Справа № 140/4961/21
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 140/4961/21 пров. № А/857/20960/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Улицький В.З.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року (головуючий суддя Плахтій Н.Б., м.Луцьк) у справі № 140/4961/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

17.05.2021 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Луцької міської ради про зобов`язання надати дозвіл (відповідно до заяви від 04.11.2020 року) на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,10 га та за наслідками розгляду прийняти рішення, у відповідності до вимог Конституції України, Земельного кодексу України.

Позов обґрунтовує тим, що маючи намір скористатися своїм правом, передбаченим ст.121 Земельного кодексу України, позивач 04.11.2020 подала до Луцької міської ради заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,10 га, яка розташована в межах м.Луцька. Проте, Луцькою міською радою відмовлено в задоволенні її клопотання листом від 23.11.2020 №6.1-7/3972/2020 в якому зазначено, що згідно з інформацією, наданою Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області, земельна ділянка зображена на графічному матеріалі була надана в постійне користування Волинському обласному виробничому рибкомбінату. За результатами повторного розгляду її заяви, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду, Луцькою міською радою прийнято рішення від 28.04.2021 №10/32 , яким ОСОБА_1 відмовлено в задоволені її клопотанням з тих підстав, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 перебувала в постійному користуванні у Волинського обласного виробничого рибокомбінату (Державний акт на право постійного користування землею серії I-ВЛ№000549). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2020 року (справа №161/11993/20), яке набрало законної сили 16 січня 2021 року, було припинено право постійного користування в зв`язку з продажем майна на вищезазначеній земельній ділянці, тому на даний час земельна ділянка вважається сформованою та перебуває в користуванні власника нерухомого майна. Позивач вважає відмову Луцької міської ради незаконною, з огляду на що просить задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що оскільки в даній справі оскаржується рішення Луцької міської ради від 28.04.2021 №10/32, яким їй повторно відмовлено в задоволенні клопотання і в даному рішенні підставою відмови не зазначено надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди гр. ОСОБА_2 , відповідно вважає, що даний факт не може розглядатися як підстава відмови. Крім того, наголошує, що ділянка, на яку вона претендує, не «накладається» на ділянку, дозвіл на розроблення проекту землеустрою на яку наданий, а знаходиться лише поряд. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

04.11.2020 ОСОБА_1 звернулась до Луцької міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,10 га, яка розташована в районі АДРЕСА_1 . До вказаної заяви позивач додала графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та копію документа, що посвідчує особу.

Листом від 23.11.2020 Луцька міська рада повідомила позивача, що земельна ділянка, зображена на графічному матеріалі, була надана в постійне користування Волинському обласному виробничому рибокомбінату відповідно до Державного акта на право постійного користування (серія І-ВЛ №000549).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі 140/16812/20 позов ОСОБА_1 до Луцької міської ради про зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Луцької міської ради щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 04 листопада 2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,10 га; зобов`язано Луцьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 листопада 2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,10 га та за наслідками розгляду прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

На виконання даного рішення суду 28.04.2021 відповідачем прийнято рішення №10/32 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,10 га в районі АДРЕСА_1 .

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 3 ЗК України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно із частинами першою-третьою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Пунктом «г» частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Колегія суддів зазначає, що ЗК України визначено перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Цей перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним. Водночас, вмотивована відмова має містити пояснення з вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі №813/481/17, від 18 жовтня 2018 року справі №527/43/17, від 25 лютого 2019 року у справі №347/964/17, від 22 квітня 2019 року у справі №263/16221/17.

Оглядаючи матеріали справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

На виконання рішення суду від 15.02.2021 у справі 140/16812/20 за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про зобов`язання вчинити дії відповідачем прийнято рішення від 28.04.2021 №10/32 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, площею 0,10 га в районі АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідач у спірному рішенні зазначив, що ділянка, вказана у графічному матеріалі, вважається сформованою та перебуває в користуванні власника нерухомого майна.

Колегія суддів вважає відмову відповідача у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, площею 0,10 га в районі АДРЕСА_1 обґрунтованою, виходячи з наступного.

Відповідно до Державного акта на право користування землею серії І-ВЛ №000549 від 22.03.1999, виданого Волинському обласному виробничому рибокомбінату, зазначеному землекористувачу надано у постійне користування 0,2747 гектарів землі для експлуатації виробничої бази в АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2020 у справі №161/11993/20, яке набрало законної сили 16.01.2021, визнано припиненим з 24.05.2019 право користування ВАТ «Волиньрибгосп», яке є правонаступником Волинського обласного виробничого рибокомбінату, земельною ділянкою згідно Державного акта на право користування землею серії І-ВЛ №000549 від 22.03.1999 на право постійного користування землею у частині земельної ділянки, площею 2747 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

З даного рішення слідує, що відповідно до договору купівлі-продажу від 24.05.2019 №1020, укладеного між ТзОВ «Делком» та ОСОБА_2 , останнім придбано комплекс приміщень: будинок складу комбікормів (літер Б-1) загальною площею 154,4 кв.м., будинок дільниці « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (літер В-1) загальною площею 20,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріалами справи підтверджується та обставина, що на даний час власником будівель, розташованих на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебувала в постійному користуванні Волинського обласного виробничого рибокомбінату, є ОСОБА_2 .

Статтею 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частини перша та друга).

Отже, в силу придбання ОСОБА_2 будівель, розташованих на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , до нього перейшло право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Водночас, в силу приписів пункту 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 №3613-VI, який набрав чинності з 01.01.2013, земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Відтак, оскільки право користування на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до Державного акта на право користування землею серії І-ВЛ №000549 від 22.03.1999 виникло до 2004 року, тому така земельна ділянка вважається сформованою і право користування на неї перейшло до власника будівель, що розташовані на ній, а саме до ОСОБА_2 .

Колегія суддів зазначає, що бажана позивачем земельна ділянка не є вільною, оскільки перебуває в користуванні власника нерухомого майна, що розміщене на ній, відтак відмова відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд є законною. Доводи апелянта про те, що земельна ділянка, на яку вона претендує, знаходиться поруч із земельною ділянкою площею 0,2747 га, спростовуються долученими до матеріалів справи викопіюванням з публічної кадастрової карти та викопіюванням з Генерального плану м.Луцька, з яких слідує, що бажана ОСОБА_1 земельна ділянка накладається із земельною ділянкою, яка перебувала в постійному користуванні Волинського обласного виробничого рибокомбінату.

Крім того, апеляційний суд вказує, що надання Луцькою міською радою дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди гр. ОСОБА_2 відповідно до рішення від 28.04.2021 №10/42 не було підставою для відмови позивачу у задоволенні її заяви від 04.11.2020, оскільки така відмова ґрунтується на тому, що земельна ділянка є сформованою і право користування нею і силу вимог статті 120 ЗК України належить власнику нерухомого майна, що розміщене на ній.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі № 140/4961/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
В. З. Улицький