Справа № 380/1140/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року Справа № 380/1140/20 пров. № А/857/151/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року (суддя Клименко О.М., м.Львів),-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУПФ, ПФУ відповідно) в якому просив:

визнати протиправними та бездіяльними дії ГУПФ;

зобов`язати ГУПФ вчинити такі дії, а саме:

за нормами матеріального права на які позовна давність не поширюється, зокрема, вимог актів законодавства таких як:

а) частини третьої статті 51 спеціального Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військовоїслужби, та деяких іншихосіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІ);

б) частини третьої статті 63 Закону №2262-ХІІ;

в) постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 №988;

г) постанови КМУ «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 №103;

починаючи з дати 01.01.2016 по 01.01.2020:

1) перерахувати пенсію по 2 групі інвалідності по виданій зарішенням суду від 23.05.2019 у справі №1340/3848/18; №857/7648/19 ЛОАС, новій фінансовій довідці від 26.12.2019 №91/10288 Ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області з встановленим в суді новим розміром грошового забезпечення, чинної з 01.01.2016 із урахуванням усіх належних до перерахованої пенсії доплат, підвищень, індексацій;

2) видати документально завірене повідомлення ПФУ про перерахунок пенсії по 2 групі інвалідності станом на 01.02.2020 із урахуванням усіх належних до перерахованої пенсії доплат, підвищень, індексацій;

3) видати складений, підписаний та завірений графік погашення ПФУ щодо невиплачених заборгованих пенсійних коштів за період з 01.01.2016 по 01.01.2020 включно.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2020 року (далі - Постанова суду) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУПФ щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016, відповідно до виданої довідки Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Львівській області за № 91-10288 від 26.12.2018 про розмір грошового забезпечення (далі Довідка) на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23травня 2019 року у справі № 1340/3848/18 (далі - Рішення суду).

Зобов`язано ГУПФ здійснити перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01.01.2016 на підставі виданої Довідки на виконання Рішення суду, з врахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року (далі - Ухвала суду) виправлено описку в Постанові суду, в частині дати видачі довідки та органу, який таку видав, зазначивши в третьому та четвертому абзаці резолютивної частини вказаного судового рішення: «Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016, відповідно до довідки Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Львівській області за № 91-10288 від 26.12.2019 про розмір грошового забезпечення на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.05.2019 у справі № 1340/3848/18.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01.01.2016 на підставі довідки Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Львівській області за № 91-10288 від 26.12.2019 про розмір грошового забезпечення на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.05.2019 у справі № 1340/3848/18, з врахуванням виплачених сум».

26.10.2021 позивач звернувся із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення та встановлення судового контролю за виконанням судового рішення (далі - Заява) в якій просив суд:

ухвалою змінити спосіб і порядок виконання Постанови суду із урахуванням Ухвали суду, стягнувши з ГУПФ належні невиплачені за період з 01.01.2016 по 30.09.2020 заборговані пенсійні кошти в сумі 423578,79 грн;

ухвалу Львівського окружного адміністративного суду щодо примусового стягнення з боржника ГУПФ заборговані невиплачені пенсійні кошти за період з 01.01.2016 по 30.09.2020у розмірі 423578,79 грн направити до державного виконавця;

на вимогу статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) встановити судовий контроль за виконанням судового рішення щодо примусового стягнення з боржника ГУПФ заборговані невиплачені до цього часу пенсійні кошти за період з 01.01.2016 по 30.09.2020 на загальну суму 423578,79 грн у визначені судом процесуальні строки.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року в задоволенні Заяви відмовлено.

Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, та постановити нову ухвалу, якою заяву задовольнити.

В доводах апеляційної скарги вказує, що всупереч вимогам частини другої статті 378 КАС розгляд заяви відбувся без виклику та повідомлення сторін. Посилається на статтю 129-1 Конституції України, яку трактує як таку, якою встановлено обов`язок суду здійснювати судовий контроль за виконанням рішень. Також зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що на підставі постанови КМУ від 17.02.2021 №126 «Про затвердження бюджету Пенсійного фонду України на 2021 рік» (далі Постанова №126) до пенсійних органів надходили цільові кошти для погашення заборгованості по пенсійних виплатах за рішенням суду, однак виплата заборгованості позивачу не відбулася, тому це є підставою для встановлення судового контролю.

Відповідач подав відзив, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

У відповідності до частини першої статті 311 КАС, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що наслідком задоволення заяви про зміну порядку та способу виконання рішення суду, стане зміна резолютивної частини цього рішення суду, що є неприпустимим. Також вказує, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суду є правом, а не обов`язком суду.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального та процесуального права з таких міркувань.

Відповідно до частини першої статті 378 КАС за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Відповідно до частини другої статті 378 КАС заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Згідно із частиною третьою статті 378 КАС підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Як слідує зі змісту прохальної частини Заяви, позивач просив суд змінити спосіб і порядок виконання Постанови суду із урахуванням Ухвали суду, стягнувши з ГУПФ належні йому невиплачені за період з 01.01.2016 по 30.09.2020 заборговані пенсійні кошти в сумі 423578,79 грн.

В той же час, цими судовими рішеннями зобов`язано ГУПФ здійснити перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01.01.2016 на підставі Довідки на виконання Рішення суду, з врахуванням виплачених сум.

Таким чином, з наведеного слідує, що наслідком встановлення такого порядку та способу виконання рішення суду, про який просить заявник у поданій ним заяві, стане зміна резолютивної частини цього рішення суду, що є неприпустимим.

Така правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 07 березня 2018 року у справі № 456/953/15-а.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підстави для зміни способу і порядку виконання Постанови суду згідно поданої позивачем Заяви відсутні.

Щодо посилання ОСОБА_1 , що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу без виклику та повідомлення сторін всупереч частини другої статті 378 КАС, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що учасники повідомлялись про розгляд справи, зокрема: телефонограмою від 28.10.2021 (а.с.16), засобами електронного зв`язку (а.с.17), засобами поштового зв`язку (а.с.19).

Тобто, суд вичерпав усі можливі способи повідомлення учасників справи про час, дату та місце розгляду справи. Однак, такі в судове засідання не з`явилися, і суд скористався правилом встановленим частиною другою статті 378 КАС, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Тому, суд апеляційної інстанції констатує, що порушення процесуального законодавства в цій частині відсутнє.

Стосовно встановлення судового контролю за виконанням Постанови суду слід зазначитинаступне.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 382 КАС встановлюється поняття судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу викладених норм убачається, що судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, або встановлення нового строку подання звіту, або накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є правом суду, а не його обов`язком.

Це узгоджується з позицією Верховного суду, який неодноразово висловлювався, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності тих чи інших об`єктивних обставин, зокрема у постанові від 20 червня 2018 року у справі №800/592/17, постанові від 13 травня 2021 року у справі №9901/598/19.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на норми статті 129-1 Конституції України, як на норми прямої дії, якими, на його думку, встановлюється обов`язок суду здійснювати судовий контроль.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що частина третя статті 129-1 Конституції України декларує такий напрям діяльності суду як контроль за виконанням судового рішення. Однак, вона не містить правила про обов`язковість такого контролю, так само як і не містить підстави і способи для здійснення такого контролю. КАС конкретизує поняття судового контролю в адміністративному судочинстві, встановлюючи види та підстави такого судового контролю, зокрема в статті 382 КАС.

Положення статті 382 КАС неконституційними не визнавалися, тому підлягають застосуванню. Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що встановлення судового контролю є правом, а не обов`язком суду.

Апелянт обґрунтовує необхідність встановлення судового контролю посилаючись на Постанову №126.

Відповідно до правових висновків Конституційного суду України, викладених у рішенні від 26 грудня 2011 №20-рп/2011 передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства.

Крім того, Верховний Суд у постанові віл 24 січня 2022 року у справі №405/3663/13-а вказує, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення за таких обставин штрафу на боржника ще більш ускладнює його фінансове становище, тому відсутність бюджетного та іншого фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат.

Видатки ПФУ, як органу державної влади, на фінансування пенсійних виплат, передбачених чинними нормативно-правовими актами, є об`єктивно прогнозованими, та держава має обов`язок щодо фінансування майбутніх витрат. Однак, видатки на виконання рішень судів, які будуть підлягати виконанню в майбутньому, не є об`єктивно відомими зазделегідь, тому посилання скаржника на Постанову №126 в цьому контексті є недоречними.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Постанова суду виконана, про що ГУПФ повідомляло ОСОБА_1 листом від 16.09.2020 №6307-6318/Д-03/8-1300/20 (а.с.10-11). Пенсія позивача була перерахована, щодо виплати ГУПФ вказує, що така буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

У Заяві позивач просить встановити судовий контроль за виконанням судового рішення щодо примусового стягнення з боржника ГУПФ заборгованих невиплачених позивачу до цього часу пенсійних коштів за періодз 01.01.2016 по 30.09.2020 на загальну суму 423578,79 грн.

Проте рішення щодо стягнення з ГУПФ на користь позивача заборгованих невиплачених пенсійних коштів за період 01.01.2016 по 30.09.2020 на загальну суму 423578,79 грн судом не ухвалювалось. Відтак, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що правові підстави для встановлення судового контролю за виконанням такого судового рішення відсутні.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального і процесуального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 9 лютого 2022 року.