Справа № 380/1786/21
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 380/1786/21 пров. № А/857/20852/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Качмара В.Я. , Пліша М.А.,

за участі секретаря судового засідання Рибачука А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року (суддя Гулик А.Г., м. Львів, повне судове рішення складено 18 жовтня 2021 року) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у лютому 2021 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, у якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 23.12.2020 №0001901/0709, №0001902/0709.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем допущено процедурні порушення при здійсненні заходів податкового контролю. Також позивач покликався на недоведеність відповідачем підставності проведеної перевірки, що суперечить приписам підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України. З приводу прийнятого податкового повідомлення-рішення, в якому відповідач як на правову підставі для притягнення позивача до відповідальності зазначив частину 34 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі Закон №481/95-ВР), то позивач зазначив, що відповідачем помилково кваліфіковано спірні матеріально-правові відносини, оскільки наведений нормативний припис у редакції Закону №481/95-ВР, чинній на момент проведення податкової перевірки, стосувався роздрібної торгівлі пальним, а тому не є релевантним для ситуації позивача.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року у справі №380/1786/21 позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що при здійсненні податкової перевірки посадовими особами контролюючого органу не було допущено процедурних порушень. Зокрема, непред`явлення наказу на проведення перевірки суперечать фактичним обставинам справи, а акт, складений за наслідками такої перевірки, позивачем підписано без зауважень та застережень. Суд першої інстанції не врахував, що порушення податкового законодавства, які допустив позивач у межах підприємницької діяльності, можуть бути чітко ідентифікованими. При цьому, окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не можуть бути безумовною підставою для його скасування. Висновки суду про безпідставність фактичної перевірки є помилковими, оскільки безпосередньо в наказі на її проведення містяться посилання на підпункти 80.2.2 та 80.2.5 відповідної статті ПК України. З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 є суб`єктом підприємницької діяльності, а саме фізичною особою-підприємцем, перебуває на податковому обліку відповідача та має право здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями у відповідності до ліцензії №1907699, зареєстрованої від 28.11.2019. Термін дії вказаної ліцензії з 06.12.2019 по 06.12.2020. Згідно з додатком до ліцензії №1907699 позивач має право здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями із застосуванням електронно-касового апарату фіскальний номер .

Головним управлінням ДПС у Львівській області відповідно наказу від 25.11.2020 року №4554-ПП та направлень від 26.11.2020 року №№7128, 7131 проведено фактичну перевірку позивача, як суб`єкта господарської діяльності за адресою Львівська область, Золочівський р-н.

За наслідком перевірки складено акт перевірки за дотриманням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій від 03.12.2020 №2341/13/19/РРО/ (далі Акт).

Фактичною перевіркою встановлено порушення режиму попереднього програмування найменування коду товару згідно з УКТ ЗЕД, а саме: горілка Слава 0,25л. за ціною 49,00 грн. 03.08.2020 продано без застосування режиму попереднього програмування найменування коду УКТ ЗЕД, чим порушено пункт 11 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункові операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон №265).

Крім того, податковою перевіркою встановлено продаж алкогольних напоїв через реєстратор розрахункових операцій (далі РРО) РН , який не внесений у додаток до ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

За наслідками проведеної перевірки на підставі Акту від 03.12.2020 відповідачем винесено: податкове повідомлення-рішення від 23.12.2020 №0001901/0709, яким за порушення частини 34 статті 15 Закону №481/95-ВР до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 50796 грн; податкове повідомлення рішення від 23.12.2020 №0001902/0709, яким за порушення пункту 11 статті 3 Закону №265 до позивача застосовано штраф у розмірі 5100 грн.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті контролюючим органом з численними порушеннями вимог законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано Податковим кодексом України.

Відповідно до підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статі 14 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Податкове повідомлення-рішення, серед іншого, містить суму та підставу для визначення (нарахування/зменшення) грошового зобов`язання або податкового зобов`язання, що повинен сплатити платник податків, або суму та підставу для зменшення бюджетного відшкодування або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або зменшення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету, зокрема при використанні права на податкову знижку, або збільшення/зменшення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, та посилання на норми цього Кодексу або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до яких здійснено їх розрахунок (підпункт 1 підпункту 58.1.1. пункту 58.1. статті 58 ПК України).

Отже, податкове повідомлення-рішення, як акт індивідуальної дії породжує для платника податків зобов`язання щодо сплати грошового зобов`язання та повинно містити правову (юридичну) підставу прийняття такого рішення.

Щодо законності проведення фактичної перевірки позивача, то колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити таке.

Повноваження податкового органу щодо проведення перевірок, в тому числі й фактичних, визначено положеннями пункту 75.1 статті 75 та підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України. При чому така перевірка повинна проводитися в межах повноважень органу податкового адміністрування та виключно у випадках й порядку, встановлених ПК України.

Згідно з пунктами 80.1, 80.2, 80.2.5 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин: у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд також враховує правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 та від 22.09.2020 у справі №520/8836/18, у яких вказано, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового або іншого законодавства.

Щодо доводів позивача про не конкретизованість наказу №4554-ПП, то, на переконання апеляційного суду, такі є безпідставними, зважаючи на те, що ідентифікаційні дані позивача, як суб`єкта господарювання містяться у додатку 1 до названого наказу. У свою чергу, відомості, наведені у названому додатку збігаються з інформацією із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також узгоджуються зі змістом ліцензії №1907699. При цьому, додаток 1 є невід`ємною частиною самого наказу №4554-ПП. За наведених обставин, розпорядчі документи відповідача, що стали підставою для проведення податкової перевірки позивача дозволяють персоніфікувати позивача та місце здійснення його господарської діяльності, а тому є належним чином оформленими та відповідають законодавчо встановленим приписам.

Також не знайшли належного підтвердження доводи позивача щодо невручення йому під розписку наказу про проведення перевірки. Крім того, апеляційний суд враховує, що акт, складений за наслідками проведеної фактичної перевірки, позивачем підписано без зауважень та застережень.

Разом з тим, аналізуючи підставність проведення перевірки здійснення позивачем господарської діяльності, апеляційний суд зауважує, що зі змісту наказу №4554-ПП від 25.11.2020 вбачається, що підставою для проведення перевірки є положення підпунктів 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України. Вказаний наказ відповідача стосується ряду суб`єктів господарювання, що підтверджується додатком 1 до згаданого наказу.

При цьому, за наслідками дослідження змісту додатку 1 наказу №4554-ПП від 25.11.2020 суд констатує, що цим наказом диференційовано підстави проведення перевірки стосовно різних суб`єктів господарювання. При цьому позивача стосується саме підстава, детермінована підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Так, згідно з вказаною вище статтею ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки у разі наявності або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

При цьому, повинні існувати конкретні фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись вказаною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки, а підстави проведення перевірки, зазначені в документах на перевірку, повинні бути очевидними і зрозумілими не лише для контролюючого органу, але й для платника податків, що безпосередньо пов`язано з реалізацією останнім права на захист своїх інтересів. Крім того, отримана інформація повинна містити ідентифікуючі ознаки джерел, з яких її було отримано з метою унеможливлення проведення перевірок з підстав, які ґрунтуються на припущеннях.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, що міститься у постанові від 28.04.2021 по справі №520/3314/19.

Більше того, така інформація повинна містити відомості про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №820/4891/18.

Як видно з матеріалів справи, спірний наказ не містить жодної інформації щодо того, в межах яких заходів відповідачем встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства; на підставі яких даних або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) встановлені факти сумнівності діяльності суб`єкта господарювання та сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) встановлена податковим органом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відсутність конкретних підстав для призначення перевірки позбавляє платника податків можливості визначитися щодо законності підстав її призначення.

Така ж правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 820/4895/18.

У матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження щодо отримання відповідачем інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про порушення позивачем законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на відповідача. За таких обставин, суд вважає, що наказ відповідача №4554-ПП від 25.11.2020 року про призначення фактичної перевірки позивача не відповідає вимогам пункту 81.1 статті 81 ПК України, а тому проведення такої перевірки не ґрунтується на законі.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення, складені за наслідками протиправної податкової перевірки, не можуть вважатися правомірними та підлягають скасуванню.

Щодо доводів позивача про протиправність податкового повідомлення-рішення №0001901/0709 від 23.12.2020, то апеляційний суд зазначає наступне.

Як видно з матеріалів справи, застосовуючи штрафну санкцію у сумі 50796 грн., відповідач виходив з того, що позивач здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями із застосуванням реєстратора розрахункових операцій, фіскальний номер, якого не відповідає тому, який вказаний у додатку до ліцензії №1907699.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів на території України визначено Законом №481/95-ВР.

На переконання апеляційного суду, оцінка правомірності оскаржуваних рішень відповідача повинна здійснюватися із урахуванням приписів редакції Закону №481/95-ВР, яка діяла на момент проведення податкової перевірки, тобто в редакції від 16.10.2020.

Поняття «роздрібна торгівля» визначено частиною 1 статті 1 цього Закону. Так, під роздрібною торгівлею слід розуміти діяльність із продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування.

Згідно зі статтею 15 Закону України №481/95-ВР (тут і далі в редакції від 16.10.2020) роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Доводи позивача про те, що законодавством не передбачено процедури здійснення вимушеної заміни РРО не заслуговують на увагу, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в редакції від 16.10.2020, яка діяла на момент проведення податкової перевірки, на період виходу з ладу реєстратора розрахункових операцій та здійснення його ремонту або у разі тимчасового, не більше 7 робочих днів, відключення електроенергії проведення розрахункових операцій здійснюється з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки або із застосуванням належним чином зареєстрованого резервного реєстратора розрахункових операцій.

Згідно з преамбулою цей Закон визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Водночас, преамбулою Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» встановлено, що зазначений Закон визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.

Отже, предметом регулювання Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» є застосування РРО, а предметом регулювання Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» є здійснення господарської діяльності з виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі, у тому числі алкогольними напоями.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що питання заміни РРО унормовано Законом №265. Між тим, колегія суддів апеляційного суду наголошує, що положення зазначеного Закону не звільняють позивача від обов`язку здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями із застосуванням РРО у порядку, який дефіновано Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Згідно з частиною 35 статті 15 Закону №481/95-ВР у заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), фіскальні номери програмних реєстраторів розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в податкових органах.

Частиною 51 статті 15 Закону №481/95-ВР передбачено, що у разі зміни відомостей, зазначених у виданій суб`єкту господарювання ліцензії (за винятком змін, пов`язаних з реорганізацією суб`єкта господарювання або зміною типу акціонерного товариства), орган, який видав ліцензію, на підставі заяви суб`єкта господарювання протягом трьох робочих днів видає суб`єкту господарювання ліцензію, оформлену на новому бланку з урахуванням змін.

Враховуючи наведене, суд погоджується із запереченням представника відповідача щодо не вжиття позивачем заходів для внесення змін до чинної ліцензії у частині використання нового РРО. Однак, не переконання суду встановлена бездіяльність позивача не впливає на правову оцінку оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з огляду на такі обставини.

Так, зі змісту спірного податкового повідомлення-рішення №0001901/0709 від 23.12.2020 вбачається, що правовою підставою для застосування штрафних санкцій до позивача стала частина 34 статті 15 Закону №481/95-ВР. Разом з тим, наведеною правовою нормою встановлено, що суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.

Таким чином, наведена вище правова норма не врегульовує питання здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а тому й не може бути правовою підставою для притягнення позивача до юридичної відповідальності.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не можуть бути безумовною підставою для їх скасування з огляду на таке.

Суд зазначає, що цитоване вище правило є відображенням концепції, котра застосовується, зокрема, у податкових спорах, згідно з якою зміст, як правило, повинен мати перевагу над формою. При цьому, допустимість застосування наведеного правила залежить від можливості ідентифікувати податкове правопорушення, виходячи із сукупності наявних у розпорядженні суду матеріалів.

Допущена податковим органом неточність у цій справі стосується юридичної кваліфікації дій позивача, а тому має істотне значення для останнього. У вимірі спірних правовідносин, на переконання суду, помилки контролюючого органу в межах судового розгляду не можуть бути усунуті, зважаючи на те, що акт, складений за наслідками проведеної податкової перевірки, містить посилання виключно на статтю 15 Закону 481/95-ВР без будь-якої конкретизації та зазначень редакції вказаного нормативно-правового акта, якою керувався контролюючий орган. Разом з тим, апеляційний суд наголошує, що стаття 15 зазначеного Закону структурно складається із численної кількості частин, порядкові номер яких неодноразово змінювалися зі зміною редакції Закону №481/95-ВР. При цьому застосування штрафних санкцій, як міри юридичної відповідальності є наслідком встановлення єдності фактичної та нормативної підстави.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення №0001901/0709 від 23.12.2020.

Щодо доводів позивача про протиправність податкового повідомлення-рішення №0001902/0709 від 23.12.2020, то апеляційний суд зазначає таке.

Як видно зі змісту податкового повідомлення-рішення №0001902/0709, підставою для його прийняття стало порушення позивачем вимог пункту 11 статті 3 Закону №265.

Так, відповідно до пункту 11 статті 3 цього Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів із використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної під категорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості.

Колегія суддів апеляційного суду критично оцінює доводи відповідача про правомірність податкового повідомлення-рішення №0001902/0709 з тих підстав, що позивачем у межах позовної заяви не наведено переконливих доводів протилежного.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, покликання відповідача не ґрунтується на законі, оскільки спрямовані штучно перерозподілити тягар доказування, який є нормативно встановленим та застосовується імперативно.

Водночас апеляційний суд наголошує, що доводи представника позивача стосовно підставності проведеної перевірки є визначальними та мають первинний характер, зокрема, і щодо правомірності податкового повідомлення-рішення №0001902/0709.

За таких обставин, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №0001902/0709 від 23.12.2020 та необхідність його скасування.

Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року у справі №380/1786/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді В. Я. Качмар
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 09 лютого 2022 року