Справа № 500/4893/21
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 500/4893/21 пров. № А/857/22261/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство" на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року про закриття провадження, постановлену суддею Осташем А.В. у м. Тернополі о 15:56, повний текст якої складений 12 листопада 2021 року, у справі №500/4893/21 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство" про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2021 року позивач Головне управління ДПС у Тернопільській області звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство" про стягнення податкового боргу в сумі 622660,00 грн.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року заяву позивача про відмову від позову задоволено та закрито провадження у справі. Стягнуто з Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство" на користь Головного управління ДПС у Тернопільській області судовий збір в розмірі 9339,90 грн, сплачений згідно платіжного доручення №1105 від 04.08.2021.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі.

Вимоги апеляційної скарги про скасування ухвали про закриття провадження у справі обґрунтовує невиконанням позивачем рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року у справі №819/3111/15, яким зобов`язано контролюючий орган відобразити дані в інтегрованій картці платника податку. Крім того зауважує, що на розгляді у Тернопільському окружному адміністративному суді з тих самих підстав, а саме на підставі податкової вимоги №42-54 від 10.01.2020, перебувало п`ять судових проваджень з вимогами про стягнення податкового боргу з ПДВ. Для кожного наступного позову «новою» підставою ставала поточна декларація з ПДВ, кошти на своєчасну сплату яких контролюючий орган спрямовував на погашення попередніх платежів, самостійно нарахованих ним штрафних санкцій, недоїмок, пені. З огляду на наведене, вказує на наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Також покликається на те, що в розумінні ст. 140 КАС України визначальним в покладанні обов`язку на відповідача в разі закриття провадження у зв`язку з відмовою позивача від позову відшкодувати понесені позивачем витрати є задоволення позову після подання позовної заяви. Однак судом не враховано, що відповідач з моменту отримання позовної заяви заперечував про наявність у нього боргу, який обліковується в ІКП.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа, яка звернулась за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Статтею 189 Кодексу адміністративного судочинства України регламентується право позивача у справі на відмову від позову.

Відповідно до частини 3 зазначеної статті про прийняття відмови від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Суд не приймає відмову від позову з підстав, визначених у частинах п`ятій та шостій статті 189 цього Кодексу.

В даному випадку підставою для звернення із заявою про відмову від позову та закриття провадження у справі позивачем вказано добровільне погашення відповідачем податкового боргу після звернення з позовом про його стягнення у судовому порядку. Позивачем долучено в підтвердження вимог заяви дані інтегрованої картки платника податку.

Відповідач на спростування доводів позивача про наявність податкового боргу, що слугувало підставою для звернення контролюючого органу до суду, вказує на те, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року зобов`язано Головне управління ДПС у Тернопільській області відновити у інтегрованій картці платника податків Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство" суму податку на додану вартість в розмірі 460020,00 грн, як суб`єкта спеціального режиму оподаткування, задекларованої відповідно до поданих декларацій з податку на додану вартість за період 01 січня 2009 року по 30 вересня 2009 року.

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області згадана сума не відновлена в інтегрованій картці платника податків. Разом з тим, на думку відповідача, податковий борг ним погашено до звернення до суду з даним позовом.

У зв`язку із ненаданням відповідачем доказів погашення боргу до пред`явлення контролюючим органом до суду вимог про його стягнення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для неприйняття відмови від позову.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Позивачем 10.11.2021 через відділ документального забезпечення суду було подано додаткові пояснення, в яких зазначено, що відновлення в ІКП сум податку на додану вартість задекларованих відповідно до поданих декларацій з податку на додану вартість, як суб`єкта спеціального режиму оподаткування, за період з 01 січня 2009 року по 30 вересня 2009 року (код бюджету 75 спец режим 14010160), не створить переплати ДП "Тернопільське лісове господарство" та відповідно не може бути використано для погашення існуючого боргу з ПДВ (за кодом 14010100).

Щодо відображення в обліковій інформаційній системі органів державної податкової служби сум податку на додану вартість, які згідно зі статтею 209 розділу V Податкового кодексу України підлягають спеціальному режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства, а також сум податку на додану вартість, які відповідно до пункту 1 підрозділу 2 розділу XX Кодексу у повному обсязі спрямовуються переробними підприємствами до спеціального фонду, суд виходив з наступного.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків згідно з Порядком акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 №11.

Ведення обліку вказаних сум податку на додану вартість здійснюється в картках особових рахунків ф.№5 за кодом 14010160 "Суми ПДВ, що залишаються у розпорядженні с/г підприємства згідно ст.209 ПКУ" з урахуванням наступного.

Відповідно до Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України 25.01.2011 №41, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.02.2011 за №197/18935, платники податку, які застосовують спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства, подають податкову декларацію з податку на додану вартість (скорочену), а у разі самостійного виявлення помилок у податковій декларації подають уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань до декларації з податку на додану вартість (скороченої).

При цьому дані податкової звітності переносяться з електронної бази звітних документів до карток особових рахунків платників у загальному порядку в графу "Нараховано/зменшено" картки особового рахунку ф. №5 за кодом 14010160 операцією 1С1 (лат.) "Нараховано ПДВ по скороченій декларації (ст.209 ПКУ)"/операцією 19Р (лат.) "Зменшено суми ПДВ, які підлягали нарахуванню (ст.209 ПКУ)".

Водночас відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 №11 суми податку на додану вартість, які підлягають сплаті згідно з поданою декларацією, перераховуються сільськогосподарськими підприємствами з поточного рахунку на спеціальний рахунок у строки, встановлені статтею 203 Кодексу для перерахування суми податку на додану вартість до державного бюджету.

Оскільки для ведення обліку сум податку на додану вартість, які залишаються у розпорядженні сільськогосподарських підприємств, передбачено новий код 14010160 "Суми ПДВ, що залишаються у розпорядженні сільськогосподарського підприємства", платникам - сільськогосподарським підприємствам мають бути відкриті картки особових рахунків ф.№5 за кодом 14010160.

Заявлена сума податкового боргу з податку на додану вартість відображена в інтегрованій картці платника податків за кодом 14010100 "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)".

Таким чином, судом першої інстанції слушно вказано на те, що відновлення в ІКП сум податку на додану вартість, задекларованих відповідно до поданих декларацій з податку на додану вартість, як суб`єкта спеціального режиму оподаткування, за період з 01 січня 2009 року по 30 вересня 2009 року (код бюджету 75 спец режим 14010160), не створить переплати ДП «Тернопільське лісове господарство» та відповідно не може бути використано для погашення існуючого боргу з ПДВ (за кодом 14010100).

Надані відповідачем на спростування доводів про наявність податкового боргу платіжні доручення №911 від 15.07.2021 та №980 від 28.07.2021 та дані Довідки «Про наявність податкового боргу станом на 30.07.2021 по податку на додану вартість, що контролюються ГУ ДПС у Тернопільській області», сформованої ДП «Тернопільське лісове господарство», суд не вважає беззаперечними доказами, що вказують на відсутність податкового боргу до звернення з даним позовом, оскільки не узгоджуються з даними інтегрованої картки платника податку по ПДВ.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає, насамперед, у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставини справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази. При цьому суд може вживати заходи щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (частина четверта статті 9 КАС України).

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, судом першої інстанції вживались заходи щодо встановлення фактичних обставин у справі, в тому числі шляхом витребування додаткових доказів, однак на вимогу суду відповідач не надав копій платіжних доручень про сплату податкових зобов`язань з ПДВ від 23.09.2021, від 28.09.2021 та від 30.09.2021. Натомість, надав довідку про те, що у підприємства такі платіжні доручення відсутні.

З огляду на наведене, відповідач не спростував даних інтегрованої картки платника податків в частині того, що погашення податкового боргу з ПДВ в сумі 622 660 грн відбулося в кінці вересня 2021 року, тобто після того, як Головне управління ДПС у Тернопільській області звернулось з позовом до суду.

Враховуючи те, що позивачем подано заяву про відмову від адміністративного позову, така відмова від позову, як виключне процесуальне право особи позивача, не суперечить закону та не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про закриття провадження у справі за відсутності застережень, визначених ч.ч.5, 6 ст.189 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Частиною шостою статті 143 КАС України передбачено, що у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат.

Враховуючи, що суд закрив провадження у цій справі, задовольнивши заяву позивача про відмову від позову у зв`язку з задоволенням відповідачем позову після подання позовної заяви, тому цілком обґрунтованим є покладення на відповідача обов`язку відшкодувати понесені позивачем витрати як міра відповідальності за поведінку, яка змусила позивача вирішувати спір у судовому порядку.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного суду від 03.02.2021 у справі №200/6826/20-а.

При цьому суд звернув увагу, що положення статті 140 та 142 КАС України у порівнянні із частиною першою та частиною другою статті 139 КАС України не конкретизують та не ставлять в залежність можливість отримання відшкодування понесених судових витрат від приналежності позивача до певного суб`єктного складу, чи то позивачем є фізична особа, юридична особа чи суб`єкт владних повноважень. Приналежність до такого складу та вид понесених витрат, не мають впливу на вирішення цього питання відповідно до наведених норм. Наведені норми мають різний предмет регулювання, правову природу виникнення та застосування.

Разом з тим, стаття 140 КАС України встановлює спеціальне та відмінне у співвідношенні з нормами статті 142 КАС України та статті 7 Закону України "Про судовий збір" правило, згідно з яким якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача. Тобто, якщо позивач відмовляється від позову з будь - яких інших причин, що є наслідком закриття провадження у справі (крім випадку задоволення його вимог відповідачем після подання позовної заяви), то в такому випадку позивачу підлягає повернення лише п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В той же час, коли відмова позивача від позову обумовлена задоволенням позовних вимог відповідачем після подання позовної заяви, тоді застосовуються правила розподілу судових витрат відповідно до статті 140 КАС України.

Враховуючи викладене нормативне регулювання, судом першої інстанції обґрунтовано задоволено заяву Головного управління ДПС у Тернопільській області в частині стягнення (присудження) на його користь з Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство" понесених судових витрат сплаченого згідно платіжного доручення №1105 від 04.06.2021 судового збору у розмірі 9339,90 грн.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство" залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року про закриття провадження у справі №500/4893/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний