Справа № 160/1881/21
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2021 року Справа № 160/1881/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень,
Відтак, позивач вважає, що за ним не зареєстровано право власності/користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ., яка у свою чергу визначена відповідачем як об`єктом справляння земельного податку з фізичних осіб, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.
Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
На виконання ухвали суду, позивачем усунуті виявлені недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 26.04.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Керуючись п.286.5 ст.286 Податкового кодексу Україні №2755-VI від 02.12.2010 зі змінами та доповненнями (далі ПК України) та з урахуванням ст.269 та ст.270 ПК України, ОСОБА_1 сформовано податкові повідомлення - рішення про нарахування податкового зобов`язання із земельного податку за 2016р., 2018 - 2020 рр.
Також зазначено, що при нарахуванні податкового зобов`язання із земельного податку відповідач діяв у спосіб, передбачений законодавством України, з огляду на те, що позивач є платником земельного податку з фізичних осіб за земельну ділянку, що надана йому на підставі договору дарування від 01.07.2015 р. №416631.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Не погоджуючись з вищезазначеним податковим повідомленнямрішенням, позивач відповідно до приписів п.56.2 ст.56 ПК України звернувся зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня, у порядку процедури адміністративного оскарження.
Рішенням Державної податкової служби України від 21.08.2020р. №26174/6/99-00-06-02-04-06 скасоване податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 05.05.2020р. №42029-5040-0466, в обґрунтування якого зазначено, що контролюючим органом при нарахуванні земельного податку не дотримано вимог п.п. 286.5, ст.286 та п.287.6 ст.287 ПК України, оскільки, відповідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомого майна щодо суб`єктів прав власності, позивач є власником лише нежитлового приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_1 . Відомості ж щодо перебування у власності або користуванні позивача зазначеної земельної ділянки відсутні.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою виключити помилкові нарахування за платежем земельний податок з фізичних осіб з його інтегрованої картки.

Позивач отримав лист ГУ ДПС у Дніпропетровській області №114184/10/04-36-04-10-18 від 10.12.2020р. яким повідомлено, що відповідно до приписів п.286.5 ст.286 ПК України в автоматичному режимі сформовані податкові повідомлення рішення, а саме:

від 30.06.2016р. №830-1302 на суму 127 495грн. 48коп.,

від 06.04.2018р. №-0466 на суму 135 145грн. 20коп.,

від 14.05.2019р. №28260-5050- 0466 на суму 135 145грн. 20коп.

Про існування оскаржуваних податкових повідомлень рішень від 30.06.2016р., 06.04.2018р. та 14.05.2019р. ОСОБА_1 дізнався з листа ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 10.12.2020р., оскільки зазначених рішень не отримував.

Так, за даними АІС «Податковий блок» закладка «Плата за землю» підсистеми «Облік платежів» об`єктом оподаткування є земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0718 га.

Підставою прийняття відповідачем податкових повідомлень рішень слугувала інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідно до якої Салогуб є власником нежитлового приміщення, загальною площею 283 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки площею 0,0718 га :07:488:0032 на підставі договору дарування від 01.07.2015р. №416631 за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана інформація занесена до аналітично - інформаційної системи ДПС України.

Керуючись п.286.5 ст.286 ПК Україні та з урахуванням ст.269 та ст.270 ПК України позивачу сформовано податкові повідомлення - рішення щодо сум нарахованого податкового зобов`язання із земельного податку за 2016, 2018- 2020 рр.

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, позивач звернувся з відповідним позовом до суду за захистом своїх прав, свобод та законних інтересів.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.п.16.1.4 п.6.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За приписами ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Положенням п.п.14.1.14. п.14.1 ст.14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п.п.14.1.72 п.14.1 ст.14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Згідно з положеннями п.269.1 ст.269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі. Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (п.п.14.1.73 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.271.1 ст.271 ПК України базою оподаткування, є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Положеннями п.274.1 ст.274 ПК України встановлено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Згідно з п.281.1 ст.281 ПК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Статтею 285 ПК України передбачено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців)

Відповідно до п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (пункт 286.1 статі 286 ПК України).

Відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення - рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Пунктом 287.6 статті 287 ПК України (у редакції, яка діяла до 01.01.2015) встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Пунктом 287.6 статті 287 ПК України (у редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VIII, яка діє з 01.01.2015) встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 ЗК України та статтею 377 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування).

З моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлового приміщення), обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

Нормою пункту 287.6 статті 287 ПК України законодавець пов`язував обов`язок сплати податку за земельні ділянки з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване на такій земельній ділянці (до 01.01.2015), та з моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (після 01.01.2015).

У частинах першій та другій статті 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями 125 і 126 цього Кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.

За частиною третьою статті 7 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року №161-XIV до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Зазначені норми права дають можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

З наданого позивачем витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020 станом на 14.12.2020 року, земельна ділянка за кадастровим номером :07:488:0032 за адресою: АДРЕСА_1 , комунальної власності та орендарем якої є ОСОБА_2 .

Відповідачем надано до відзиву інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 28.09.2020 зміст якої надано на одному аркуші та не містить відомостей щодо права власності або права користування земельною ділянкою за кадастровим номером :07:488:0032 за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, надано договір оренди землі від 11.05.2005 року, який посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Літаш І.П. Зі змісту зазначеного договору вбачається, що Дніпропетровська міська рада передала ОСОБА_2 в строкове платне користування земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :07:488:0032. Договір укладено на 15 років.

Відповідно до п.6.3 вказаного договору, у разі зміни землекористувача, придбання або відчуження будівель та споруд протягом місяця з моменту настання таких змін необхідно звернутися до міської ради для внесення відповідних змін у договір оренди земельної ділянки.

Суд не погоджується з твердженням (позицією) відповідача щодо переходу прав власності на земельну ділянку позивачу разом з переходом прав власності на об`єкт нерухомого майна, оскільки земельна ділянка за кадастровим номером :07:488:0032 перебуває у комунальній, а не приватній власності.

Власником зазначеної земельної ділянки є Дніпропетровська міська рада (згідно витягу від 14.12.2020). Попередній власник об`єкту нерухомого майна була орендарем, а не власником земельної ділянки.

Відповідно до ст.62 Конституції України всі сумніви щодо достовірності обставин трактуються на користь особи.

Відповідно до ст.56 Податкового кодексу України, тягар доведення хибності (відсутності правових підстав) обраного платником варіанту поведінки покладається законом на контролюючий орган. Отже, у випадку колізії норм податкового законодавства чи у випадку можливості неоднакового трактування норм, рішення повинне прийматися на користь платника податків.

Виходячи із системного аналізу норм права, а також на підставі доказів, наданих до матеріалів справи, суд доходить висновку, що за даними з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020 станом на 14.12.2020 року, земельна ділянка за кадастровим номером :07:488:0032 за адресою: АДРЕСА_1 не перебуває ані у власності, ані у землекористуванні позивача.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду правомірність та законність своїх дій всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України.

Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності спірних податкових повідомлень-рішень.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3977грн. 87коп., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 05.02.2021, підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 30.06.2016р. №830-1302 на суму 127 495грн. 48коп., від 06.04.2018р. №-0366 на суму 135 145грн. 20коп. та від 14.05.2019р. №28260-5050-0466 на суму 135 145грн. 20коп

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 17-а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 3977грн. 87коп. (три тисячі дев`ятсот сімдесят сім грн. 87 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова