Справа № 296/6410/21
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 296/6410/21 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Петровська М.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

11 лютого 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 01 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Муніципальної інспекції Житомирської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

19 липня 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до Муніципальної інспекції Житомирської міської ради, в якому просив скасувати постанову серії ІЖ №00001818 від 07.07.2021 про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), складену спеціалістом 1-ої категорії інспектором з паркування муніципальної інспекції Житомирської міської ради Когутом Віталієм Володимировичем, про накладення адміністративного стягнення у відношенні ОСОБА_1 за ч.3 ст.122 КУпАП, а провадження по справі - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 01 листопада 2021 року задоволено клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі та закрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Муніципальної інспекції Житомирської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки в прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції вдався до надмірного формалізму, змінивши назву оскаржуваного в межах даної справи акту, а саме постанови про накладення адміністративного стягнення на повідомлення, посилання на яке відсутнє в адміністративному позові.

Враховуючи вказане, на думку апелянта, наявні підстави для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи на продовження розгляду.

Згідно ч. 1, 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Враховуючи положення ст. 312 КАС України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Так, судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач просив скасувати постанову серії ІЖ №00001818 від 07.07.2021 про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), складену спеціалістом 1-ої категорії інспектором з паркування муніципальної інспекції Житомирської міської ради Когутом Віталієм Володимировичем, про накладення адміністративного стягнення у відношенні ОСОБА_1 за ч.3 ст.122 КУпАП, а провадження по справі - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

При цьому, до матеріалів адміністративного позову позивачем долучено лише повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серії ІЖ №00001818, зі змісту якого вбачається, що інспектором з паркування муніципальної інспекції Житомирської міської ради Когутом В.В. зафіксовано порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу KIA НОМЕР_1 07.07.2021 о 12:18 в м. Житомир по вул. Небесної Сотні, 10, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Зі змісту вказаного повідомлення встановлено, що відносно власника транспортного засобу KIA НОМЕР_1 буде винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн., яку в подальшому буде надіслано в порядку ст. 279-1 КУпАП за місцем реєстрації власника вказаного вище транспортного засобу.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з врахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, вказав, що постанови ІЖ №00001818 від 07.07.2021, яка є предметом позову, не існує, натомість вказані реквізити відповідають повідомленню про притягнення до адміністративної відповідальності, яке складено 07.07.2021 інспектором з паркування муніципальної інспекції Житомирської міської ради Когутом В.В.

При цьому, суд першої інстанції прийшов до висновку, що повідомлення ІЖ №00001818 від 07.07.2021, складене інспектором з паркування муніципальної інспекції Житомирської міської ради, не є рішенням суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, а є передумовою винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, тому не може бути предметом спору.

З огляду на викладене, суд першої інстанції зауважив, що вимоги про скасування повідомлення ІЖ №00001818, складеного 07.07.2021 інспектором з паркування муніципальної інспекції Житомирської міської ради, яке оскаржується позивачем як «постанова», не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП, відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Частиною 3 статті 219 КУпАП встановлено, що від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною 3 статті 122 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Відповідно до положень статті 279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису) інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки) цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису) інспектор з паркування зобов`язаний розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи).

Згідно з частиною 1 статті 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити відомості, передбачені частинами другою четвертою статті 283 цього Кодексу, крім відомостей про особу, стосовно якої розглядається справа. Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити також інформацію про порядок виконання адміністративного стягнення, у тому числі реквізити для сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня вчинення відповідного правопорушення, що вважатиметься виконанням адміністративного стягнення у повному обсязі.

Тобто, аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за своєю суттю не породжує для особи жодних прав і обов`язків та не створює для нього права на захист.

При цьому, повідомлення не є актом індивідуальної дії, оскільки не містить і не повинне містити інформації про особу, якої воно стосується.

Відповідачем до матеріалів справи долучено копію постанови про накладення адміністративного стягнення серії РАП №303060261 до повідомлення серії ІЖ №00001818 від 23.07.2021, якою за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. (а.с.33)

Вказана постанова направлена позивачу згідно долученого до матеріалів справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 04.08.2021 та отримання ним 16.08.2021, про що свідчить відповідний підпис ОСОБА_1 (а.с. 33).

До того ж, колегія суддів зауважує, що саме вказана постанова містить роз`яснення стосовно її оскарження в судовому порядку.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що саме з моменту отримання позивачем постанови про накладення адміністративного стягнення серії РАП №303060261 до повідомлення серії ІЖ №00001818 від 23.07.2021 у позивача виникли підстави для звернення до суду з позовом щодо її оскарження у разі, якщо позивач не погоджувався з викладеними у ній обставинами.

Крім того, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта, викладені в мотивувальній частині апеляційної скарги, що предметом позову є постанова про накладення адміністративного стягнення, винесена спеціалістом 1-ї категорії інспектором з паркування муніципальної інспекції Житомирської міської ради Кирилюком Д.В. про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП, з наступних підстав.

Як вже зазначалось судом, позивач звертаючись до суду з позовом, виклав прохальну частину адміністративного позову наступним чином: скасувати постанову серії ІЖ №00001818 від 07.07.2021 про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), складену спеціалістом 1-ої категорії інспектором з паркування муніципальної інспекції Житомирської міської ради Когутом Віталієм Володимировичем, про накладення адміністративного стягнення у відношенні ОСОБА_1 за ч.3 ст.122 КУпАП, а провадження по справі - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що 07.07.2021 року відповідачем було винесено саме повідомлення, яке має серію ІЖ №00001818, та яке було долучено позивачем до матеріалів справи.

Натомість, сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності датована 23.07.2021 року та має серію РАП №303060261.

Отже, позивачем в межах даної справи предметом оскарження визначено саме повідомлення про винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та притягнення до адміністративної відповідальності позивача, яке не є актом індивідуальної дії у зв`язку з чим оскарженню не підлягає.

постанова про накладення адміністративного стягнення серії РАП №303060261 до повідомлення серії ІЖ №00001818 від 23.07.2021 на ОСОБА_1 не є предметом оскарження в даних правовідносинах.

Крім того, колегія суддів зауважує, що на момент звернення позивача до суду першої інстанції, що мало місце 19.07.2021, згідно штампу вхідної кореспонденції суду, постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення серії РАП №303060261 до повідомлення серія ІЖ №00001818 взагалі не існувало.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вказана постанова не могла бути предметом оскарження та звернення позивача до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 19 статті 4 КАС України індивідуальний акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відповідно до пункту 6 статті 3 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню є саме постанова органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом, а не повідомлення.

Аналізуючи положення статей 14-2, 279-1 КУпАП, обов`язково підлягає встановленню конкретна особа, яка має нести відповідальність за вчинене правопорушення, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) і стосовно саме такої конкретної особи виноситься постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідно до статей 287-288 КУпАП оскаржено може бути виключно постанову по справі про адміністративне правопорушення, а не повідомлення.

Отже, надаючи оцінку вищевикладеному, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі, враховуючи відсутність на час звернення позивача до суду індивідуального акту суб`єкта владних повноважень, зокрема, постанови про накладення адміністративного стягнення, у зв`язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Згідно пункту 1 частини 1статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до невідповідності судового рішення матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

В даному випадку, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджують наявність правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу апелянта, що він не позбавлений права оскаржити постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП №303060261 від 23.07.2021 року шляхом звернення до суду з зазначенням поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів враховує також положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

В аспекті оцінки аргументів сторін в апеляційному провадженні суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та такими, що спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та є такими, що не потребують окремої оцінки судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 01 листопада 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Матохнюк Д.Б.