Справа № 140/2279/19
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/2279/19 пров. № А/857/18765/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Сеника Р. П.,

за участю секретаря судового засідання Смолинця А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року, ухвалене головуючим суддею Волдінером Ф. А. о 16:23 год у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання нечинними та скасування вимоги та рішень,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із позовом до ГУ ДФС у Волинській області, в якому просив визнати нечинними та скасувати:

податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 550 878,89 грн;

податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № про застосування штрафної (фінансової) санкції 510,00 грн за неналежне ведення книги обліку доходів і витрат;

податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № про визначення суми грошового зобов`язання зі сплати військового збору в розмірі 45 906,58 грн;

податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № про застосування штрафної (фінансової) санкції 170,00 грн за неподання звіту про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів;

податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № про застосування штрафної (фінансової) санкції 170,00 грн за неповідомлення про наявність об`єктів нерухомого майна, які використовуються у підприємницькій діяльності;

податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 612 087,64 грн;

рішення від 17.07.2019 № про застосування штрафних санкцій в розмірі 24700,99 грн за несвоєчасне нарахування єдиного соціального внеску;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2019 №Ф- зі сплати єдиного соціального внеску на загальну суму 167 763,22 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20.09.2019 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 17.07.2019 №, №, №, рішення від 17.07.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не сплаченого єдиного внеску, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2019 №Ф-. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував, що господарські операції, які відображені позивачем, з реалізації рибопродуктів, через реєстратор розрахункових операцій кінцевим покупцям без наявності відповідних документів (товарно-транспортних накладних, актів прийому-передачі), не мають достатньої доказовості, а тому є нереальними, що свідчить про зайве віднесення позивачем до складу витрат собівартості таких товарів на суму 2448350,59 грн. Зазначає, що нереальність таких господарських операцій та допущення порушень при заповненні податкових і видаткових накладних на реалізацію товару призвели також до заниження податку на додану вартість.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2020 рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Волинській області від 17.07.2019 №, №, №, рішення від 17.07.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не сплаченого єдиного внеску, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2019 №Ф- та прийнято в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.10.2021 постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2020 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час апеляційного розгляду представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечили проти вимог апеляційної скарги, покликаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників справи, які прибули в судове засідання, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі наказу від 02.05.2018 №1573 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки» Головним управлінням ДФС у Волинській області проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, за результатами якої складено акт від 11.06.2019 №12134/03-20-13-02/ НОМЕР_1 .

У вказаному вище акті перевірки зафіксовано наступні порушення:

пунктів 44.1, 44.3 статті 44, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб на суму 440 703,11 грн, в тому числі за 2017 рік на 298 904,87 грн, за 2018 рік на суму 141 798,24 грн;

підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.3. пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункт 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено військовий збір на 36 725,26 грн, в тому числі за 2017 рік на суму 24 908,74 грн, за 2018 рік 11 816,52 грн;

пункту 2 частини 1 статті 7, пунктів 2, 3, 9 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування», що призвело до заниження суми єдиного внеску на загальну суму 167 763,22 грн, а саме, за 2017 рік - 79 246,66 грн, за 2018 рік - 88 516,56 грн;

пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, що призвело до заниження ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, в сумі 489 670,11 грн, а саме, за грудень 2017 року на суму 332 116,52 грн, за грудень 2018 року на суму 157 553,59 грн;

пункту 22.1 статті 22, пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України та пункту 8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року №1588 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.05.2014 року за №503/25280), а саме не подання повідомлення за формою №20-ОПП на 2 об`єкти нерухомого майна;

пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України та частини шостої статті 128 Господарського кодексу України, а саме: неналежне ведення книги обліку доходів та витрат за період з 01.01.2017 по 31.12.2018;

пункту 103.9 статті 103 Податкового кодексу України.

17.07.2019 у зв`язку із виявленням вказаних порушень Головне управління ДФС у Волинській області винесло, зокрема, такі рішення:

податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи з фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування в загальному розмірі 550 878,89 грн (у тому числі: 440 703,11 грн - основний платіж; 110 175,78 грн - штрафні санкції);

податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в загальному розмірі 45 906,58 грн (в тому числі: 36 725,26 грн - основний платіж; 9181,32 грн - штрафні санкції);

податкове повідомлення-рішення №, яким нараховано штрафні санкцій за платежем ПДФО в розмірі 510 грн;

податкове повідомлення-рішення №, яким нараховано штрафні санкцій по пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 170 грн;

податкове повідомлення-рішення №, яким нараховано штрафні санкцій за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції в розмірі 170 грн;

податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в загальному розмірі 612 087,64 грн (в тому числі: 489 670,11 грн - основний платіж; 122 417,53 грн - штрафні санкції);

вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, якою збільшено суму єдиного внеску на 167 763,22 грн;

рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску в розмірі 24 700,99 грн.

Не погодившись з винесеними рішеннями, позивач звернувся до суду.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням вимог наведеної норми, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в частині податкових повідомлень-рішень № , №, №, рішення № та вимоги №Ф-.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що висновки відповідача про порушення позивачем вимог щодо документального оформлення операцій з продажу товарів через РРО без оформлення товарно-транспортних накладних, актів прийому-передачі товару, видаткових накладних, тощо, не базуються на нормах чинного законодавства, що в свою чергу, свідчить про необґрунтованість висновків про нереальність таких господарських операцій, а відтак податкові повідомлення-рішення №, №, №, рішення №, вимога №Ф- є такими, що винесені протиправно, а тому підлягають скасуванню.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 2 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - Закон №265/95-ВР) реєстратор розрахункових операцій це пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з приймання готівки для подальшого переказу. До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо.

Розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця;

Розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Отже, касовий чек є належним документом, що підтверджує розрахункову операцію з продажу товарів здійснену через реєстратор розрахункових операцій.

Як встановлено з матеріалів справи, за результатами перевірки правильності визначення позивачем вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у податкових деклараціях, контролюючим органом встановлено їх завищення на загальну суму 2448350,59 грн, в тому числі за 2017 рік на 1660582,63 грн, за 2018 рік на 787766,97 грн.

Згідно з даними обліку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 реалізовано товарно-матеріальних цінностей, де сума готівки по одному касовому чеку складає більше 7000 грн, вага якого складає більше 500 кг через реєстратор розрахункових операцій на загальну суму 3 517 403,80 грн, у тому числі ПДВ 703 480,76 грн.

Слід зазначити, що будь-яких недоліків форми чи змісту касових чеків, виданих позивачем, контролюючим органом не встановлено.

Що стосується доводів відповідача про необхідність оформлення товарно-транспортних накладних та актів прийому-передачі товару при реалізації товару (риба, ракоподібні і молюски) через реєстратор розрахункових операцій, вага якого складає більше 500 кг на суму більше 7000 грн, то судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що ні Законом № 265/95, ні будь-яким іншим нормативно-правовим актом не встановлено обмежень щодо здійснення операцій з продажу товарів через реєстратор розрахункових операцій за кількісним чи вартісним критерієм. Більше того, чинне законодавство не містить застережень щодо складання до касового чеку актів приймання передачі товару чи інших додаткових документів між продавцем та покупцем товару.

Також апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції щодо необґрунтованості покликання відповідача на національний стандарт України ДСТУ 4303-2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять», оскільки такий не встановлює правил здійснення господарських операцій, в тому числі із застосуванням РРО.

Більше того, як зазначає позивач, реалізовані товари покупці отримували на складі і вивозили самостійно, що додатково виключало підстави для складення товарно-транспортних накладних.

Щодо покликання контролюючого органу на наявність недоліків у заповненні податкових і видаткових накладних, як на підставу для невизнання реальності господарських операцій, то слід зазначити, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки (недоліки) у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися). Вказана правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 24.05.2019 у справі № 826/7423/16, від 04.06.2020 у справі №340/422/19.

Отже, контролюючим органом на виконання передбаченого частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені належним чином складеними касовими чеками, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в таких, є недостовірними.

Контролюючим органом зроблено відповідні висновки на підставі аналізу інформації, а не доказів, інформація (без документального підтвердження), на яку покликається відповідач, як на підставу нереальності господарських операцій, не відповідає критерію юридичної значимості та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні процесуального Закону.

Вищенаведене свідчить про обґрунтованість висновку суду першої інстанції в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.07.2019 №, №, №, рішення від 17.07.2019 № про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2019 №Ф-.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року у справі № 140/2279/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 07.02.2022