Справа № 240/10811/21
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/10811/21

Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

02 лютого 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Капустинського М.М.

за участю:

секретаря судового засідання: Григорук В.С.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Костракевич І.В.,

представника відповідача: Мазур О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 16.04.2021 №0-0626, яким позивачу визначено за 2020 рік податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 102187,22 грн.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 13.07.2021 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що пільга, встановлена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, стосується не всіх власників будівель сільськогосподарського призначення, а лише сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження. Вважає, що позивач не охоплюється вказаним визначенням податковим законодавством сільськогосподарського товаровиробника.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що дійсно є власником нежитлових будівель загальною площею 2360,30кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане нерухоме майно, до якого входять приміщення майстерні, гаражів, заправки паливно-мастильними матеріалами, піднавісів для сільськогосподарської техніки (комбайнів) та трьох напольних складів, за своїм цільовим призначенням є сільськогосподарськими спорудами, а тому не підлягають оподаткуванню цим податком. Вказане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці площею 2,0 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та перебуває у приватній власності Позивача.

Вважає, що відповідач при визначенні податкових зобов`язань не врахував, що позивач є учасником фермерського господарства "Земля батьків" та передав вказану нежитлову будівлю у статутний капітал вказаного фермерського господарства. Згідно додатку 1.2 рішення Хотинівської сільської ради № 419 від 19.06.2019 «Перелік пільг для фізичних та юридичних осіб наданих відповідно до п.п.266.4.2. п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» значиться, що пільга у розмірі 100% надається фізичним особам, які виховують трьох і більше дітей віком до 18 років

Також зазначає, що відповідач при формуванні розрахунку на основі якого було сформовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 0-0626 не взяв до уваги вимоги Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 533-IX від 17.03.2020 чим порушив право позивача скористатися пільгами наданими Верховною радою України в період карантину.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Позивач є власником переліченого нерухомого майна, яке в розумінні вимог ст.266 Податкового кодексу України є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. При визначенні розміру оскаржуваних податкових зобов`язань Позивач за 2020 рік було враховано рішення Хотинівської сільської ради Коростенського району від 19.06.2019 щодо встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Вважає, що позивач не відноситься до категорії сільськогосподарських товаровиробників в розумінні податкового законодавства, а тому податкове повідомлення-рішення винесено у повній відповідності до вимог чинного законодавства.

Також зазначає, що позивач не повідомляв податковий орган, що він є батьком багатодітної родини.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд задовольнити її.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 26.04.2016 є власником нерухомого майна у вигляді нежитлових будівель загальною площею 2360,30 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказані обставини підтверджуються дослідженим судом Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 15.06.2021(а.с.79-80).

Судом встановлено та визнається сторонами, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 16.04.2021 №0-0626 позивачу визначено за 2020 рік податок на це нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 102187,22грн. (а.с.7).

Сторони визнають право податкового органу на нарахування такого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, спірні правовідносини врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI в редакції, що була чинною на момент їх виникнення (далі - ПК України).

Питання сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, врегульовані статтею 266 ПК України.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1. статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2. статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до вимог підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції станом на 2020 рік, тобто на період визначення спірних податкових зобов`язань) не є об`єктом оподаткування вказаним податком, окрім інших, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Така правова норма введена в дію з 01.01.2019 згідно Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" від 23 листопада 2018 року N 2628-VIII.

Аналіз вказаних правових норм свідчить, що в розумінні вимог підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України спірна нежитлова будівля не підлягає оподаткуванню спірним податком за наявності сумарно слідуючих умов:

- така нежитлова будівля віднесена до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000:

- власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;

- така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Тобто, спірний об`єкт нерухомості є будівлями/спорудами, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Зокрема, відповідно до "Державного класифікатора будівель та споруд. ДК 018-2000", затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 р. N 507, клас "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, зерносховища, склади, та надвірні будівлі, підвали та інші.

Вичерпного переліку таких споруд даний класифікатор за кодом 1271 не містить, а лише передбачає, що до цього класу не відносяться споруди ботанічних та зоологічних садів.

Як встановлено судом першої інстанції, в п.6.1 Статуту Фермерського господарства "Земля батьків" зазначається, що статутний капітал цього фермерського господарства, окрім іншого, сформовано за рахунок майнового паю ОСОБА_1 , позивача у справі, на нежитлові будівлі СТОВ "Хотинівське" відповідно до майнового сертифікату серії ЖИ-6 №350299.

Разом з тим, колегія суддів погоджуєтся із судом першої інстанції, що таке положення Статуту фермерського господарства "Земля батьків" не є належним доказом щодо переходу права власності на спірні нежитлові будівлі до фермерського господарства.

Зокрема, згідно Витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 15.06.2021року саме позивач як фізична особа з 26.04.2016 є власником нерухомого майна у вигляді нежитлових будівель загальною площею 2360,30кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Таке право власності Позивача виникло на підставі акта приймання-передачі майна від 25.06.2015 в рахунок викуплених майнових паїв власників майнових паїв СТОВ "Хотинівське", в тому числі майнового сертифікату серії ЖИ-6 №350299 (а.с.26-34).

Разом з тим, в пп.14.1.235 п.14.1 чт.14 Податкового кодексу України прямо зазначено, що сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

При цьому звільнення від сплати такого податку підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України - це одна із форм надання податкової пільги (підпункт "г" пункту 30.9 статті 30 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 30.2 цієї статті 30 Податкового кодексу України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Тобто, пільга, встановлена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, стосується не всіх власників будівель сільськогосподарського призначення, а лише сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, позивач не охоплюється вказаним визначенням податковим законодавством сільськогосподарського товаровиробника. Позивач помилково вважає себе як фізичну особу сільськогосподарським товаровиробником в розумінні податкового законодавства.

При цьому, наявність у позивача статусу керівника та учасника (засновника) фермерського господарства "Земля батьків", наявність у власності земельної ділянки площею 2,0га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і на якій розміщені спірні будівлі, не може ототожнюватися із сільськогосподарським товаровиробником в розумінні пп.14.1.235 п.14.1 чт.14 Податкового кодексу України

В розумінні вимог ст. 30 Податкового кодексу України ці обставини не можуть бути підставами для надання податкової пільги шляхом звільнення позивача від оподаткування податком на вказане нерухоме майно.

Разом з тим, в підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, спірна пільга щодо звільнення від оподаткування надається виключно, окрім іншого, за умови, що такі сільськогосподарські будівлі та споруди не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Зокрема, при вирішенні питання щодо наявності у позивача пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, необхідно враховувати докази щодо фактичного використання господарством у сільськогосподарській діяльності перелічених об`єктів нерухомості.

Схожа правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в справі № 160/9061/20 від 16 грудня 2021 року .

Натомість, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до рішення Хотинівської сільської ради Коростенського району № 419 від 19.06.2019, вищевказана сільська рада вирішила: установити на території Хотинівської сільської ради пільги для фізичних та юридичних осіб надані відповідно до п.п.266.4.2. п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, за переліком згідно додатку 1.2.

У відповідності до додатку 1.2 рішення Хотинівської сільської ради № 419 від 19.06.2019 «Перелік пільг для фізичних та юридичних осіб наданих відповідно до п.п.266.4.2. п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» значиться, що пільга у розмірі 100 % надається фізичним особам, які виховують трьох і більше дітей віком до 18 років.

З матеріалів справи встановлено, що позивач виховує 3 малолітніх дітей, 2009 року народження, 2014 року народження та 2016 року народження. Про це свідчить посвідчення серія НОМЕР_1 видане Подільською районною у місті Києві державною адміністрацією Службою у справах дітей та сім`ї у якому зазначено, що пред`явник цього посвідчення має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей.

Слід також зазначити, що судом першої інстанції, як і податковим органом не було звернуто увагу, що 17.03.2020 Верховною радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 533-IX, яким було звільнено фізичних та юридичних осіб від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на період з 01.03.2020 по 30.04.2020 «п. 52.5 Об`єкти нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 цього Кодексу в період з 1 березня по 30 квітня 2020 року.».

Відповідно Кабінетом Міністрів України було впроваджено ряд заходів, зокрема і щодо обмежень сплати податків.

Однак, відповідач при формуванні розрахунку на основі якого було сформовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 0-0626 не взяв до уваги вимоги Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 533-IX від 17.03.2020 чим порушив право позивача скористатися пільгами наданими Верховною радою України в період карантину.

При цьому, аналізуючи відповідний розрахунок на основі якого було сформовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 0-0626, можна дійти до висновку, що сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки обчислюється щомісячно. Натомість, даний розрахунок не містить обмежень по сплаті вищезгаданого податку за 2 місяці 2020 року.

Таким чином можливо дійти висновку, що оскаржуване повідомлення-рішення № 0-0626, яким контролюючим органом самостійно визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплаченими фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2020 рік на загальну суму 102 187,22 грн. (сто дві тисячі сто вісімдесят сім гривень 22 коп.) повинно бути скасованим, оскільки винесене на підставах, які суперечить чинному законодавству України.

Водночас, у зв`язку із вихованням позивачем 3 малолітніх дітей та статусом багатодітної родини, колегія суддів вважає, що наявні всі підстави для скасування рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 та податкового повідомлення-рішення № 0-0626.

Щодо розподілу судових витрат, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону "Про судовий збір", за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем сплачується 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами необхідно сплатити 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи вищезазначене, за подання позову необхідно було сплатити 1021,87 грн. (1% від 102187,22 грн) та за подання апеляційної скарги - 1532,81 грн, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2554,02 грн. судових витрат сплачених позивачем за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про скасування податкового повідомлення-рішення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Житомирській області податкове повідомлення-рішення від 16.04.2021 №0-0626.

Стягнути з Головного управління ДПС у Житомирській області () на користь ОСОБА_1 (РПОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати понесені позивачем на сплату судового збору в розмірі 2554,02 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 14 лютого 2022 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Капустинський М.М.