Справа № 161/22889/21
Суддя: Філюк Т. М.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/68/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Філюк Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Денисюка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил № 0696/20500/21 від 24 листопада 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2021 року представник позивача позивач ОСОБА_1 - адвокат Крючков В.О. звернувся до суду із позовною заявою до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил № 0696/20500/21 від 24 листопада 2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.11.2021 року начальником Волинської митниці Гузь Артемом Ігоровичем розглянуто справу про порушення митних правил та винесено постанову в справі про порушення митних правил № 0696/20500/21, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів. Із вказаною постановою позивач не погоджується, вважає її необґрунтованою та протиправною, прийнятою без належного проведення процесуальних дій та без врахування всіх обставин справи. ОСОБА_1 є митним брокером ПП «РЕСПЕКТ БРОК», в свою чергу, було здійснено декларування товару «легкового автомобіля, призначеного для перевезення людей марки VOLKSWAGEN, модель CC, номер кузова - НОМЕР_1 ». Транспортний засіб ввозився в адресу фізичної особи ОСОБА_2 .

З метою митного оформлення транспортного засобу декларантом було подано такі товаросупровідні документи: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 03 березня 2020 року, рахунок (інвойс) №61430552 від 22 жовтня 2021 року, експертна довідка №2111-01-F від 01 листопада 2021 року, акт про проведення огляду (переогляду) товарів № UA205020/2021/110739 від 29 жовтня 2021 року, квитанція №MP_AB130381SIM_21820171 від 01 листопада 2021 року, квитанція №56163742 від 22 жовтня 2021 року.

В описі графи 31 митної декларації UA205140/2021/083023 від 01 декларантом було заявлено наступну інформацію про ввезений транспортний засіб «легковий автомобіль, марки, VOLKSWAGEN, модель CC, номер кузова - НОМЕР_1 , модельний рік 2010, бувший у використанні, об`єм двигуна 1984, тип двигуна - бензин, потужністю - 147 кіловат, тип кузова - купе, призначення - для перевезення по дорогах загального користування». Декларантом здійснено розрахунок митних платежів саме з врахуванням 2010 року виготовлення транспортного засобу та сплачено відповідно до цього усі необхідні митні платежі. 02 листопада 2021 року було проведено митний огляд (переогляд) ввезеного транспортного засобу, що затверджено Актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної клажі та багажу №UA205140/2021/083023 від 02 листопада 2021 року, у якому встановлено, що на шиндлику (табличці) легкового автомобіля місяць та рік випуску, зокрема, 11/10. Окрім того, подавалася експертна довідка №2111-01- F від 01 листопада 2021 року, якою підтверджено 2010 рік виготовлення задекларованого автомобіля. 3 листопада декларант ОСОБА_1 надала письмові пояснення у яких зазначає, що під час набору декларації було допущено механічну помилку у календарному та модельному році виготовлення транспортного засобу. Обґрунтовується, що було заявлено рік випуску 2012, що призвело до неправильного нарахування митних платежів.

При складанні протоколу про порушення митних правил ОСОБА_1 було надано свої зауваження, які є додатком до протоколу, у яких чітко зазначається, що ніякого умислу на вчинення митного правопорушення декларант не мала, оскільки зазначення року здійснено помилково виключно технічно. Усі платежі, які приєднані до вантажно-митної декларації сплачені в більшій сумі, тобто збитків державному бюджету не завдано. Однак при розгляді протоколу про порушення митних правил такі обставини враховані не були і винесено постанову про порушення митних правил, яка оскаржується позивачем.

Оскаржувану постанову вважає необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, вважає, що провадження в справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 проводилось не об`єктивно та однобічно, без з`ясування фактичних обставин справи. Щодо суті правопорушення по зниженню митної вартості товару зазначає, що ОСОБА_1 не вчиняла жодних дій, спрямованих на зниження вартості задекларованого товару.

Разом із адміністративним позовом позивачем було подано до суду заяву про поновлення строку на оскарження постанови, мотивуючи це тим, що отримала її лише 09 грудня 2021 року поштою.

З урахування вищенаведеного просить скасувати постанову Волинської митниці в справі про порушення митних правил № 0696/20500/21 від 24 листопада 2021 року та стягнути з відповідача судові витрати у справі, які складаються із судового збору у розмірі 454 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Ухвалою судді від 04 січня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

Станом на 10 лютого 2022 року відзив від відповідача на адресу суду не надійшов.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату та місце розгляду справи.

Враховуючи, що учасники справи в судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає ч. 4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши та перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що постановою в справі про порушення митних правил № 0696/20500/21 від 24 листопада 2021 року начальником Волинської митниці Гузь Артемом Ігоровичем, митного брокера ПП «РЕСПЕКТ БРОК» ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів в розмірі 21852,39 гривень (а.с.9 -12).

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що декларантом ПП «РЕСПЕКТ БРОК» ОСОБА_1 з метою митного оформлення та випуску у вільний обіг легкового автомобіля, призначеного для перевезення людей б/в марка: VOLKSWAGEN, модель CC, номер кузова - НОМЕР_1 » подано до митного оформлення до ВМО№ 1 митного поста «Луцьк» митну декларацію типу ІМ40ДЕ №UA205140/2021/083023.

Для митного оформлення транспортного засобу декларантом було подано такі товаросупровідні документи: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 03 березня 2020 року, рахунок (інвойс) №61430552 від 22 жовтня 2021 року, експертна довідка №2111-01-F від 01 листопада 2021 року, акт про проведення огляду (переогляду) товарів № UA205020/2021/110739 від 29 жовтня 2021 року, квитанція №MP_AB130381SIM_21820171 від 01 листопада 2021 року, квитанція №56163742 від 22 жовтня 2021 року.

В описі графи 31 митної декларації UA205140/2021/083023 від 01.11.2021 року декларантом ОСОБА_1 було заявлено наступну інформацію про товар: легковий автомобіль VOLKSWAGEN, модель CC, ,календарний рік випуску 2012, модельний рік випуску 2010, бувший у використанні, номер кузова - НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1984 см3 , тип двигуна - бензин, потужністю - 147 kw, тип кузова - купе, призначення - пасажирський для використання по дорогах загального призначення, кількість місць 5, категорія ТЗ-М1,колісна формула - 4х2., виробник VOLKSWAGEN, DE,торговельна марка - VOLKSWAGEN.

Декларантом здійснено розрахунок митних платежів саме з врахуванням 2012 року виготовлення транспортного засобу за ставкою акцизного податку відповідно до якого застосовано коефіцент «8».

02 листопада 2021 року було проведено митний огляд (переогляд) ввезеного транспортного засобу, що затверджено Актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної клажі та багажу №UA205140/2021/083023 від 02 листопада 2021 року, у якому встановлено, що на шиндлику (табличці) легкового автомобіля місяць та рік випуску, зазначено, 11/10. Декларантом ОСОБА_1 подавалася експертна довідка №2111-01- F від 01 листопада 2021 року, якою підтверджено 2010 рік виготовлення задекларованого автомобіля, що не відповідає відомостям, заявленим у митній декларації типу ІМ40ДЕ №UA205140/2021/083023 від 01.11.2021 року.

Також, в постанові вказано, що 03.11.2021 року декларант ОСОБА_1 , зазначає,що під час набору декларації було допущено механічну помилку у календарному та модельному роках випуску. Було заявлено календарний рік випуску 2012, модельний рік випуску 2010, що призвело до неправильного нарахування митних платежів. Правильно було заявити календарний рік випуску 2010, модельний рік випуску 2012, що підтверджує експертна довідка №2111-01- F від 01 листопада 2021 року, заявлена декларантом в графі 44 митної декларації типуІМ40ДЕ №UA205140/2021/083023 від 01.11.2021 р. А інформація з таблички (шильдика), встановлена на задекларованому автомобілі VOLKSWAGEN, модель CC, номер кузова - НОМЕР_1 підтверджує календарну дату виготовлення - листопад 2010 року.

Як зазначено в постанові позивачем вчинені дії спрямовані на зменшення розміру митних платежів в сумі 7284,13 грн. шляхом заявлення в митній декларації типу ІМ40ДЕ №UA205140/2021/083023 від 01.11.2021 року неправдивих відомостей стосовно календарного року виготовлення транспортного засобу, вказані дії, призвели до несплати до Державного бюджету України митних платежів. Чим, ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ст. 485 Митного кодексу України, санкція якої передбачає штраф у вигляді у розмірі 300% несплаченої суми митних платежів. Дані обставин свідчать, на думку митного органу, про порушення позивачем приписів п.п.215.3.5 п.215.3 ст.215 Податкового кодексу України.

Саме вищевикладені обставини стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил згідно постанови № 0696/20500/21 від 24 листопада 2021 року.

Як слідує з матеріалів справи, поштове відправлення із копією оскаржуваної постанови позивач отримала 09 грудня 2021 року (а.с.14).

Частиною другою статті 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, чинне процесуальне законодавство пов`язує початок відліку строку на оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності (окрім справ у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) не з моменту вручення його позивачу, а з моменту винесення такого рішення.

Тобто позивачем у даному випадку пропущений строк звернення до суду, який передбачений ч.2 ст.286 КАС України, оскільки спірне рішення винесено 24 листопада 2021 року, а оскаржено нею лише 21 грудня 2021 року.

Проте, ч.1 ст.121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В розглядуваному випадку, як слідує з матеріалів справи, позивач подала письмову заяву про поновлення процесуального строку звернення до суду, яку мотивує тим, що оскаржила спірне рішення до суду в межах десятиденного строку з дня його фактичного отримання поштою.

На переконання суду, оскільки відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду будь-яких доказів вручення позивачу спірного рішення, строк звернення до суду пропущений позивачем з поважних причин, а тому його слід поновити.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 485 Митного кодексу України передбачена адміністративна відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Зі змісту даної норми випливає, що склад порушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України обумовлює наявність в діях особи особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру, та вини у формі прямого умислу.

Правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (статті 10 Кодексу України про адміністративне правопорушення), а вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (стаття 11 Кодексу України про адміністративне правопорушення).

Відповідно до статті 486 Митного кодексу України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно із статтею 489 Митного кодексу України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації чи документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Відповідно до частини першої статті 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Частиною другою статті 264 Митного кодексу України передбачено, що митна декларація та інші документи подаються органу доходів і зборів в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати органу доходів і зборів оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Згідно з частиною восьмою статті 264 Митного кодексу України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Статтею 269 Митного кодексу України встановлено, що за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів відомості, зазначені в митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана. У разі відмови у наданні такого дозволу орган доходів і зборів зобов`язаний невідкладно, письмово або в електронному вигляді, повідомити декларанта про причини і підстави такої відмови.

Внесення змін до митної декларації, прийнятої органом доходів і зборів, допускається до моменту завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму, а також протягом трьох років з дня завершення їх митного оформлення. Зміни повинні стосуватися лише товарів, транспортних засобів комерційного призначення, зазначених у митній декларації.

У разі виявлення порушень митних правил щодо задекларованих у митній декларації товарів, транспортних засобів комерційного призначення внесення змін, відкликання та визнання недійсною цієї декларації до закінчення провадження у відповідних справах забороняються. Не порушується провадження у справах про порушення митних правил у випадках, якщо декларант або уповноважена ним особа самостійно звернулися до органу доходів і зборів з проханням про внесення змін до митної декларації відповідно до частин другої - четвертої цієї статті.

З постанови вбачається, що при заявлені митної вартості транспортного засобу було надано митному органу до митної декларації, зокрема, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 03 березня 2020 року, рахунок (інвойс) №61430552 від 22 жовтня 2021 року, експертна довідка №2111-01-F від 01 листопада 2021 року, акт про проведення огляду (переогляду) товарів № UA205020/2021/110739 від 29 жовтня 2021 року, квитанція №MP_AB130381SIM_21820171 від 01 листопада 2021 року, квитанція №56163742 від 22 жовтня 2021 року.

Зі змісту постанови про порушення митних правил слідує, що висновки щодо заниження митної вартості посадовими особами митниці зроблені в ході проведення митного огляду транспортного засобу, під час якого встановлено, що на табличці (шильдик) зедакларованого автомобіля VOLKSWAGEN, модель CC, номер кузова - НОМЕР_1 підтверджена календарна дата виготовлення - листопад 2010 року.

В ході розгляду справи встановлено, що дана обставина не ставиться стороною позивача під сумнів, оскільки, як підтверджується матеріалами справи та слідує з оскаржуваної постанови, позивачем 03.11.2021 року до Волинської митниці надала письмові пояснення у яких зазначила, що під час набору декларації було допущено механічну помилку у календарному та модельному році виготовлення транспортного засобу. Обґрунтовується, що було заявлено рік випуску 2012, що призвело до неправильного нарахування митних платежів.

Митниця стверджує, що на момент подання митної декларації сума недоборів становить 7284,13 грн і у діях декларанта наявний умисел на вчинення порушення митних правил, відповідальність за яке передбачена ст. 485 МК України.

Однак, про відсутність умислу на будь-які порушення митних правил свідчить той факт, що декларантом було сплачено повну суму митних платежів, розраховану саме з врахуванням року випуску ввезеного транспортного засобу - 2010, зазначене підтверджується копіями квитанцій №MP_AB130381SIM_21820171 від 01 листопада 2021 року, №56163742 від 22 жовтня 2021 року (а.с.24,25).

Окрім того, при оформленні транспортного засобу, декларантом подавалася експертна довідка №2111-01- F від 01 листопада 2021 року, якою підтверджено 2010 рік виготовлення задекларованого автомобіля.

Суд вважає, що під час митного оформлення транспортного засобу позивач, визначаючи рік випуску транспортного засобу, діяла добросовісно, без жодного умислу щодо заявлення неправдивих відомостей щодо імпортованого транспортного засобу та заниження митної вартості, адже митним органом не враховано того, що позивачем 03.11.2021 року було подано пояснення та сплачені всі необхідні митні платежі, загальна сума сплати за вказаними вище квитанціями становить 55560,00 грн. така ж сума визначена Волинською митницею як необхідною для сплати, включаючи усі митні платежі та збори, тобто фактично ОСОБА_1 не мала жодного умислу на вчинення інкримінованого правопорушення.

Волинська митниця залишила поза увагою пояснення та заперечення декларанта про повну сплату митних платежів, розраховану саме з 2010 року випуску транспортного засобу, що і призвело до безпідставного звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил за ст. 485 МК України.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів наявність умислу в діях позивача, спрямованого на вчинення порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, а також переслідування мети, спрямованої на неправомірне зменшення розміру митних платежів, що свідчить про відсутність в діях позивача складу порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, а також про невідповідність висновків, що містяться в оскаржуваній постанові про порушення митних правил фактичним обставинам справи, що є підставою для її скасування та закриття провадження у справі про порушення митних правил.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, в ході судового розгляду встановлено, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил винесена з порушенням вимог Митного кодексу України, в зв`язку з чим таку постанову слід скасувати, а провадження у справі про порушення митних правил закрити.

В частині вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 132 Кодексу передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 4 статті 134 цього Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Крючковим В.О. 03 листопада 2021 року укладений договір про надання правової допомоги (а.с.27,28).

Вартість послуг адвоката становить 6000 грн. (шість тисяч гривень 00 коп.) та включає: ознайомлення ОСОБА_1 з процесуальними правами та обов`язками; ознайомлення з товаросупровідними документами наданих клієнтом; юридичний прогноз справи; підготовка письмових заперечень щодо протоколу про порушення митних правил детальний аналіз та вивчення фактичних обставин справи; вивчення судової практики з відповідних правовідносин; аналіз та вивчення листа постанови у справі про порушення митних правил та подання вищевикладеної позовної заяви.

Сплату відповідно до договору про надання правової допомоги підтверджується квитанцією № 351-к від 17 грудня 2021 року, та актом здачі та приймання робіт (надання послуг) від 17 грудня 2021 року.

Однак, з аналізу статті 134 КАС України, випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Виходячи зі змісту п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, дана справа віднесена законодавцем до категорії справ незначної складності, де в головній мірі, обов`язок доказування правомірності свого рішення, згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, покладається на відповідача, а за мотивами позову, предметом оскарження є постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 21852,39 грн.

В сукупності, всі ці обставини свідчать про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є явно неспівмірним із складністю справи, витраченим адвокатом часом, обсягом наданих послуг та значенням справи для позивача.

Таким чином, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, значення справи для сторони, враховуючи те, що правова допомога позивачу все ж таки надавалась, позовна заява складена адвокатом, а рішенням суду ухвалено на користь позивача, на думку суду розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн., буде співмірною по відношенню до обставин, визначених у ч. 5 ст. 134 КАС України та яка відповідатиме характеру і обсягу узгодженими між сторонами і фактично наданими адвокатом послугами.

При цьому, відповідно до ч.7 ст.134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Також, згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Волинської митниці Державної митної служби України у розмірі 454 грн.

Керуючись ст. 62,129 КУ України, ст.ст.77,121,139, 242-247, 286, КАС України,ст.ст. 54, 334,345-354, 485, 486, 487, 489, 531МК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову начальника Волинської митниці Державної митної служби України Гузя Артема Ігоровича від 24 листопада 2021 рокуу справі про порушення митних правил № 0696/20500/21, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів в розмірі 21852,39 гривень.

Провадження в справі про порушення митних правил № 0696/20500/21закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 ( шість тисяч) гривень та 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: Волинська митниця Державної митної служби України (місцезнаходження: вул. Призалізнична, 13, с. Римачі, 45632 , код в ).

Суддя Луцького міськрайонного суду Т.М.Філюк