання ОСОБА_1 було винесено на розгляд пленарного засідання сесії міської ради, за результатами розгляду якого сесії не прийняла рішення, про що позивачу повідомлено листом від 06.10.21 № М-1049. Додатково повідомлено позивачу, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, рішенням сесії Болградської міської ради включена в перелік для проведення інвентаризації земель комунальної власності та подальшої передачі в користування на умовах оренди.

Не погодившись із результатом свого звернення, позивач звернувся до суду із даним позовом, зважаючи на порушення відповідачем його прав та інтересів, зокрема права щодо отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.

У відповідності до п. "б" ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно п. "в" ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

На підставі п. "б" ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про особисте селянське господарство" від 15.05.2003 р. №742-IV для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про наявність у позивача права отримати дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства, із земель державної або комунальної власності сільськогосподарського призначення.

Згідно з ч.1 ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, вирішуючи питання про правомірність результатів розгляду радою клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, необхідно виходити з меж повноважень органів місцевого самоврядування в сфері розпорядження землями комунальної власності, визначених законом.

Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, що полягає у пасивній поведінці щодо винесення порушеного позивачем питання на голосування депутатів та неприйняття відповідного рішення на сесії міської ради.

За своєю правовою природою бездіяльність - це як пасивна форма поведінки особи, що полягає у не вчиненні нею конкретних дій, які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах; так і характеризується свідомим і вольовим актом поведінки особи.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «належного урядування».

Принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» №. 30985/96).

Відповідач в межах даної справи протиправно не прийняв жодного з визначених законодавством рішень на етапі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, а тому, обираючи ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача розглянути подане позивачем клопотання та прийняти відповідне рішення.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання Болградської міської ради надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність орієнтовною площею 2, 00 га для ведення особистого селянського господарства, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Тобто приписами КАС України передбачено, що суд може зобов`язати відповідача прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови.

Надаючи оцінку оскаржуваній бездіяльності відповідача, суд дійшов висновку, що відповідачем не виконано всі умови для прийняття такого рішення, оскільки суд встановив, що відповідач не розглянув по суті клопотання позивача на пленарному засіданні ради, як це визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що органом місцевого самоврядування по суті порушеного питання клопотання громадянина не розглянуто, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положення ч. 4 ст. 245 КАС України.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що вказані позовні вимоги є передчасними та не належать задоволенню.

З урахуванням викладеного, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Судові витрати сторонами не понесені.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Крім того, згідно з ч. 8 ст. 382 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

З огляду на ненаведення позивачем аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і ненадання останнім доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги щодо встановлення судового контролю.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.07.2018 по справі № 235/7638/16-а.

Керуючись ст. ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Болградської міської ради Одеської області (68702, вул. Шпитальна, 45, м. Болград; ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Болградської міської ради Одеської області щодо неприйняття рішення в порядку ч.7 ст.118 Земельного Кодексу України за клопотанням ОСОБА_1 від 04.08.21 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га на території Болградської міської ради.

Зобов`язати Болградську міську раду Одеської області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 04.08.21 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га на території Болградської міської ради та прийняти відповідне рішення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк