Справа № 300/1933/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 300/1933/21 пров. № А/857/18144/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2021 року, головуючий суддя Микитюк Р.В., ухвалене у м. Івано-Франківську, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Івано-Франківської митниці, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №180/7.4-19/209000 від 13.11.2020 року, №179/7.4-19/209000 від 13.11.2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при ввезенні на митну територію України легкового автомобіля в позивача не було умислу порушувати вимоги чинного податкового та митного законодавства. Крім того, згідно експертного висновку від 26.09.2018 року вартість автомобіля була навіть дещо меншою, ніж задекларована в митній декларації, тобто позивач виконала всі вимоги чинного законодавства при розмитненні автомобіля та повністю сплатила платежі по розмитненні автомобіля.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №180/7.4-19/209000 від 13.11.2020 року; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №179/7.4-19/209000 від 13.11.2020 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Івано-Франківська митниця оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачем при переміщенні через митний кордон та митному оформленні товару надано документи, що містять неправдиві відомості про вартість товару за митною декларацією від 27.09.2018 року №UA206010/2018/411067 і як наслідок, при декларуванні товару транспортного засобу марки - SKODA, модель - OCTAVIA, номер кузова - НОМЕР_1 , тип кузова універсал занижено митну вартість на суму 62 061,73 грн., чим порушено вимоги п. 2 ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, що в свою чергу вказує на наявність умислу на зменшення розміру митних платежів.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Громадянкою України ОСОБА_1 , 25.09.2018 через пункт пропуску "Краковець-Корчова" митного поста "Краковець" Львівської митниці ДФС ввезено на митну територію України легковий автомобіль, бувший у використанні, марки - SKODA, модель - OCTAVIA, номер кузова - НОМЕР_1 , тип кузова універсал.

27.09.2018 даний автомобіль доставлено на митний пост "Прикарпаття" Івано-Франківської митниці. Для проведення митного оформлення автомобіля між позивачем та ФОП ОСОБА_2 укладено договір про надання митно-брокерських послуг.

Брокером ОСОБА_2 підготовлено та подано митному органу електронну митну декларацію типу IM40ДЕ №UA206010/2018/411067, до якої додано: рахунок-фактуру №20180073 від 18.09.2018, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу громадянки Україна ОСОБА_1 , копію реєстраційного номера облікової картки платника податків № НОМЕР_2 , сертифікат відповідності від 26.09.2018 №UA.009.46033-18. У митній декларації типу IM40ДЕ №UA206010/2018/411067 зазначено митну вартість автомобіля 2300 Євро (а.с.16, 18-19).

Згідно експертного висновку від 26.09.2018, вартість автомобіля марки - SKODA, модель - OCTAVIA, номер кузова - НОМЕР_1 , тип кузова універсал, 2012 року випуску, білого кольору станом на 26.09.2018 становить 2291,25 Євро (а.с.17).

Зазначені обставини не заперечуються сторонами.

У період з 12.10.2020 року по 13.10.2020 року на підставі наказу Галицької митниці Держмитслужби № 566 від 02.10.2020 року відділом митного аудиту Галицької митниці Держмитслужби проведено документальну невиїзну перевірку громадянки України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) стосовно дотримання вимог законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 27.09.2018 №UA206010/2018/411067.

За результатами документальної невиїзної перевірки громадянки України ОСОБА_1 Галицької митниці Держмитслужби складений акт № 99/7.4-19/ від 28.10.2020 року (далі - акт перевірки № 99/7.4-19/ НОМЕР_2 ), який містить висновки про порушення громадянкою України ОСОБА_1 митного законодавства під час оформлення імпортного товару при ввезенні на митну територію України.

Перевіркою встановлено порушення громадянкою України ОСОБА_1 :

- пункту 2 частини 2 статті 52, статті 58, пункту 1, 5 частини 8 статті 257, пункту 1 частини 1 статті 279 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати ввізного мита за митною декларацією від 27.09.2018 №UA206010/2018/411067 на загальну суму 6206,14 грн.;

- підпункту в) пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість за митною декларацією від 27.09.2018 №UA206010/2018/411067 на загальну суму 13653,51 грн. (а.с.6-13)

За результатами перевірки відповідачем прийняті спірні ППР (а.с.14-15).

Так податковим органом у акті перевірки встановлено, що за результатами проведеного аналізу документів, отриманих від митних органів Республіки Чехія щодо законності ввезення громадянкою України ОСОБА_1 на митну територію України легкового автомобіля марки - SKODA, модель - OCTAVIA, номер кузова - НОМЕР_1 , тип кузова універсал встановлено, що даний легковий автомобіль випущений в режим "експорт" на підставі експортної декларації митних органів Республіки Чехія від 18.09.2018 року №18CZ5800002K35X5S7 та залишив територію ЄС 18.09.2018 року через п/п "Medyka ОС, Польща". В ході експортної процедури надано рахунок-фактуру від 18.09.2018 №2018/166 про продаж вищезазначеного транспортного засобу громадянином ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) за ціною. 107000 чеських крон, що згідно з курсом НБУ (1 CZK = 1,29003100 грн.) станом на день митного оформлення становила 138 033,32 грн.

Водночас, громадянкою України ОСОБА_1 через п/п "Шегині-Медика" м/п Мостиська" Львівської митниці ДФС на митну територію України ввезено легковий автомобіль, бувший у використанні, марки - SKODA, модель - OCTAVIA, номер кузова - НОМЕР_1 , тип кузова універсал із поданням рахунку-фактури від 18.09.2018 №20180073, виданого ROSEN druzstvo (ul. Jecna 547, 120 00 Praha 2) на суму 2300 EUR. Митна вартість транспортного засобу, заявлена за митною декларацією від 27.09.2018 року №UA206010/2018/411067, становить 75971,89 грн.

Таким чином, перевіркою встановлено, що при переміщенні через митний кордон України та митному оформленні товару громадянкою України ОСОБА_1 надано документи, що містять неправдиві відомості про вартість товару, і як наслідок, при декларуванні легкового автомобіля марки - SKODA, модель - OCTAVIA, номер кузова - НОМЕР_1 , тип кузова універсал занижено митну вартість на суму 62061,43 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що порушення податковим органом порядку проведення перевірки, що виразилось у призначенні перевірки на підставі документа органу іноземної держави, не перекладеного українською мовою та не легалізованого в установлений законом спосіб, та обґрунтування висновків перевірки на підставі документів, також отриманих від органу іноземної держави, не перекладених українською мовою та не легалізованих в установлений законом спосіб, призвело до незаконності як самої перевірки, так і її наслідків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч.5 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Частина 1 статті 345 Митного кодексу України передбачає, що документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Відповідно до ч.1 ст. 351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; 2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України (ч.2 ст.351 Митного кодексу України).

Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу органу доходів і зборів (ч.3 ст. 351 Митного кодексу України).

Доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України (ч.1 ст.495 Митного кодексу України).

Стаття 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

За аналізом викладених норм, логічним висновком має бути судження про те, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації, яка повинна бути легалізована у спосіб передбачений чинним законодавством України, у даному випадку проставлянням апостилю.

Як видно з матеріалів справи, контролюючим органом порушено порядок проведення перевірки, що виразилось у призначенні перевірки та обґрунтування її висновків на підставі документів органа іноземної держави, без перекладу на українську мову та нелегалізованих в установлений законом спосіб.

Відтак, є вірним є висновок суд про те, що документи, які використовувались контролюючим органом, на підтвердження правомірності висновків акту перевірки щодо порушення позивачем норм законодавства, не є допустимими, достовірними та належними доказами, оскільки не мають перекладу на українську мову та нелегалізовані в установлений законом спосіб, а отже не можуть бути підставою для висновку про порушення позивачем митних правил.

Наведені дії суб`єкта владних повноважень призвели до незаконності як самої перевірки, так і її наслідків.

Дана позиція суду апеляційної інстанції побудована на правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 02.07.2019 року (справа №821/2067/17; провадження №К/9901/66269/18), що розглядав справу за аналогічними правовідносинами.

У свою чергу, доводи апелянта про встановлення в ході проведення перевірки обставин, що свідчать про надання позивачем органу доходів і зборів недостовірних відомостей про ціну імпортованих товарів, що призвело до заниження їх митної вартості не спростовують факту протиправності призначення та проведення перевірки на підставі документів, які не мають перекладу на українську мову та нелегалізованого в установленому законом порядку, а тому підстави для надання їм правової оцінки відсутні.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про підставність та обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2021 року у справі №300/1933/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький