Справа № 540/8404/21
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 р.м. ХерсонСправа № 540/8404/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй Мир" до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Строй Мир» (далі позивач, ТОВ «Строй Мир», Товариство) звернулось до суду з позовом до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі (далі відповідач, Митниця в Херсонській області, Митниці), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 08.12.2021 UA508040/2021/000273/2. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270,00 грн та пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги в розмірі 2500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.01.2018 між ТОВ «Строй Мир» (покупець) та FOSHAN SHUNDE CLIPLEY ELECTRICAL INDUSTRIAL CO, LTD (продавець) був укладений контракт CH-UA-10/01/18. На підставі вказаного контракту та супроводжувальних документів продавець здійснив на адресу позивача поставку товару «Осітлювальне обладнання побутового призначення, світильник вуличний/ Код товару ». Під час декларування вказаного товару позивачем у відповідності із статтями 57, 58 Митного кодексу України самостійно визначено митну вартість товарів за основним методом, а саме, за ціною контракту, яка склала 3951,23 доларів США. З метою митного оформлення товару та на підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем надано відповідачу повний пакет документів, передбачений статтею 53 Митного кодексу України. Проте, відповідачем прийнято рішення від 08.12.2021 UA508040/2021/000273/2, яким за резервним методом скориговано митну вартість товару, внаслідок чого позивач змушений був додатково сплатити за товар 30640,60 грн податку на додану вартість, 1229,11 грн мита та 7295,38 грн мита. Вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів прийнято з порушенням вимог Митного кодексу України, так як воно не містить жодних конкретних підстав щодо не підтвердження декларантом числових значень складових митної вартості імпортованого товару та які саме документи містять розбіжності. При цьому, позивач не погоджується з обставинами, на які вказує в оскаржуваному рішенні відповідач, оскільки вони жодним чином не спростовують митної вартості, яка визначена позивачем у поданій митній декларації, і не є підставою для здійснення коригування її вартості. З огляду на викладене вважає, що висновок митного органу щодо не підтвердження ТОВ «Строй Мир» числового значення складових митної вартості товару, заявленого за основним методом її визначення, є безпідставним, так як позивачем надано всі обов`язкові документи, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України.

Ухвалою від 24.12.2021 провадження у вказаній справі відкрите, а розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідача зобов`язано подати докази та п`ятнадцятиденний строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.

Відповідачем подано відзив, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Вказує на те, що декларантом до митного органу було подано митну декларацію від 08.12.2021 UA508040/2021/009566 для здійснення митного оформлення товару, ввезених на виконання контракту (договору) від 10.01.2018CH-UA-10/01/18, укладеного між ТОВ «Строй Мир» та компанією FOSHAN SHUNDE CLIPLEY ELECTRICAL INDUSTRIAL CO, LTD. Товари згідно із контрактом ввезено на умовах поставки «CIF ODESA», декларантом було обрано основний метод визначення митної вартості товару «За ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)», а для підтвердження правильності визначення митної вартості подано документи відповідно до вимог частини 2 статті 53 Митного кодексу України. Перевіркою правильності визначення митної вартості встановлено, що надані декларантом документи містять розбіжності та не містять усіх необхідних відомостей стосовно складових митної вартості.

Так, поставка товарів здійснюється на умовах поставки CIF «ODESSA» відповідно до ІНКОТЕРМС 2010. Згідно ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, що підтверджують заявлену митну вартість товарів, є, зокрема, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (якщо здійснювалося страхування). Відповідно до умов поставки СІF згідно з Інкотермс 2010 продавець зобов`язаний за власний рахунок застрахувати вантаж, при цьому страхування має бути оформлено у вигляді контракту (договору) та продавець повинен надати покупцю страховий поліс чи інше підтвердження страхового покриття. Разом з тим, страхових документів та документів, які б містили відомості про вартість страхування, не надано. Також вказує на те, що в інвойсі LS2020-06142-3 від 03.09.2021 відсутнє посилання на контракт, на виконання якого він виданий, а також банківські реквізити продавця, у той час як комерційний інвойс є первинним документом бухгалтерського обліку.

З посиланням на положення статті VII Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі відповідач також вказує, що шляхом здійснення порівняння митної вартості товару з рівнем митної вартості подібних товарів, що імпортуються в Україну постачальником та інформації, яка міститься в ЄАІС Держмитслужби - встановлено, що рівень вартості заявленого товару значно нижчий від рівня митної вартості подібних товарів, що імпортуються в Україні.

У зв`язку з наведеним декларанту було запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, за переліком відповідно до статті 53 Митного кодексу України.

У відповідь на звернення щодо надання додаткових документів, які підтверджують митну вартість товару, декларантом додатково було надіслано прайс-лист та бізнес-пропозицію, однак перевіркою додатково поданих документів було встановлено, що у своїй сукупності вони не спростовують сумнівів щодо достовірності заявленого рівня митної вартості. Додатково наданий прайс-лист має адресний характер та суб`єктивну спрямованість, що суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції необмеженій кількості потенційних покупців.

В результаті, як вважає відповідач, декларантом не було надано документи, що містяться у вимозі митного органу, а саме: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; копію митної декларації країни відправлення; банківські платіжні документи; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; додаткові угоди до контракту, договір (угоду, контракт) із третіми особами.

Тому митну вартість товарів було скориговано та визначено її за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України на підставі інформації, наявної у митного органу: товар 1 - МД від 12.11.2021 UA100100/2021/610228, а саме: 4.63 Дол. США/кг (числове значення митної вартості товару становить: 2000,400 х 4,63 Дол. США/кг = 9289,6320 Дол. США). З цього приводу прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA508040/2021/000273/2 від 08.12.2021 і оформлено картку відмови UA508040/2021/000404 від 08.12.2021. У рішенні про коригування митної вартості UA508040/2021/000273/2 від 08.12.2021 було зазначено причини, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, джерело наявної у митного органу інформації стосовно визначеної митної вартості товару та обґрунтування обраного методу визначення митної вартості.

Враховуючи викладене, відповідач вважає, що оскаржуване рішення є правомірним, а тому підстави для його скасування відсутні.

Щодо заявлених до стягнення витрат на правову допомогу відповідач вважає, що сума витрат є завищеною, оскільки позовна заява є стандартною для такого виду справ, при підготовці позову не проводились будь-які дослідження та розрахунки, не здійснювалось будь-яких адвокатських запитів, заява підготовлена за документами, які були надані адвокату позивачем, а справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та при відсутності будь-яких додаткових клопотань, заперечень, пояснень у справі.

Враховуючи, що учасниками справи подані необхідні для розгляду справи заяви по суті спору та докази, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до таких висновків.

Як встановлено судом, 10.01.2018 між ТОВ «Строй Мир» (покупець) та FOSHAN SHUNDE CLIPLEY ELECTRICAL INDUSTRIAL CO, LTD (продавець) був укладений контракт CH-UA-10/01/18 на продаж світильників в номенклатурі, кількості і цінам, згідно супровідних документів. Умови поставки - СІF ODESSA/CHORNOMORSK/YUZHNY відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «Інкотермс-2010» (пункт 3.1 контракту).

Згідно із пунктами 4.1, 5.3, 5.5 контракту ціна за одиницю товару вказується у товаросупровідних документах. Місце платежу валютні реквізити продавця, зазначені в контракті або додатках до нього (додаткових угодах, інвойсах, специфікаціях). Умови оплати: 100% оплата протягом 30 днів після отримання товару на склад.

На виконання умов контракту FOSHAN SHUNDE CLIPLEY ELECTRICAL INDUSTRIAL CO, LTD поставлено, а ТОВ «Строй Мир» пред`явлено для митного оформлення товар «освітлювальне обладнання побутового призначення, світильники вуличні, загальною кількістю 1549 шт.».

Зокрема, декларантом подано для здійснення митного оформлення зазначеного товару - митну декларацію від 08.12.2021 UA508040/2021/009566. Митна вартість товару, визначена декларантом самостійно за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), - 3951,23 доларів США.

Для здійснення митного оформлення та підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом надані наступні документи: пакувальний лист від 03.09.2021 LS2020-06142-3, рахунок-фактуру (інвойс) LS2020-06142-3 від 03.09.2021, коносамент, автотранспортну накладну, декларацію про походження товару, доповнення до зовнішньоекономічного договору від 05.01.2021, від 12.05.2021 та від 20.08.2018, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу від 10.01.2018 CH-UA-10/01/18.

За результатами перевірки митної декларації та поданих до неї документів, відповідачем сформоване повідомлення від 08.12.2021, відповідно до якого на підставі статті 53 Митного кодексу України позивачу запропоновано надати додаткові документи, а саме: 1) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи; 2) банківські платіжні документи; 3) копію митної декларації країни відправлення; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Того ж дня на виконання вимог митного органу позивач додатково надав відповідачу прайс-лист, комерційну пропозицію. Також повідомив про відсутність будь-яких інших документів.

За результатами розгляду поданих документів відповідачем прийняте рішення про коригування митної вартості товарів від 08.12.2021 UA508040/2021/000273/2, відповідно до якого визначено вартість товару за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України та на підставі інформації, наявної у митного органу - 9289,6320 доларів США.

Приймаючи дане рішення про коригування митної вартості товару відповідач вказав на наступні підстави: «... Заявлену декларантом митну вартість товару відповідно до ч.6 ст.52 МКУ не може бути визнано у зв`язку з невідповідністю обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України. Згідно частини 2 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально. Під час митного оформлення встановлено, що такі складові митної вартості, як фактурна вартість та витрати на страхування, достовірно документально не підтверджені. ... Встановлено, що інвойс LS2020-06142-3 від 30.09.2021 не містить посилання на контракт, на виконання якого він виданий, а також банківські реквізити продавця, на які необхідно здійснити платежі за поставлений товар. Поставка товарів здійснюється на умовах поставки CIF «ODESSA», відповідно до ІНКОТЕРМС 2010. Згідно з ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, що підтверджують заявлену митну вартість товарів, є, зокрема, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (якщо здійснювалося страхування). Відповідно до умов поставки CIF згідно з Інкотермс-2010 продавець зобов`язаний за власний рахунок застрахувати вантаж, при цьому страхування має бути оформлено у вигляді контракту (договору) та продавець повинен надати покупцю страховий поліс чи інше підтвердження страхового покриття. Разом з тим, страхових документів та документів, які б містили відомості про вартість страхування не надано. ... Згідно статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, проте платіжні документи декларантом не надані. Додатково наданий прайс-лист має адресний характер та суб`єктивну спрямованість, що суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції необмеженій кількості потенційних покупців. ... Відповідно до положення статті VII Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості товару (під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції) та, зважаючи, на спрацювання Автоматизованої системи з оцінки ризиків зі змістом "По товарах можливе заниження митної вартості" було здійснено порівняння митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, що імпортуються в Україну, що міститься в ЄАІС Держмитслужби - встановлено, що рівень вартості товару значно нижчий від рівня митної вартості подібних товарів, що імпортуються в Україну.

На вимогу митного органу декларантом не подано наступні документи, а саме: платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару і містить реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, додатки до зовнішньоекономічного договору (контракту) у разі їх наявності; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових оргнізацій про вартість товару або сировини.

Отже, враховуючи викладене та за результатами проведеної консультації, митну вартість товарів скориговано та визначено за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України на підставі інформації, наявної у митного органу: товар 1 - МД від 12.11.2021 UA100100/2021/610228, а саме: 4.63 Дол. США/кг (числове значення митної вартості товару становить: 2000,400 х 4,63 Дол. США/кг = 9289,6320 Дол. США). Попередні методи не застосовуються з наступних причин: основний метод (вартість операції) - неподання усіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товару, невідповідність ціни угоди інформації, що наявна у митного органу. Другорядні: - за ціною договору щодо ідентичних товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо ідентичних товарів; - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів; - на основі віднімання вартості - відсутність інформації щодо числового значення витрат для цілей вирахування вартості; - на основі додавання вартості (обчислена вартість) - відсутність інформації щодо складових для обчислення вартості товару».

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує нижченаведені правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22 липня 2021 року у справі 540/1918/20 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй Мир» до Чорноморської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, а також виходить з наступних приписів законодавства.

Статтею 49 Митного кодексу України (далі - МК України) визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до частини третьої статті 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статтею 50 Митного кодексу України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною першою статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант, який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Суд звертає увагу на те, що дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

При декларуванні товару позивач визначив його митну вартість виходячи саме з ціни угоди, що підлягала сплаті згідно до умов контракту, інвойсів та інших документів постачальника.

Згідно з частиною першою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно з частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-3 статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Форма рішення про коригування митної вартості товарів установлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Разом з тим, відповідно до вимог статті 57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

Тобто, відповідно до норм Митного кодексу України, митним органом при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів повинна бути зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Також згідно з частиною шостою вищевказаної статті, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

У той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Тобто, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Суд звертає увагу на те, що наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Установивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Суд зазначає, що частина 2 статті 53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, що підтверджують митну вартість, а тому виявлення розбіжностей в інших документах не надає митниці право направляти декларанту вимогу про надання додаткових документів.

Відповідно до частини 2 статті 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, крім іншого, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Згідно з пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених Наказом Міністерства фінансів України 598 від 24.05.2012, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Проте, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Висновки відповідача, що відповідно ст. 53 Митного кодексу України для підтвердження митної вартості декларант разом з митною декларацією зобов`язаний надати страхові документи, суд вважає помилковими виходячи з наступного.

Так, умовами поставки за контрактом є базис поставки CIF, відповідно до якого саме постачальник поніс витрати на страхування товару і ці витрати включені до наданої постачальником ціни. За таким умов, у цій справі, вимоги щодо надання доказів розміру витрат на страхування (з урахуванням наданих документів) є необов`язковими.

Указані обставини не є підставою для коригування митної вартості товару.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 22 липня 2021 року у справі 540/1918/20.

Отже, зважаючи на те, що перевезення товару здійснювалося морем на умовах поставки CIF, то в даному випадку ТОВ «Строй Мир» не повинно додатково страхувати товар та нести витрати на транспортування вантажу до порту ODESSA/CHORNOMORSK/YUZHNIY.

Крім того, п.6.2 контракту від 10.01.2018 CH-UA-10/01/18 передбачено умови передачі (приймання) товару, а саме визначено перелік товаросупровідних документів: 3 оригінали та 3 копії морського коносаменту; специфікація - 2 оригінали; комерційний рахунок-фактура - 3 оригінали; пакувальний лист - 3 оригінали.

Тобто, за умовами контракту не передбачено передачу покупцю документів про страхування вантажу.

У документах, надання покупцеві яких передбачено контрактом і на підставі яких позивачем розраховувалась митна вартість товарів, та які надавались на вимогу відповідача, зокрема, інвойсі LS2020-06142-3 від 30.09.2021, коносаменті від 16.10.2021 ХМ21100527А, специфікації від 30.09.2021 ?14, прайс-листі продавця вказана ціна товару з урахуванням умов поставки CIF ODESSA.

Відповідно до положень статті 53 Митного кодексу України, декларант на вимогу митниці надає всі наявні у нього документи.

Не надання додаткових документів не є підставою для здійснення коригування митної вартості, якщо буде встановлено, що надані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Щодо відсутності відомостей інших витрат декларанта, які повинні включатися до митної вартості товару то зазначає наступне - відповідно до постанови Верховного Суду 14 серпня 2018 року у справі 821/1617/17 за умовами поставки СІF «Вартість, страхування та фрахт (...назва порту призначення) всі витрати із завантаження, пакування, транспортування та страхування товару вже включені продавцем у фактурну вартість товару, а тому додаткові витрати на страхування та транспортування товару до порту, згідно з вимогами частини десятої статті 58 МК України Товариство не понесло. За таких обставин, вимоги Митниці про необхідність надання декларантом додаткових документів на підтвердження вказаних відомостей є неправомірними, а коригування митної вартості, заявленої Товариством, на цій підставі необґрунтованим».

Таким чином, суд вважає помилковим твердження відповідача про неможливість перевірки правильності визначеної декларантом митної вартості товару за відсутності документів, що містять відомості про вартість страхування, оскільки такі документи у даному випадку не вимагаються.

Аналогічний правовий висновок з цього питання викладено у постановах Верховного Суду від 18 липня 2019 року по справі 821/829/18, від 14 серпня 2018 року по справі 821/1617/17, від 13 листопада 2018 року по справі 821/410/18, від 22 липня 2021 року у справі 540/1918/20.

Висновки відповідача, що позивач згідно із статтею 49 Митного кодексу України був зобов`язаний надати платіжні документи, також є необґрунтованими, оскільки названа стаття таких вимог не містить.

Суд наголошує, що за змістом частини 2 статті 53 Митного кодексу України декларантом в якості документів, які підтверджують митну вартість товарів, подаються банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару - виключно у тому разі, якщо на час декларування рахунок за товари сплачений. Інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару подаються декларантом за наявності.

Відносно спірного випадку жодна норма Митного кодексу України не вимагає від декларанта оплачувати рахунок за товари до подачі декларації.

Зовнішньоекономічний договір (контракт) від 10.01.2018 CH-UA-10/01/18 у пункті 5.5 визначає такі умови оплати 100% оплата протягом 30 днів після отримання товару на склад покупця.

За таких обставин доводи відповідача стосовно розбіжностей у вартості товару, які полягають у відсутності банківських платіжних документів, суд не бере до уваги.

Посилання відповідача статті VII Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі також є помилковими.

Відповідно до положень Митного кодексу України, застосування Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, можливе лише у разі митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу.

Неправомірність та безпідставність посилань митного органу на статтю VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі підтверджується також правовими висновками Верховного Суду у постановах від 04 вересня 2018 року у справі 814/2659/16, від 27 листопада 2018 року у справі 826/27860/15, від 24 січня 2019 року у справі 804/3893/17, від 22 липня 2021 року у справі 540/1918/20.

Твердження відповідача про те, що інвойс LS2020-06142-3 від 03.09.2021 в обов`язковому порядку має містити посилання на контракт, на виконання якого він виданий, а також банківські реквізити продавця, на які необхідно здійснити платежі за поставлений товар, не заслуговують на увагу.

Рахунок-фактура (інвойс) - у міжнародній комерційній практиці документ, який надається продавцем покупцю і містить перелік товарів, їх кількість і ціну, за якою вони постачаються покупцю, формальні особливості товару (колір, вагу та ін.), умови поставки та відомості про відправника та отримувача. При цьому, форма вказаного документу не затверджена ні міжнародним законодавством, ні законодавством України.

Позивачем разом з іншими документами було подано митному органу специфікацію від 03.09.2021 39, в якій зазначено посилання на контракт від 10.01.2018 CH-UA-10/01/18, а в самому контракті відображено банківські реквізити продавця.

Отже, враховуючи, що рахунок-фактура (інвойс) LS2020-06142-3 від 03.09.2021 за своїм змістом містить відомості щодо переліку товару, його кількість і ціну, формальні особливості товару, умови поставки та відомості про відправника та отримувача, які дозволяють їх ідентифікувати, суд приходить до висновку про відсутність у митного органу підстав вважати вказаний документ таким, що викликає сумніви у його достовірності чи достовірності відомостей, які він містить.

При цьому, твердження відповідача щодо не відображення у інвойсі відомостей про контракт, на виконання якого виданий інвойс, а також банківських реквізитів продавця, не обґрунтований жодною нормою чинного міжнародного чи національного законодавства.

Відсутність зазначення в контракті та в інвойсі реквізитів про розрахункові рахунки продавця та покупця, посилання на реквізити контракту самі по собі не впливають на правильність визначення митної вартості товарів.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 12 березня 2021 року у справі 826/16699/16.

Щодо посилань відповідача на те, що додатково наданий прайс-лист має адресний характер та суб`єктивну спрямованість, що суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції необмеженій кількості потенційних покупців, то суд зазначає, що прайс-лист - це документ інформаційного характеру, який містить список цін та слугує способом для продавця розповсюджувати інформацію про товар, та за жодних умов не може бути первинним документом для визначення митної вартості товару.

В комерційній практиці при просуванні товару на ринок одним із методів встановлення контактів з потенційними покупцями є направлення продавцем комерційної пропозиції (оферти) або прейскуранта (прайс-листа).

При розгляді наданих декларантом каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару контролюючий орган має упевнитись, що інформацію, яка міститься в зазначених документах, можна ідентифікувати з поставкою оцінюваних товарів.

Позивачем при митному оформленні товарів був поданий митниці прайс-лист, в якому ціна товарів, пред`явлених до митного оформлення, повністю збігається з задекларованою позивачем ціною товарів.

Прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товарів.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2020 року по справі 810/690/17.

Стосовно доводів відповідача про ненадання декларантом інших необхідних документів, зокрема, копій митної декларації країни відправлення, висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, то суд вважає їх безпідставними, так як такі документи згідно з ч.2 ст.53 МК України не є обов`язковими, а враховуючи, що надані декларантом документи підтверджували всі складові митної вартості, не містили розбіжностей та/або явних ознак підробки, тому у митного органу не було законних підстав для витребування додаткових документів, зокрема і перелічених вище.

Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 19 грудня 2019 року у справі 810/5295/15, від 06 лютого 2020 року у справі 540/2219/18.

Отже, суд відхиляє вищевказані доводи відповідача про наявність сумніву у заявленій позивачем митній вартості імпортованого товару з підстав, наведених у спірному рішенні про коригування митної вартості товару, оскільки надані позивачем до митного органу вище перелічені документи, підтверджують ціну імпортованого товару та жодних розбіжностей не містять.

Разом із тим підставою для коригування відповідачем митної вартості товару слугувала інформація з цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби щодо митного оформлення ідентичних товарів з вищим рівнем митної вартості.

Однак формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товарів і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів від 08.12.2021 UA508040/2021/000273/2 відповідачем використано для коригування митної вартості товару митну декларацію від 12.11.2021 UA100100/2021/610228.

Відповідачем на вимогу суду не надано вказану митну декларацію, що позбавляє суд можливості встановити умови поставки та інші відомості щодо товару поставленого за цією декларацією, а отже і обгрунтованість використання цієї декларації при коригуванні митної вартості товару позивача.

Окрім цього, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, відповідач не вказав, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна яких взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем ч.2 ст.55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Аналогічна позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі 804/6243/14.

Також слід звернути увагу на те, що частинами 1 - 4 статті 60 МК України передбачено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.09.2020 у справі №815/4686/16.

Враховуючи викладене, позивачем для митного оформлення були надані всі документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару, які містили необхідні числові показники митної вартості.

З урахуванням викладеного, рішення про коригування митної вартості товарів від 08.12.2021 UA508040/2021/000273/2 не відповідає ознакам правомірності та обґрунтованості, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.139 КАС України всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа лише у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.

Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Строй Мир», то сплачений позивачем судовий збір у сумі 2270,00 грн підлягає стягненню на його користь з Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м.Севастополі за рахунок її бюджетних асигнувань.

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, суд зазначає таке.

Згідно із частинами 1, 2, пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Приписами статті 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відповідності із частинами 1, 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частинами 7 - 9 статті 139 КАС України установлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

- дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд виходить з такого.

Умови визначення розміру витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката передбачені раніше згаданими приписами статті 134 та частин 7 9 статті 139 КАС України.

Відповідно до статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Верховний Суд у постанові від 03 грудня 2021 року у справі 1.380.2019.000502 сформулював такі правові висновки щодо застосування статей 134, 139 КАС України, статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»:

«... Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії2 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). ...».

Як видно з матеріалів справи, між позивачем та адвокатським бюро «Євгена Малюка» укладено договір про надання правничої допомоги від 04.01.2021 1СМр, в розділі « 4. Гонорар» якого визначено, що гонорар це винагорода бюро за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правничої допомоги на умовах і порядку, що визначені договором. Розмір гонорару складається з суми вартості послуг, що надаються клієнту в рамках договору та додаткових угод до нього.

Зі змісту пункту 4.5 договору випливає, що розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах договору правову допомогу, яка складається з послуги по складанню позовної заяви визначений у фіксованому розмірі та становить 2500,00 грн.

Пунктом 4.7 договору визначено, що факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг, а клієнт оплачує бюро гонорар в сумі та у строки, визначені відповідним актом прийомки-передачі наданих послуг.

Позивачем разом із клопотанням про розподіл судових витрат подано акт наданих послуг від 14.12.2021, за змістом якого ним від адвокатського бюро «Євгена Малюка» прийнято послуги з підготовки і подання позовної заяви про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 08.12.2021 UA508040/2021/000273/2, вартість наданої послуги 2500,00 грн, оплачена вона має бути у строк не пізніше 90 днів після прийняття рішення судом першої інстанції.

Заперечуючи проти розміру витрат на правову допомогу, відповідач вказує, що поданий позивачем акт наданих послуг від 17.11.2021 фактично дублює пункт договору про надання правової допомоги та не містить обґрунтування розміру таких витрат. Указана в акті кількість витраченого часу на складання позовної заяви, а саме 3 години, що не можливо підтвердити чи обґрунтувати, оскільки вказана ціна була розрахована у договорі одразу без належної оцінки її складності (з урахуванням аналізу матеріалів та судової практики, щодо ситуації яка склалася) та обґрунтування фактичного часу, який мав бути витрачений адвокатом на її підготовку. Крім того, в акті не визначена погодинна вартість витраченого адвокатом часу з урахуванням складності та якості послуг. Також відповідач вказує, що сума витрат є завищеною, оскільки позовна заява є стандартною для такого виду справ, при підготовці позову не проводились будь-які дослідження та розрахунки, не здійснювалось будь-яких адвокатських запитів, заява підготовлена за документами, які були надані адвокату позивачем, а справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та при відсутності будь-яких додаткових клопотань, заперечень, пояснень у справі.

Надаючи оцінку співмірності заявленої до стягнення суми понесених витрат із критеріями, встановленими частиною 5 статті 134 КАС України, суд враховує, що поданими представником позивача доказами підтверджується факт надання позивачу послуг, а їх розмір не є невиправдано значним і являється співмірним із складністю цієї справи, обсягом виконаних робіт (наданих послуг), цілком відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу є обґрунтованою, а тому вони підлягають відшкодуванню в розмірі 2500,00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй Мир» до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі про коригування митної вартості товарів від 08.12.2021 UA508040/2021/000273/2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі (73000, м. Херсон, вул. Гоголя, 13, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй Мир» (73000, м. Херсон, Миколаївське шосе, 5 км, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270,00 (дві тисячі двісті сімдесят) грн та судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 2500,00 (дві тисячі п`ятсот) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний

кат. 108020200