Справа № 236/3402/17
Суддя: Бєлоусов А. Є.
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 236/3402/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року Суддя Краснолиманського міського суду Донецької області Бєлоусов А.Є.,

з секретарем судового засідання Безорчук А.О.,

за уч асті:

позивача (стягувача) ОСОБА_1 ,

представника позивача (стягувача) Гудко Я.Ю.,

представника Головного управління

Пенсійного фонду України в Донецькій області Давиденко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман Донецької області клопотання позивача ОСОБА_1 про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 15.01.2018 в адміністративній справі № 236/3402/17 про визнання дій Управління Пенсійного фонду України у м. Красний Лиман Донецької області щодо обмежень права позивача на отримання пенсійних виплат протиправними, зобов`язання вчинити в інтересах ОСОБА_1 певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Краснолиманського міського суду Донецької області (як адміністративного суду) перебувала справа № 236/3402/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Красний Лиман Донецької області про визнання дій відповідача протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням суду від 15.01.2018 вимоги позивача задоволено частково, визнано дії відповідача щодо обмежень права позивача на отримання пенсійних виплат протиправними, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у м. Красний Лиман Донецької області нарахувати ОСОБА_1 як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (2 категорії) державну пенсію згідно із ст. 49 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, згідно із ст. 51 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,з урахуванням заробітку для призначення пенсії за березень-квітень 1987 року, починаючи з дня виникнення права на пенсійне забезпечення, тобто з 06.12.2013, здійснити індексацію такої пенсії та виплатити позивачу недоплачену різницю у пенсійному забезпеченні (з урахуванням раніше здійснених виплат). Також відповідача зобов`язано згідно зі ст. 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 06.12.2013 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений законом 20-річний стаж роботи для чоловіків.

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 09.09.2019 у справі № 236/3402/17 за заявою державного виконавця (на стадії виконавчого провадження) було замінено боржника Управління Пенсійного фонду України у м. Красний Лиман Донецької області на його правонаступника Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Ухвалою судді від 06.10.2020 було встановлено судовий контроль за виконанням рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 15.01.2018 в адміністративній справі № 236/3402/17, зобов`язано Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України у строк до 16.11.2020 подати звіт про виконання рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 15.01.2018 в адміністративній справі № 236/3402/17, надати документи на підтвердження такого виконання.

06.01.2021 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшло клопотання позивача про накладення штрафу на керівника Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, або на його правонаступника, відповідального за виконання рішення суду та зобов`язання Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України у місячний строк подати звіт про виконання рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 15.01.2018 в адміністративній справі № 236/3402/17 (з наданням документів на підтвердження такого виконання).

Ухвалою судді від 29.03.2021 клопотання позивача (стягувача) ОСОБА_1 про накладення штрафу задоволено, накладено на керівника Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області ОСОБА_2 штраф у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2021 у справі № 236/3402/17 задоволено апеляційну скаргу Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, скасовано ухвалу судді від 29.03.2021, відмолено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду.

26.08.2021 позивач (стягувач) ОСОБА_1 повторно звернувся до суду з клопотанням про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду. Також ОСОБА_1 просить визнати раніше поданий звіт Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 16.11.2020 № 0574-13-7/17014 недійсним, зобов`язати суб`єкта владних повноважень впродовж 1 місяця подати повторний звіт про виконання рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 15.01.2018 в адміністративній справі № 236/3402/17.

Позивач зазначає, що згадане рішення суду дотепер залишається не виконаним, його порушені пенсійні права не були відновлені. На думку позивача, у звіті про виконання рішення суду для розрахунку першої складової пенсії взята заробітна плата 0,01831 грн. (замість середньомісячної заробітної плати 336,45 карбованців за 2 місяці). В наданому суб`єктом владних повноважень протоколі розрахунку додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, входить до складу основної пенсії. Суб`єкт владних повноважень не здійснює індексацію пенсії всупереч вимогам чинного законодавства України. Позивачу не була здійснена виплата збільшення його пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад установлений законом 20-річний стаж роботи для чоловіків. За твердженнями ОСОБА_1 , наданий суб`єктом владних повноважень розрахунок стосується обчислення трудової пенсії і не був здійснений відповідно Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (як про це йде мова в рішенні суду, котре набрало законної сили і підлягає виконанню).

Ухвалою судді від 05.01.2022 здійснено заміну сторони (відповідача, боржника) в адміністративній справі № 236/3402/17 з Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник Гудко Я.Ю. наполягали на задоволенні клопотання.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області Давиденко В.М. заперечувала проти задоволення розглядуваного клопотання, стверджувала про повне виконання суб`єктом владних повноважень рішення суду від 15.01.2018 в адміністративній справі № 236/3402/17, надала звіт про виконання судового рішення від 11.01.2022 № 0500-2202-7/3692.

Бахмутський відділ ДВС у Бахмутському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) як державний орган, що здійснював примусове виконання рішення суду в інтересах стягувача - було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом, відділом ДВС не було направлено уповноваженого представника для участі в судовому засіданні, будь-яких заяв, заперечень пояснень щодо розглядуваного судом клопотання ОСОБА_1 надано не було.

Вислухавши пояснення присутніх учасників справи, перевіривши наведені в клопотанні позивача доводи наявними в матеріалах справи письмовими доказами, суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст. 55 Конституції України).

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності (ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Аналізуючи у своїй правозастосовній практиці питання мирного володіння майном, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що концепція «майна» в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) від 25.03.1999, заява № 31107/96, п. 54).

Змістом поняття «майно» охоплюються, в тому числі кошти/присуджені суми, належні до виплати заявникам на підставі остаточного і обов`язкового до виконання арбітражного чи судового рішення. Зокрема, Європейський суд звертає увагу в своїй практиці, що неможливість для заявника домогтися виконання рішення на його чи її користь становить втручання у право на мирне володіння майном, як вказано у першому реченні пункту першого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справах «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia) від 07.05.2002, заява № 59498/00, п.40; «Ясіуньєне проти Литви» (Jasiыnienл v. Lithuania) від 06.03.2003, заява № 41510/98, п. 45).

Застосовуючи визначені основоположні засади до правовідносин, що склались між ОСОБА_1 та територіальним органом Пенсійного фонду України як суб`єктом владних повноважень, суддя констатує, що позивач у 2017 році звернувся за судовим захистом свого порушеного права і отримав на свою користь судове рішення, яке набрало законної сили і є обов`язковим для виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень, є всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ст. 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Також згідно з положеннями ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини згаданого рішення).

У рішенні від 07.07.1989 в справі «Soering v. the United Kingdom» (заява № 14038/88) Європейський суд з прав людини визначив: Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод як правовий акт, котрий забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Крім того, будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої - забезпечення і розвиток ідеалів та цінностей демократичного суспільства. Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їхнім виконанням.

Ухвалою суду від 06.10.2020 було встановлено судовий контроль за виконанням рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 15.01.2018 в адміністративній справі № 236/3402/17 та зобов`язано суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання згаданого рішення суду, надати документи на підтвердження такого виконання.

На теперішній час суб`єктом владних повноважень, відповідальним за виконання рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 15.01.2018 в адміністративній справі № 236/3402/17 є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області наданий звіт від 11.01.2022 № 0500-2202-7/3692 про виконання зазначеного судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін. Неприбуття у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду цього питання.

Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, що свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Так, зі звіту, наданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області з приводу виконання рішення суду від 15.01.2018 в адміністративній справі № 236/3402/17 вбачається, що для розрахунку 1-ї складової пенсії ОСОБА_1 заробітна плата за період з 01.03.1987 по 30.04.1987 визначена як середньомісячна заробітна плата за березень та квітень 1987 року із застосуванням коефіцієнтів (згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.1993 № 16 та Указом Президента України від 27.12.1991 № 20) і складає 0,01831 грн..

Зі змісту наданої позивачем архівної довідки вбачається, що в березні 1987 року йому було нараховано 375,17 карбованців заробітної плати в Краснолиманському РТП, в квітні 1987 року йому було нараховано 297,74 карбованців заробітної плати в Краснолиманському РТП.

Водночас згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.1993 № 16 «Про порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 листопада 1992 року» при призначенні пенсій після 01.11.1992 заробіток, з якого обчислюється пенсія, множиться на певні коефіцієнти, зокрема, заробіток за 1987 рік на коефіцієнт 2,72. Указом Президента України від 27.12.1991 № 20 «Про соціальний захист населення в умовах лібералізації цін» встановлено, що з січня 1992 року індексації підлягають державні пенсії, соціальна допомога і стипендії - у повному розмірі.

За таких обставин використаний для обчислення державної пенсії позивача суб`єктом владних повноважень розрахунок не відповідатиме коефіцієнтам, визначеним згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.1993 № 16 та Указом Президента України від 27.12.1991 № 20.

Зі змісту наданого відповідачем звіту про виконання рішення суду вбачається, що розмір пенсії ОСОБА_1 визначено від прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність, тому пенсія індексації не підлягає. При цьому відповідач посилається на норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Натомість згідно зі ст. 2 згаданого Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії. Така сама норма міститься у п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення.

За змістом п. 3 вказаного Порядку до об`єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться:

доходи громадян від здачі в оренду майна, від акцій та інших цінних паперів, ведення селянського (фермерського) і особистого підсобного господарства, підприємницької діяльності, яка є для громадян джерелом грошових доходів від власності;виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати;

одноразова виплата допомоги по безробіттю для організації безробітним підприємницької діяльності;допомога у зв`язку з вагітністю та пологами, допомога при народженні дитини, допомога на поховання;

цільова разова матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію, суми соціальних пільг, компенсації (крім виплат, визначених пунктом 2 цього Порядку), винагорода за підсумками роботи за рік тощо;

соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму (тимчасова державна допомога дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме;

мінімальний розмір допомоги по безробіттю;

державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю; державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державна соціальна допомога на догляд;

тимчасова державна соціальна допомога непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату; щомісячна грошова допомога малозабезпеченій особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею;

компенсаційна виплата, що призначається непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами);

державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям, допомога на дітей, які перебувають під опікою чи піклуванням, допомога на дітей одиноким матерям.

Отже, визначений у п. 3 Порядку перелік соціальних виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму, і не підлягають індексації, не містить вказівки на державні пенсії, призначені згідно із ст. 49 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначену згідно із ст. 51 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тому нездійснення індексації відповідачем вказаних видів пенсійних виплат позивачу на підставі рішення суду від 15.01.2018 в адміністративній справі № 236/3402/17 не вбачається правомірним.

Не можуть бути взяті до уваги посилання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на Порядок проведення індексації грошових доходів населення в редакції, що була чинною до 15.03.2018 і не передбачала індексації соціальних виплат, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму (пенсій, обчислених з урахуванням абзацу першого частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; додаткової пенсії, підвищення, компенсаційних виплат, надбавок та інших доплат до пенсії, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму). Адже рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 15.01.2018 в адміністративній справі № 236/3402/17, ухвалене на користь ОСОБА_1 , містить зобов`язання відповідача здійснити індексацію пенсії та виплатити позивачу недоплачену різницю у пенсійному забезпеченні (з урахуванням раніше здійснених виплат). Це рішення не було оскаржено відповідачем, на теперішній час набрало законної сили і є обов`язковим для виконання на території України.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими для виконання.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, котре набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 61 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], від 28.11.1999, заява № 28342/95).

В основі принципу правової визначеності як одного з істотних елементів принципу верховенства права покладено положення «res judicata» («вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

Незастосування суб`єктом владних повноважень індексації щодо пенсійних виплат, належних ОСОБА_1 , призвело б до порушення положень ст. 46 Конституції України (пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом), що є неприпустимим у правовій державі та демократичному суспільстві.

Крім того, вказаним рішенням суду було зобов`язано відповідача з 06.12.2013 не лише здійснити індексацію державної пенсії, але й виплатити позивачу недоплачену різницю у пенсійному забезпеченні (з урахуванням раніше здійснених виплат), зобов`язано відповідача з 06.12.2013 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений законом 20-річний стаж роботи для чоловіків. Однак до звіту про виконання рішення суб`єктом владних повноважень не додані документи, котрі підтверджують нарахування позивачеві коштів пенсійного забезпечення, також фактична виплата ОСОБА_1 цих коштів суб`єктом владних повноважень підтверджена не була.

За таких обставин не можна стверджувати про належне виконання суб`єктом владних повноважень рішення суду від 15.01.2018 в адміністративній справі № 236/3402/17, ухваленого за позовом ОСОБА_1 ..

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Європейський суд з прав людини у п.54 рішення від 15.10.2009 по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) (заява № 40450/04) наголосив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Наведене свідчить, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області всупереч ст. 129-1 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.14,370 КАС України рішення суду, постановлене в інтересах ОСОБА_1 , дотепер не виконане. Відтак, суддя дійшов висновку про задоволення клопотання ОСОБА_1 про накладення штрафу в порядку ст. 382 КАС України на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання судового рішення.

Водночас розглядуване клопотання ОСОБА_1 не підлягає задоволенню в частині визнання недійсним раніше поданого звіту Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 16.11.2020 № 0574-13-7/17014 та зобов`язання суб`єкта владних повноважень впродовж 1 місяця подати повторний звіт про виконання рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 15.01.2018 в адміністративній справі № 236/3402/17. Адже положення ст. 382 КАС України не передбачають можливості застосування такого способу захисту прав стягувача чи способу контролю за виконанням судового рішення як «визнання раніше поданого звіту недійсним». Після заміни сторони (відповідача, боржника) в адміністративній справі № 236/3402/17 з Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області представником суб`єкта владних повноважень вже надано до суду новий звіт про виконання рішення від 11.01.2022 № 0500-2202-7/3692.

Керуючись ст. 382 КАС України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання позивача (стягувача) ОСОБА_1 задовольнити частково.

Накласти на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3; ідентифікаційний код за Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 13486010) ОСОБА_3 штраф у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в грошовому вираженні становить 49620 (сорок дев`ять тисяч шістсот двадцять) гривень 00 копійок за невиконання рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 15.01.2018 в адміністративній справі № 236/3402/17 про визнання дій Управління Пенсійного фонду України у м. Красний Лиман Донецької області щодо обмежень права позивача на отримання пенсійних виплат протиправними, зобов`язання вчинити в інтересах ОСОБА_1 певні дії.

Половину накладеного штрафу у розмірі 24810 (двадцять чотири тисячі вісімсот десять) гривень 00 копійок стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Другу половину накладеного штрафу в розмірі 24810 (двадцять чотири тисячі вісімсот десять) гривень 00 копійок гривень стягнути на користь Державного бюджету України.

Попередити керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області Рад Наталію Сергіївну про те, що з наступного дня після набрання даним судовим рішенням законної сили на суму заборгованості без додаткового рішення суду нараховується пеня у розмірі трьох відсотків річних з урахуванням індексу інфляції (ч.6 ст. 382 КАС України).

Сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання (ч.7 ст. 382 КАС України).

У задоволенні клопотання позивача (стягувача) ОСОБА_1 в частині визнання недійсним звіту від 16.11.2020 № 0574-13-7/17014 щодо виконання рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 15.01.2018 в адміністративній справі № 236/3402/17, поданого Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області та зобов`язання Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області впродовж 1 місяця подати повторний звіт (з відповідним документальним підтвердженням) відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно із п.3 розд. VI «Прикінцеві положення» КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала суду набирає законної сили після спливу встановленого законом строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали виготовлено 19.01.2022.

Суддя -