Справа № 380/5015/21
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2022-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 380/5015/21 пров. № А/857/21319/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Кухтея Р.В., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 380/5015/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, Державної судової адміністрації України , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області про стягнення грошової компенсації,-

суддя в 1-й інстанції Карп`як О.О.,

час ухвалення рішення 20.09.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 28.09.2021 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася із позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області, Державної судової адміністрації України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, у якій позивач просить: стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області компенсацію за частину невикористаної щорічної відпустки в сумі 95612,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головою Галицького районного суду міста Львова 10.02.2021 видано накази: №24/В «Про грошову компенсацію за невикористані відпустки судді ОСОБА_1 » за період роботи з 25 лютого 2017 по 24 лютого 2018 року тривалістю 02 календарних дня; №25/В «Про грошову компенсацію за невикористані відпустки судді ОСОБА_1 » за період роботи з 25 лютого 2018 року по 24 лютого 2019 року тривалістю 16 календарних дні. При цьому вказує, що вимоги закону щодо тривалості наданої працівникові щорічної та додаткової відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарні дні, нею дотримано в повному обсязі, про що свідчать накази суду, які долучено до позову. Після скерування наказів про виплату компенсації до ТУ ДСА у Львівській області на адресу суду надійшов лист №02-427/21 від 23.02.2021 року про повернення цих наказів без виконання у зв`язку з відсутністю фінансування. Вважає такі дії відповідача протизаконними та такими, що грубо порушують її конституційне право на оплату праці. Тому, просить стягнути з відповідачів компенсацію за невикористані відпустки в сумі 95612,40 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 380/5015/21 позовні вимоги задоволено частково.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області нарахувати та виплатити судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані відпустки згідно наказів №24/В, №25/В від 10.02.2021 року.

Зобов`язано Державну судову адміністрацію України виділити Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Львівській області кошти для виплати судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані відпустки згідно наказів №24/В, №25/В від 10.02.2021 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач-1, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що територіальне управління є розпорядником коштів нижчого рівня та здійснює нарахування працівникам апарату суду та суддям виплат, передбачених чинним законодавством межах коштів, затверджених кошторисом видатків на відповідний рік. Територіальне управляння, як розпорядник бюджетних коштів щодо Галицького районного суду м. Львова може здійснювати відповідні виплати суддям лише в межах річної суми видатків на оплату праці суддів, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, який починається з 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. У затвердженому кошторисі доходів та видатків територіального управління, а також в розрахунках до нього, на сьогоднішній день не передбачено коштів для виплат компенсацій суддям за невикористані щорічні відпустки, тим більше, за минулі періоди роботи.

Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 380/5015/21 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу не проводилося нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані відпустки на підставі наказів від 10.02.2021 №24/В, №25/В, тому належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області нарахувати та виплатити судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані відпустки згідно наказів №24/В, №25/В від 10.02.2021 року.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що Указом Президента України №246/2011 від 24.02.2011 року ОСОБА_1 призначена на посаду судді Торезького міського суду Донецької області.

Указом Президента України №81/2015 від 14.02.2015 року ОСОБА_1 переведена з Торезького міського суду Донецької області на посаду судді Галицького районного суду міста Львова.

Наказом Голови Галицького районного суду м. Львові від 10.02.2021 року №24/В «Про грошову компенсацію за невикористані відпустки судді ОСОБА_1 » замінено судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 грошовою компенсацією частину щорічної основної відпустки за період роботи з 25.02.2017 по 24.02.2018 тривалістю 2 календарних дні.

Наказом Голови Галицького районного суду м. Львові від 10.02.2021 року №25/В «Про грошову компенсацію за невикористані відпустки судді ОСОБА_1 » замінено судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 грошовою компенсацією частину щорічної основної відпустки за період роботи з 25.02.2018 по 24.02.2019 тривалістю 16 календарних днів.

Листом від 21.01.2021 №02-182/21 Територіальне управління ДСА України у Львівській області повідомлено позивача про те, що в кошторисі доходів та видатків, а також в розрахунках до нього, на сьогоднішній день не передбачено коштів для виплат компенсації за невикористані щорічні відпустки, у зв`язку з чим територіальне управління повідомило про відсутність можливості здійснення таких виплат.

Листом від 23.02.2021 №02-427/21 Територіальне управління ДСА України у Львівській області повідомило Голову Галицького районного суду м. Львова про те, що в кошторисі доходів та видатків, а також в розрахунках до нього, на сьогоднішній день не передбачено коштів для виплат компенсації за невикористані щорічні відпустки, у зв`язку з чим територіальне управління повертає без виконання накази №24/В та №25/В від 10.02.2021 «Про грошову компенсацію за невикористані відпустки судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ». Разом з тим, територіальне управління повідомило, що наказ №26/В від 10.02.2021 про виплату судді ОСОБА_1 грошової компенсації частини щорічної основної відпустки за попереднім місцем роботи у Торезькому міському суді Донецької області за період роботи з 21.03.2014 по 24.02.2015 взято до виконання, оскільки кошти в сумі 1538,48 грн. знаходяться на рахунку депонованої заробітної плати.

Не погоджуючись з такими діями відповідача 1 щодо відмови у виплаті компенсації за невикористані щорічні відпустки, позивач звернулась до суду.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Закон України «Про відпустки» встановлює державні гарантії права на відпустки працівників, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Відповідно до абз.4 ст.24 Закону України «Про відпустки», за бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Відповідно до ч.4 ст.83 Кодексу законів про працю України, за бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Наказом Голови Галицького районного суду м. Львові від 10.02.2021 року №24/В «Про грошову компенсацію за невикористані відпустки судді ОСОБА_1 » замінено судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 грошовою компенсацією частину щорічної основної відпустки за період роботи з 25.02.2017 по 24.02.2018 тривалістю 2 календарних дні.

Наказом Голови Галицького районного суду м. Львові від 10.02.2021 року №25/В «Про грошову компенсацію за невикористані відпустки судді ОСОБА_1 » замінено судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 грошовою компенсацією частину щорічної основної відпустки за період роботи з 25.02.2018 по 24.02.2019 тривалістю 16 календарних днів.

Листом від 21.01.2021 №02-182/21 Територіальне управління ДСА України у Львівській області повідомлено позивача про те, що в кошторисі доходів та видатків, а також в розрахунках до нього, на сьогоднішній день не передбачено коштів для виплат компенсації за невикористані щорічні відпустки, у зв`язку з чим територіальне управління повідомило про відсутність можливості здійснення таких виплат.

Листом від 23.02.2021 №02-427/21 Територіальне управління ДСА України у Львівській області повідомило Голову Галицького районного суду м. Львова про те, що в кошторисі доходів та видатків, а також в розрахунках до нього, на сьогоднішній день не передбачено коштів для виплат компенсації за невикористані щорічні відпустки, у зв`язку з чим територіальне управління повертає без виконання накази №24/В та №25/В від 10.02.2021 «Про грошову компенсацію за невикористані відпустки судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ». Разом з тим, територіальне управління повідомило, що наказ №26/В від 10.02.2021 про виплату судді ОСОБА_1 грошової компенсації частини щорічної основної відпустки за попереднім місцем роботи у Торезькому міському суді Донецької області за період роботи з 21.03.2014 по 24.02.2015 взято до виконання, оскільки кошти в сумі 1538,48 грн. знаходяться на рахунку депонованої заробітної плати.

Незгода відповідача з оскаржуваним рішенням суду зводиться до того, що в кошторисі доходів та видатків, а також в розрахунках до нього, на сьогоднішній день не передбачено коштів для виплат компенсації за невикористані щорічні відпустки.

Апеляційний суд зазначає, що відсутність фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати компенсацію за невикористані дні відпустки.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, колегія суддів зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування і виплату компенсації за невикористані дні відпустки, що є предметом спору у цій справі.

При вирішенні справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а не проведення виплати порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном.

Крім того, бюджетне законодавство розрізняє поняття «нарахування» та «виплата» бюджетних коштів. Доказів вчинення відповідних нарахувань на користь позивача суду не надано.

Чинними у спірному періоді нормативно-правовими актами не ставиться право особи на отримання компенсації за невикористані дні відпустки у залежність від наявності (відсутності) коштів у ТУ ДСА у Львівській області.

Проте, відповідачем не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого відбувається фінансування, кошти на компенсацію невикористаних днів відпустки відсутні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Підставою для виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку є наказ.

Водночас, як підтверджено матеріалами справи, 10.02.2021 голова Галицького районного суду м. Львова прийняла накази про грошову компенсацію за невикористані відпустки судді Фроловій Л. Д. №24/В, №25/В.

Доказів нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані відпустки на підставі наказів від 10.02.2021 №24/В, №25/В не подано.

Оскільки позивачу не проводилося нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані відпустки на підставі наказів від 10.02.2021 №24/В, №25/В, апеляційний суд погоджується із висновком суд першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області нарахувати та виплатити судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані відпустки згідно наказів №24/В, №25/В від 10.02.2021 року.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України Державна судова адміністрація України є головним розпорядником бюджетних коштів. Відповідно до ч. 5 ст. 22 головний розпорядник бюджетних коштів затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством; здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.

Відповідно до п. п. 1, 4 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого Рішенням Вищої ради правосудця від 17 січня 2019 року №141/0.15-19 (далі - Положення), ДСА України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом.

Згідно з п.п. 1, 2 п. 5 Положення основними завданнями ДСА України є організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом; забезпечення належних умов діяльності судів, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України та органів суддівського самоврядування в межах повноважень, визначених законом.

Отже, виплаті будь-яких коштів ТУ ДСА у Львівській області передує їх виділення головним розпорядником бюджетних коштів - Державною судовою адміністрацією України.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язання Державної судової адміністрації України виділити ТУ ДСА у Львівській області кошти для виплати судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані відпустки згідно наказів №24/В, №25/В від 10.02.2021 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними матеріалами справи та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 380/5015/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Р. В. Кухтей
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 02.02.2022 року