Справа № 460/724/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 460/724/21 пров. № А/857/21726/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог (суддя Дорошенко Н.О., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення м.Рівне, дата складання повного тексту 30.09.2021 року),

в адміністративній справі №460/724/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області,

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У лютому 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просив:

1) визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у проведенні нарахування та виплати доплати до пенсії за проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.07.2002;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити позивачу доплату до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.07.2002;

3) визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у нарахуванні та виплаті позивачу за період з 01.01.2006 по 30.10.2008 пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в передбаченому законом розмірі: як інваліду III групи, захворювання якого пов`язане з Чорнобильською катастрофою;

4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити позивачу за період з 01.01.2006 по 30.10.2008 пенсію по інвалідності у розмірі шести мінімальних пенсій за віком щомісячно та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком щомісячно;

5) визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у нарахуванні та виплаті позивачу пенсій за шкоду, заподіяну здоров`ю, в передбаченому законом розмірі як інваліду II групи, захворювання якого пов`язане з Чорнобильською катастрофою, починаючи з 31.10.2008;

6) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити позивачу пенсію по інвалідності у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком щомісячно та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком щомісячно, починаючи з 31.10.2008.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 08.04.2021р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав та подав відзив на позову заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю, при цьому наголошував, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом, а заяви про поновлення строку на звернення до суду не подав.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинення певних дій, - в частині позовних вимог про визнання протиправною відмову відповідача у проведенні нарахування та виплати: підвищення до пенсії за проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 01.07.2002 по 31.07.2020; пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в передбаченому законом розмірі: як інваліду III групи, захворювання якого пов`язане з Чорнобильською катастрофою, за період з 01.01.2006 по 30.10.2008; як інваліду II групи, захворювання якого пов`язане з Чорнобильською катастрофою, з 31.10.2008 по 31.07.2020, а також зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу: підвищення до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 01.07.2002 по 31.07.2020; пенсії по інвалідності у розмірі шести мінімальних пенсій за віком щомісячно та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком щомісячно, за період з 01.01.2006 по 30.10.2008; пенсії по інвалідності у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком щомісячно та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком щомісячно, починаючи з 31.10.2008 по 31.07.2020, - залишено без розгляду.

Рішенням цього ж суду від 30 вересня 2021 року решта позовних вимог ОСОБА_1 задоволено частково.

З ухвалою суду першої інстанції від 30.09.2021 року про залишення позову в частині вимог без розгляду позивач не погодився та оскаржив її в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що оскаржена ухвала суду прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає те, що за визначенням ЄСПЛ державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Цей принцип зобов`язує суб`єкта владних повноважень після виявлення власної помилки (без рішення суду) невідкладно провести правильний розрахунок розміру пенсії, іншої соціальної виплати та погасити заборгованість, яка виникла за весь період порушення права особи на соціальний захист. Позивачем у даній справі подано заяву до відповідача (вжито активні дії) з проханням виплатити компенсацію, проте відповідач листом від 25.01.2021 року №378-10004/К-02/8-1700/21 відмовив у такій виплаті. З цього приводу зазначає апелянт, якщо вважати, що право на звернення з даним адміністративним позовом у позивача виникло, виходячи з презумпції знання законодавства, а не з дати отримання листа відповідача про відмову у виплаті компенсації позивачу, то в такому випадку буде мати місце порушення принципу належного врядування. Вважає апелянт, що строк звернення до суду ним не пропущено. З посиланням на практику Верховного Суду апелянт вважає, що строк звернення до суду з позовом про зобов`язання нарахувати і виплатити щомісячне підвищення до пенсії та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, має обчислюватися з дати отримання позивачем листа відповідача про відмову в такій виплаті.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 30 вересня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги позивача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з урахуванням наступного.

Залишаючи без розгляду частину позовних вимог ОСОБА_1 про нарахування та виплату підвищення до пенсії за вказані вище періоди, суд першої інстанції дійшов висновків, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду з позовними вимогами, які стосуються періоду поза межами шести місяців.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку суду апеляційної інстанції, відповідають нормам процесуального права та фактичним обставинам справи.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (див. Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011).

Так, відповідно до частин 1-3 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Апеляційний суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно ч.1ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України).

Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Із змісту матеріалів адміністративного позову та апеляційної скарги видно, що позивач (апелянт) свої доводи про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із даним позовом обґрунтовує тим, що він лише 25.01.2021 року з відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області дізнався про порушення своїх прав і саме з цього моменту повинен обчислюватися строк звернення до суду з цим позовом.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із даним адміністративним позовом лише 01 лютого 2021 року, подавши його засобами поштового зв`язку (а.с. 14).

З цього приводу колегія суддів апеляційного суду вважає правильним обґрунтування суду першої інстанції про те, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Отже, отримуючи пенсійні виплати з липня 2002 року, позивач не був обмежений у праві та можливості судового оскарження виплачених пенсій у неналежному, на думку позивача розмірі, однак вказаних дій на захист порушеного права не вчиняв до січня 2021 року.

Водночас, отримання позивачем листа відповідача від 25.01.2021р. у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

При цьому, незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Жодних доказів, на підтвердження того, що позивач не мав об`єктивної можливості звернутись до суду раніше, матеріали справи не містять, а судом не встановлено. Тому, відсутні підстави для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого законом строку від дати порушення його прав, свобод чи інтересів. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Водночас, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення пропущеного строку.

Отже, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта (позивача) про те, що про порушення своїх прав та інтересів він дізнався лише з відповіді пенсійного органу, а також з покликанням на триваючі порушення, що є наявними поважні причини пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Безпідставними є покликання апелянта (позивача) на норми ст.87 Закону №1788-ХІІ, ст.46 Закону №1058-IV щодо не обмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії, оскільки згідно з усталеною позицію Верховного Суду щодо застосування вказаних норм, строки не застосовуються тільки до нарахованих і не виплачених з вини органів ПФУ пенсій, а не до тієї, яка ще не була нарахована у бажаному для позивача розмірі.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Частинами третьою та четвертою статті 123 КАС України визначено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущений встановлений частиною 2 статті 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду з цим позовом, а обґрунтувань обставин та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку звернення до суду позивачем немає, наслідком чого позовна заява в частині вимог, які стосуються періоду поза межами шестимісячного строку звернення до суду, підлягають залишенню без розгляду.

Доводи апелянта на правомірність прийнятої ухвали суду від 30.09.2021 року не впливають та висновків суду не спростовують.

Вказана правова позиція щодо застосування до спірних правовідносин положень статей 122, 123 КАС України узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а та постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржена ухвала суду скасуванню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог в адміністративній справі №460/724/21за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль