Справа № 160/13607/20
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:
- визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач)щодо незарахування позивачу, періоду роботи з 09.08.1993 по 28.03.1996 на посаді машиніста екскаватора 6 розряду у кар`єрі в Дирекції будуючогося Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд до пільгового стажу роботи за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та тяжкими умовами праці, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах;
- зобов`язання відповідача зарахувати позивачу, період роботи з 09.08.1993 по 28.03.1996 на посаді машиніста екскаватора 6 розряду у кар`єрі в Дирекції будуючогося Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд до пільгових стажу роботи за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та тяжкими умовами праці, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах. Відповідачем не зараховано до пільгового стажу за Списком №2 період роботи позивача на Криворізькому гірничо-збагачувальному комбінаті окислених руд на посаді машиніста екскаватора 6 розряду у кар`єрі рудника з 09.08.1993 по 28.03.1996, оскільки пільговою довідкою підтверджено лише період його роботи на посаді машиніста бульдозера 6 розряду у кар`єрі рудника з 11.05.1987 по 21.08.1992 (за результатами атестації робочих місць вперше проведеної 07.08.2001 за наказом №14/237). Позивач зазначає, що професія машиніста екскаватора аналогічна роботі машиніста бульдозера в тому ж кар`єрі рудника та віднесена до професій із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10. Позивач зазначає, що відповідальність за своєчасність та якість проведення атестації робочих місць покладається на керівника підприємства, а отже не проведення або несвоєчасне проведення атестації керівництвом підприємства не повинно жодним чином впливати на нього та його права.
Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
На виконання ухвали суду, позивачем усунуті виявлені недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 23.03.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого заперечує проти заявлених позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з наступних підстав. Зокрема зазначено, що відповідачем прийнято правомірне рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу, оскільки за наданими документами, загальний страховий стаж позивача становить 28 років 1 місяць 3дні, в тому числі підтверджений пільговий стаж по Списку №2 становить - 5 років 03 місяці 12 днів, що недостатньо для призначення пенсії.
Відповідач звертає увагу суду на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є некоректними, оскільки позивач просить зарахувати стаж з 09.08.1993 по 28.03.1996 на посаді машиніста бульдозера 6 розряду у кар`єрі рудника, вважаючи що відмовлено оскільки не атестована саме посада машиніста екскаватора. Проте, позивачу не зараховано період роботи до пільгового стажу за Списком №2 з 22.08.1992 по 28.03.1996, оскільки атестація вперше проведена 07.08.2001 і її дія розповсюджується на п`ятирічний період назад та на 5 років вперед, а саме: з 07.08.1996 по 07.08.2006. Зважаючи на той факт, що позивач працював на підприємстві ДП «Дирекція КГЗКОР» до 28.03.1996, а атестація підприємства від 07.08.2001 діє з 07.08.1996, то вказаний період не можна зарахувати до пільгового стажу за Списком №2.
Від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.
30.04.2021 ухвалою суду заяву про збільшення розміру позовних вимог повернуто позивачу.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент звернення до відповідача щодо призначення пенсії на пільгових умовах (03.09.2020) набув 56-тирічного віку, що підтверджується копією його паспорту серії НОМЕР_1 , виданого Саксаганським РВ у м. Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 30 квітня 2015 року.
В матеріалах справи міститься копія трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , якою визначено трудовий шлях останнього. Відповідно до записів в трудовій книжці позивач має 28 років 1 місяць 3 дні загального трудового стажу (у тому числі пільговий стаж 8 років 10 місяців 18 днів).
Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 , необхідний для призначення пенсії пільговий стаж 8 років 10 місяців 18 днів він здобув працюючи з 11.05.1987 по 28.03.1996 в Дирекції будуючогося Криворізько гірничо-збагачувального комбінату окислених руд:
- з 11.05.1987 по 08.08.1993 - на посаді машиніста бульдозера у кар`єрі рудника 6 розряду (запис №12);
- з 09.08.1993 по 28.03.1996 - на посаді машиніста екскаватора у кар`єрі рудника 6 розряду (запис №13).
Згідно довідки від 23.09.2019 №127, виданої відділом кадрів ДП «Дирекція КГЗКОР» ОСОБА_1 дійсно працював в Дирекції будуючогося Криворізько гірничо-збагачувального комбінату окислених руд:
- з 11.05.1987 по 08.08.1993 - машиністом бульдозера 6 розряду у кар`єрі рудника (наказ про прийом №215 від 05.05.1987);
- з 09.08.1993 по 28.03.1996 - машиністом екскаватора 6 розряду у кар`єрі рудника (наказ про прийом №231 від 09.08.1993);
- 28.03.1996 звільнений за власним бажанням за ст.38 Кодексу законів про працю України (наказ про звільнення №63 від 28.03.1996).
Додатково зазначено про перейменування Дирекції будуючогося Криворізько гірничо-збагачувального комбінату окислених руд у державне підприємство Дирекція Криворізько гірничо-збагачувального комбінату (ДП Дирекція КГЗКОР) згідно наказу Мінпромполітики України №469 від 12.12.2005. Далі згідно наказу Мінпромполітики України №130 від 17.02.2009 ДП Дирекція КГЗКОР перейменовано в ДП «Дирекція КГЗКОР».
Підприємством підтверджено пільговий стаж по Списку №2 - 5 років 3 місяці 11 днів.
Додатково зазначено, що атестацію робочих місць за умовами праці в ДП «Дирекція КГЗКОР» вперше проведено 07.08.2001 (наказ №14/237).
03.09.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо не зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 09.08.1993 по 28.03.1996, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав із позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з положеннями ст.3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ст.ст.21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: основи соціального захисту.
Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.
У відповідності до вимогст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно п.2 розділу ХV Прикінцеві положення Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовам праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).
Відповідно до ч.2 ст.114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:
- чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;
- жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Порядком застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 року встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що були чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами умов праці за час виконання робіт до 21.08.1992 та за результатами атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 .
В період роботи позивача діяли Списки №2 , затверджені постановами Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 та Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162.
Згідно пункту 1 (відкриті гірничі роботи та роботи на шахтній поверхні) розділу І «Гірничі роботи» Списку №2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 право на пільгову пенсію серед інших мають робітники: машиністи экскаваторів (екскаваторщики) та їх помічники; машиністи та помічники машиністів бульдозерів (бульдозеристи).
Відповідно до ст.62 Закону №1788-ХІІ та ч.1 ст.48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Комплексний аналіз норм Закону №1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для пільгового стажу є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.
Підтвердженням (доказом) того, що позивач, у вищезазначений період працював за професією машиніста бульдозера та машиністом екскаватора 6 розряду у кар`єрі рудника, працюючи на яких основні робітники мають право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку №2 - є записи в його трудовій книжці (№12, 13).
Водночас, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.
З матеріалів вбачається, що наведені записи в трудовій книжці про роботу позивача за вказаний період свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами повний робочий день. Записи про спірний період роботи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають. Але слід зауважити, що записи в трудовій книжці про атестацію робочого місця із зазначенням відповідних наказів підприємства відсутні.
Але, разом з тим, позивач помилково вважає, що йому до пільгового стажу не зараховано саме період роботи з 09.08.1993 по 28.03.1996 на посаді машиніста екскаватора 6 розряду у кар`єрі ДП «Дирекція КГЗКОР», про що і зазначено в позові.
Слід зазначити, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць, затвердженого Постановою КМУ №442 від 01.08.1992 та розробленими на виконання постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими Постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 №41.
Виходячи із вказаних нормативних актів, основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові і безпечні умови праці. Пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Міністерством праці України разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Згідно з п.4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Так, згідно з ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст.271 Кримінального кодексу України.
Отже, своєчасність проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.
- особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону №1788-XII;
- працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці;
- непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
За приписами ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково (ч.1).
У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (п.3 ч.2); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п.4 ч.2); встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень (п.5 ч.2); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (п.10 ч.2).
Виходячи з встановлених судом обставин, системного аналізу законодавчих норм, повноважень суду при вирішенні справи у співставленні з позовними вимогами, суд вважає належним та ефективним способом захисту прав позивача визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо незарахування позивачу періоду роботи саме з 22.08.1992 по 28.03.1996 на посаді машиніста бульдозера та екскаватора 6 розряду у кар`єрі в Дирекції Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд до пільгового стажу роботи за Списком №2.
Відповідно до частини другої ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
При зверненні до суду, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1' 681грн. 60коп.
Враховуючи часткове задоволення адміністративного позову, в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для присудження на користь позивача судових витрат пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: судового збору у розмірі 840,80 грн.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо незарахування ОСОБА_1 , періоду роботи з 22.08.1992 по 28.03.1996 на посаді машиніста бульдозера та екскаватора 6 розряду у кар`єрі в Дирекції будуючогося Криворізько гірничо-збагачувального комбінату окислених руд до пільгового стажу роботи за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та тяжкими умовами праці, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , період роботи з 22.08.1992 по 28.03.1996 на посаді машиніста бульдозера та екскаватора 6 розряду у кар`єрі в Дирекції будуючогося Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд до пільгових стажу роботи за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та тяжкими умовами праці, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова