Справа № 420/15281/21
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/15281/21
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В. , Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.11.2021р. у справі №420/15281/21 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про скасування постанови

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просила суд визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про накладення стягнень, передбачених статтею 20 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» від 08.04.2021р. №11.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що спеціально обладнані конструкції (якими зі скляною прозорою передньою стінкою), в середні яких розміщуються пачки сигарет, ФОП ОСОБА_1 розміщено у місцях продажу тютюнових виробів. Таке розміщення не свідчить про рекламу тютюнових виробів та не є стимулюванням осіб до їх придбання та споживання. Позивачка стверджувала, що вона не рекламувала тютюнові вироби, а здійснювала їх продаж, і саме з цією метою вказаний товар було виставлено на вітрині. На думку ФОП ОСОБА_1 , розміщення одиниць тютюнової продукції із відповідним маркуванням у місці, у якому здійснюється її реалізація, є одним із заходів виконання суб`єктами господарювання вимог законодавства щодо забезпечення прав споживачів на інформацію про продукцію.

Відповідач із позовними вимогами не погоджувався з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву зазначаючи про стимулювання ФОП ОСОБА_1 до продажу тютюнових виробів в спеціальному магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Як стверджував відповідач, під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 перевіряючими встановлювалось дотримання суб`єктом господарювання вимог Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення», а не Закону України «Про рекламу», а тому посилання позивачки на вказаний нормативно-правовий акт є недоречним.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 року по справі № 420/15281/21 у задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про скасування постанови відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 суд першої інстанції вказав про доведеність суб`єктом владних повноважень порушення ФОП ОСОБА_1 вимоги абз.1 п.6 ч.1 ст.16 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів i їx шкідливого впливу на здоров`я населення», а саме розміщення інформації зі стимулювання продажу тютюнових виробів, знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються тютюнові вироби, в тому числі розміщення в торгівельному приміщенні інформації про виробника тютюнових виробів на елементах обладнання та оформлення місця торгівлі, плакатами розмірами, які перевищують 40х30 см на одне місце торгівлі за текстовою інформацією про наявні в продажу тютюнові вироби та ціни на них.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції позивачкою подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що окружним адміністративним судом оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права , а тому відповідач просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 зазначає, що спеціально обладнані конструкції (якими зі скляною прозорою передньою стінкою), в середні яких розміщуються пачки сигарет, ФОП ОСОБА_1 розміщено у місцях продажу тютюнових виробів. Таке розміщення не свідчить про рекламу тютюнових виробів та не є стимулюванням осіб до їх придбання та споживання. Скаржниця стверджує, що вона не рекламувала тютюнові вироби, а здійснювала їх продаж, і саме з цією метою вказаний товар було виставлено на вітрині. На думку ФОП ОСОБА_1 , розміщення одиниць тютюнової продукції із відповідним маркуванням у місці, у якому здійснюється її реалізація, є одним із заходів виконання суб`єктами господарювання вимог законодавства щодо забезпечення прав споживачів на інформацію про продукцію.

Скориставшись наданим, приписами чинного процесуального законодавства, правом відповідачем до апеляційного суду подано письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 01.11.2021р., у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду без змін.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивачки підлягає задоволенню, з урахуванням такого.

Зокрема, колегію суддів установлено, що у період з 26.03.2021р. по 29.03.2021р. фахівцями Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області проведено позапланову перевірку господарської одиниці, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , підприємницьку діяльність у якій здійснює ФОП ОСОБА_1 , з питань щодо дотримання вимог законодавства у сфері попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення.

За наслідками проведення вказаної перевірки перевіряючими складено акт №598 від 29.03.2021р. у висновках якого зазначено, що в процесі проведення позапланового заходу державного нагаду (контролю) за дотриманням вимог Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення» ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено факт розміщення інформації з метою стимулювання продажу тютюнових виробів, знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються тютюнові вироби, а саме: розміщення інформації про виробника тютюнових виробів та/або тютюнових виробів у місцях, де ці вироби реалізуються споживачеві, у тому числі, на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі.

Означене є порушенням приписів абз.1, 6 ч.1 ст.16 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення».

Апеляційним судом з`ясовано, що на підставі акта позапланової перевірки №598 від 29.03.2021р. Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області винесено постанову про накладення стягнень, передбачених статтею 20 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення», якою за факти стимулювання продажу тютюнових виробів в спеціалізованому магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованому за адресою; АДРЕСА_1 , відповідно до абз.13 ч.2 ст.20 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення», до ФОП ОСОБА_1 застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 90000грн.

Не погодившись із вищеозначеним рішенням суб`єкта владних повноважень позивачка за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернулась до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, у системному зв`язку із положеннями чинного законодавства, колегія суддів виходить з такого.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні принципи та напрями державної політики щодо попередження куріння тютюнових виробів, зниження рівня їх вживання серед населення, обмеження доступу до них дітей, охорони здоров`я населення від шкоди, що завдається їхньому здоров`ю внаслідок розвитку захворювань, інвалідності, а також смертності, спричинених курінням тютюнових виробів чи іншим способом їх вживання визначено Законом України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення», відповідно до статті 1 якого, реклама й стимулювання продажу тютюну - будь-який вид передачі комерційної інформації, рекомендації або дії, метою чи результатом або ймовірним результатом якого є стимулювання продажу тютюнового виробу або вживання тютюну, прямо чи опосередковано.

Згідно із абзацом 6 частини 1 статті 16 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» забороняються будь-яка реклама та стимулювання продажу тютюнових виробів, знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються тютюнові вироби, в тому числі, розміщення інформації про виробника тютюнових виробів та/або тютюнові вироби у місцях, де ці вироби реалізуються чи надаються споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, за виключенням одного плаката розміром не більше 40х30 см на одне місце торгівлі, в якому надається текстова інформація про наявні в продажу тютюнові вироби та ціни на них.

З урахуванням наведеного, колегією суддів установлено, що абзацом 6 частини 1 статті 16 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» передбачено два випадки за яких забороняються будь-яка реклама та стимулювання продажу тютюнових виробів, знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються тютюнові вироби, а саме:

- розміщення інформації про виробника тютюнових виробів;

- розміщення інформації про тютюнові вироби у місцях, де ці вироби реалізуються чи надаються споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі.

Відповідальність за порушення законодавства про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення передбачена статтею 20 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення», відповідно до абзацу 13 частини 2 якої за порушення норм цього Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, застосовує фінансові санкції до суб`єктів господарювання у разі порушення заборони щодо реклами, стимулювання продажу та спонсорства тютюнових виробів - від тридцяти тисяч гривень до п`ятдесяти тисяч гривень за кожен факт реклами на окремому рекламному носії або кожний окремий захід з метою стимулювання продажу тютюнових виробів.

Лише у разі вчинення суб`єктом господарювання навіть однієї із передбачених абзацом 6 частини 1 статті 16 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» заборон, до останнього застосовуються фінансові санкції, визначені абзацом 13 частини 2 статті 20 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення».

Як стверджує відповідач, згідно із фотофіксацією, здійсненою під час проведення позапланової перевірки спеціалізованого магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою; АДРЕСА_1 , ФОП ОСОБА_1 в торгівельному залі магазину на фоні плакату розміщено поодинокі упаковки сигарет «Marvel» , «Winston», «Kent». Вказані плакати та тютюнові вироби підсвічуються яскравим світлом та знаходяться в закритих боксах з прозорою передньою стінкою. У продавців магазину немає безперешкодного доступу до вказаних упаковок сигарет. На тютюнових виробах та поряд з ними немає цінників. Також, упаковки сигарет, які розміщені в закритих скляних боксах, що підсвічуються, знаходяться не в рівних умовах розміщення з тютюновими виробами, які розміщені на стійках (полицях) для сигарет.

Означене, на думку відповідача, є стимулюванням продажу тютюнових виробів «Marvel», «Winston», «Kent».

Однак, із вказаною позицією відповідача погодитися неможливо з огляду на таке.

За наслідками дослідження наданої контролюючим органом та наявної у матеріалах справи фотофіксації, яка була проведена перевіряючими під час позапланового заходу державного нагляду (контролю), колегією суддів установлено, що в торгівельному приміщенні розміщено тютюнову продукцію, зокрема, пачки сигарет («Marvel», «Winston», «Kent»), марки яких пропонувалися до продажу споживачам.

При цьому, із наявних у матеріалах справи доказів не убачається, що виявлені фахівцями контролюючого органу елементи обладнання містять інформацію про виробників, оскільки «Marvel», «Winston», «Kent» є торговими марками, а не виробниками.

Апеляційний суд зазначає, що на виявлених перевіряючими елементах обладнання знаходились не зображення або текстова реклама, а безпосередньо пачки сигарет, які були у продажу суб`єкта господарювання.

Виходячи зі змісту абзацу 6 частини 1 статті 16 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» під плакатом розуміється текстова інформація про наявні в продажу тютюнові вироби та ціни на них.

Отже, за наслідками установлених фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин плакати із текстовою інформацією про наявні в продажу тютюнові вироби та ціни на них ФОП ОСОБА_1 не розміщувались.

Також, колегією суддів зазначає, що упаковки сигарет, які розміщені в закритих скляних боксах, що підсвічуються є зразками відповідних товарів.

Розміщення зразків тютюнових виробів у місці їх продажу не тотожне розміщенню інформації про виробника тютюнових виробів та/або тютюнові вироби на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі.

Статтею 1 Закону України «Про рекламу» визначено, що реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Відповідно до частини сьомої статті 8 Закону України "Про рекламу" розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

Зазначене кореспондується із положеннями п.19 Правил роздрібної торгівлі тютюновими виробами, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.2002 року № 218, згідно із якими у торговельному залі тютюнові вироби повинні бути виставлені в повному асортименті, наявному в суб`єкта підприємницької діяльності. Вони розміщуються за видами, класами, сортами на столах, прилавках-вітринах, пристінних гірках.

Сукупний аналіз наведених норм права свідчить, що законодавством встановлено заборону розміщення у місцях реалізації тютюнових виробів, в тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, саме інформації про такі тютюнові вироби або їх виробників, а не безпосередньо самих виробів, розміщення зразків яких у місцях їх реалізації є однією з обов`язкових вимог правил роздрібної торгівлі тютюновими виробами.

Означене у повному обсязі спростовує доводи відповідача щодо порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин ФОП ОСОБА_1 не розміщувалось інформації про виробника тютюнових виробів та/або інформації про тютюнові вироби у місцях, де ці вироби реалізуються чи надаються споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а тому в діях суб`єкта господарювання немає складу правопорушення, відповідальність за яке передбачено абзацом 13 частини 2 статті 20 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення».

У зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про накладення стягнень, передбачених статтею 20 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» від 08.04.2021р. №11 є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За такого правового регулювання та встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вважає неправильними висновки окружного адміністративного суду щодо порушення ФОП ОСОБА_1 вимог абзацу 6 частини 1 статті 16 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення».

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.

Межі перегляду судом апеляційної інстанції справи визначено статтею 308 КАС України, відповідно до частини 2 якої суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відтак, у зв`язку із тим, що викладені у рішенні суду першої інстанції висновки не відповідають обставинам справи, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.11.2021р. у справі №420/15281/21 підлягає скасуванню.

Здійснюючи розподіл судових витрат апеляційний суд зазначає таке.

Зокрема, колегією суддів установлено, що за звернення до Одеського окружного адміністративного суду із даною позовною заявою ФОП ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 908грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи банківською квитанцією від 19.08.2021р. №0.0..1.

18.08.2021р. між ОСОБА_2 (Адвокат) та ФОП ОСОБА_1 (Замовник) укладено договір про надання правової допомоги №18/08-2021, за умовами якого Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу з питань представництва інтересів Замовника в органах судової влади України, а також інших органах в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.

Згідно до наявної у матеріалах справи копії акта виконаних робіт за договором про надання правової допомоги №18/08-2021 від 18.08.2021р., підписаного між ОСОБА_2 (Адвокат) та ФОП ОСОБА_1 (Замовник), Адвокатом надано на користь Замовника послуги на загальну суму 10000грн., з яких 1000грн. зустріч, попередня консультація з клієнтом (1 година); 3000грн. вивчення матеріалів справи, правовий аналіз первинних документів, узгодження правової позиції, обрання належного способу захисту прав (3 години); 6000грн. підготовка позовної заяви про визнання протиправною та скасування постанови (6 годин).

Апеляційним судом з`ясовано, що ФОП ОСОБА_1 (Замовник) сплачено на користь ОСОБА_2 (Адвокат) грошові кошти в сумі 10000грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією банківської квитанції від 19.08.2021р. №0.0.5.1.

Частиною 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» відповідно до статті 1 якого адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; клієнт - фізична або юридична особа, держава, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в інтересах яких здійснюється адвокатська діяльність.

Згідно із статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Із системного аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України убачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Поняття «витрати на правову допомогу» у даному контексті це витрати, пов`язані з розглядом справи, тобто кількість годин, проведених у судових засіданнях та інші витрати, пов`язані з розглядом справи в суді.

В свою чергу, документами, які підтверджують витрати на правничу допомогу є: договір про надання правової допомоги, в якому повинно бути обов`язково зазначено, в якій справі здійснюється представництво прав та інтересів, розмір гонорару, та порядок його оплати. Копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Довіреність (ордер). Документ, що свідчить про оплату послуг (платіжне доручення, банківська виписка, видатковий касовий ордер). Факт здійснення оплати підтверджує призначення платежу, щоб можливо було визначити, що дані витрати відносяться саме до конкретного договору та справи, а не до будь-якої іншої.

До того ж, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що з урахуванням приписів частини 7 статті 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Із запровадженням з 15.12.2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Водночас, Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області жодних клопотань щодо неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не подавалось.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку щодо наявності законодавчо передбачених підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10000грн.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.11.2021р. у справі №420/15281/21 скасувати.

Прийняти у справі нове судове рішення.

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про накладення стягнень, передбачених статтею 20 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» від 08.04.2021р. №11.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (65042, м.Одеса, вул.7-а Пересипська,6, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати в загальному розмірі 10908(десять тисяч дев`ятсот вісім)грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Єщенко О.В. Танасогло Т.М.