Справа № 280/12440/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року Справа № 280/12440/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Кисіля Р.В., за участю секретаря судового засідання Погомій Я.І.,

представника позивача Гришина О.М.,

представника відповідача Гринь Я.А.,

третьої особи 1 Макушина А.А.,

представника третьої особи 2 - Макушина А.А.,

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Шабанової Софії Олександрівни (61058, м. Харків, а/с 9151), до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (вул. Європейська, буд. 16, м. Запоріжжя, 69104), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), про визнання дій та рішень державного виконавця протиправними,

ВСТАНОВИВ:

14.12.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), в особі представника адвоката Шабанової Софії Олександрівни, до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

1. визнати протиправними дії та рішення старшого державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гринь Яни Анатоліївни:

- по переданню квартири АДРЕСА_4 , належної боржникові ОСОБА_1 на відповідальне зберігання ОСОБА_3 за постановою про опис й арешт майна від 21.12.2020;

- щодо укладання договору зберігання 21.12.2020 квартири АДРЕСА_4 , який укладено між Комунарським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в особі старшого державного виконавця Гринь Я.А. та ФОП ОСОБА_3 (в особі ОСОБА_2 ) на умовах визначених цим договором;

- щодо прийняття робіт (послуг) та підписання акту виконаних робіт по зберіганню та транспортуванню майна, складений 07.09.2021 між Комунарським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в особі старшого державного виконавця Гринь Я.А. та ФОП ОСОБА_3 (в особі ОСОБА_2 );

- щодо перерахування згідно розпорядження №63804960/11 від 09.09.2021 грошових коштів у сумі 66033,00 грн. на користь ОСОБА_3 з призначенням «згідно з виконавчий лист №331/3834/19 виданого 05.03.2020, суд загальної юрисдикції (Жовтневий районний сул м. Запоріжжя);

2. визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гринь Яни Анатоліївни від 09.09.2021 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження по ВП №56703654 в розмірі 66033,00 грн.;

3. визнати протиправними наступні дії та рішення заступника начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коломієць Ольги Сергіївни:

- щодо прийняття робіт (послуг) та підписання акту по оцінці арештованого нерухомого майна та додаткової роботи з технічною документацією, складеного 19.05.2021 між Комунарським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та ФОП ОСОБА_2 ;

4. визнати протиправною та скасувати постанову від 19.05.2021 старшого державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гринь Я.А. про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження по ВП №56703654 в розмірі 6000,00 грн.;

5. визнати протиправними дії та рішення старшого державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гринь Я.А. щодо перерахування згідно розпорядження №63804960/11 від 09.09.2021 грошових коштів у сумі 6000,00 грн. на користь ОСОБА_2 з призначенням «згідно з виконавчий лист №331/3834/19 виданого 05.03.2020, суд загальної юрисдикції (Жовтневий районний суд м. Запоріжжя).

6. зобов`язати посадових осіб Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перерахувати боржнику ОСОБА_1 72033,00 грн. залишку стягнутих з боржника коштів, що залишилися після задоволення всіх вимог за виконавчими документами.

Крім того, просить здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову зазначає, що в провадженні відповідача перебувало зведене виконавче провадження №59335036, в якому позивач був боржником. В межах зведеного виконавчого провадження було арештоване та описане майно боржника (позивача), а саме квартира АДРЕСА_4 , яка в подальшому була реалізована на прилюдних торгах за ціною 366686,80 грн. З отриманих від реалізації зазначеного майна коштів позивачу було перераховано 67705,42 грн., 206876,04 грн. було спрямовано на погашення суми боргів за зведеним виконавчим провадженням та сплату виконавчого збору, 73771,00 грн. було спрямовано на оплату витрат виконавчого провадження, з яких 66033,00 грн. було сплачено на користь ФОП ОСОБА_3 за зберігання арештованого майна та 6000,00 грн. на користь суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_2 за оцінку арештованого майна. Позивач вважає протиправними дії державного виконавця та посадових осіб відповідача щодо формування витрат виконавчого провадження за якими ОСОБА_3 та ОСОБА_2 сплачено 72033,00 грн., через що звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 20.12.2021 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

04.01.2022 від позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків позову.

Ухвалою від 10.01.2022 у справі відкрите спрощене позовне провадження, судове засідання призначене на 19.01.2022 з викликом (повідомленням) сторін, зобов`язано відповідача надати належним чином завірені копії матеріалів зведеного виконавчого провадження №59335036.

17.01.2022 від відповідача до суду надійшло клопотання про залучення до участі в справі як третю особу зберігача арештованого майна ОСОБА_3 .

18.01.2022 від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання, обґрунтованого зайнятістю представника відповідача та необхідністю підготовки копії матеріалів виконавчого провадження та відзиву на позов.

У судове засідання 19.01.2022 представник відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання не прибув.

Представником позивача до суду подані клопотання про відмову у задоволенні клопотань відповідача.

Ухвалою від 19.01.2022 у задоволенні клопотання відповідача про залучення третьої особи відмовлено.

Станом на 19.01.2022 відзив на позов від відповідача до суду не надійшов.

Станом на 19.01.2022 відповідачем не виконані вимоги ухвали від 10.01.2022 про відкриття провадження у справі в частині надання матеріалів зведеного виконавчого провадження №59335036, через що, ухвалою від 19.01.2022 у відповідача витребувані матеріали зазначеного виконавчого провадження, судове засідання відкладене на 31.01.2022.

19.01.2022 від представника позивача до суду надійшло клопотання про улучення додаткових доказів.

25.01.2022 від відповідача до суду повторно надійшло клопотання про залучення до участі в справі третіх осіб, просить залучити суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

26.01.2022 від відповідача до суду надійшла копія матеріалів виконавчого провадження у трьох томах.

Також, 26.01.2022 від відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 27.01.2022 було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

28.01.2022 від відповідача до суду надійшов відзив на позов. У відзиві відповідач зазначає, що в провадженні відповідача перебувало зведене виконавче провадження №59335036 до складу якого входили наступні виконавчі провадження:

№63804960 з примусового виконання виконавчого листа №331/3834/19, виданого 05.03.2020 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з позивача на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості у розмірі 83178,39 грн. (виконавчий збір за яким становить 8317,84 грн., витрати виконавчого провадження 300 грн.);

№63804832 з примусового виконання виконавчого листа №331/3834/19, виданого 05.03.2020 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з позивача на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості у сумі 1921,00 грн. (виконавчий збір 192,10 грн., витрати виконавчого провадження 300 грн.);

№63804731 з примусового виконання виконавчого листа №331/6782/18, виданого 25.04.2019 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з позивача на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості 1762,00 грн. (виконавчий збір 176,20 грн., витрати виконавчого провадження 300 грн.);

№63804609 з примусового виконання виконавчого листа №331/6782/18, виданого 25.04.2019 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з позивача на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості у розмірі 48047,74 грн. (виконавчий збір 4804,77 грн., витрати виконавчого провадження 300 грн.);

№59254761 з примусового виконання виконавчого листа №333/2994/17, виданого 02.05.2019 Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з позивача на користь ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 960 грн. (виконавчий збір 96,00 грн., витрати виконавчого провадження 269 грн.);

№56703654 з примусового виконання постанови №28/1008-22.3/2406, виданої 11.08.2016 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України про стягнення з позивача на користь Державної архітектурно-будівельної інспекції України заборгованості у розмірі 52200 грн.

Посилається на приписи ст.ст. 50, 56 Закону України «Про виконавче провадження», п.п. 10, 11 розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту України від 02.04.2012 №512/5, ст. 388 КК України, та зазначає, що 21.12.2020 державним виконавцем було складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме зазначену вище квартиру, яку передано на платне зберігання ОСОБА_3 за договором від 21.12.2020. Зазначає, що зазначена постанова надсилалась в адресу позивача простою кореспонденцією та він не вчиняв дії щодо призначення іншого зберігача або отримання майна на зберігання особисто. Крім того, постановою від 29.04.2021 так само було описано та арештовано зазначену вище квартиру та передано її на зберігання ОСОБА_3

05.05.2021 державним виконавцем винесено постанову про призначення спеціаліста у виконавчому провадженні ОСОБА_2 для отримання технічного паспорта на об`єкт нерухомості арештовану квартиру, а 18.05.2021 постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності, якою визначено суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_2 для оцінки арештованої квартири.

19.05.2021 до відповідача надійшов звіт про вартість арештованої квартири.

26.05.2021 арештована квартира передана на реалізацію через ДП «СЕТАМ».

За результатами електронних торгів квартиру було реалізовано 03.08.2021.

09.09.2021 від переможця торгів на рахунок відповідача надійшло 348352,46 грн.

09.09.2021 державним виконавцем винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження у розмірі 66033,00 грн., яка надсилалась в адресу позивача.

В подальшому отримані від реалізації майна позивача кошти були розподілені між стягувачами, спрямовані на оплату виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, решта повернена позивачу.

Доводи позивача щодо завищеної вартості послуг суб`єкта оціночної діяльності вважають хибними. Позовна заява ґрунтується на припущеннях та міркуваннях позивача без зазначення норм права порушених під час виконавчого провадження.

Просить відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання 31.01.2022 представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання не прибув, 31.01.2022 від нього засобами електронної пошти до суду надійшло клопотання не засвідчене електронним цифровим підписом, про проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку, проте відеоконференцзв`язок із представником позивача не відбувся через неприєднання представника позивача до відеоконференції.

Ухвалою від 31.01.2022 до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, були залучені - ОСОБА_2 (далі третя особа 1) та ОСОБА_3 (далі третя особа 2), судове засідання відкладене на 03.02.2022.

У судове засідання 03.02.2022 третя особа 2, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, не прибула.

У судовому засіданні 03.02.2022 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, з підстав наведених у позові, зокрема зазначивши, про відсутність підстав для передачі арештованого майна на зберігання третій особі 2 оскільки акт опису та арешту майна не складався, а постанова про опис та арешт майна не містить опису цього майна. Документи оформлені на підтвердження витрат по зберіганню (договір, рахунок) мають істотні недоліки. Витрати на оцінку арештованого майна істотно завищені та не відповідають звичайним цінам на такі послуги. Вказує, що доступу до арештованої квартири у державного виконавця та зберігача не було, а описана й арештована в межах виконавчого провадження 56703654 квартира, в силу вимог ч. 7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» не могла бути реалізована. Також зазначає, що станом на час призначення суб`єкта оціночної діяльності закінчився строк дії його сертифікату. При цьому зазначив, що визначена третьою особою 1 вартість арештованого майна цілком влаштовує позивача, він її не оскаржує.

Представники відповідача проти позову заперечили, з підстав викладених у відзиві на позов, зокрема зазначивши, про наявність у державного виконавця обов`язку передати арештоване майно на зберігання, про відсутність між відповідачем (його посадовими особами) з одного боку та третьою особою 2 будь-яких суперечок (різного тлумачення) щодо умов договору зберігання (зокрема, щодо виплаченої третій особі 2 суми за таким договором), про необґрунтованість позову в частині зазначення норм права, які були порушені державним виконавцем чи посадовими особами відповідача в ході виконавчого провадження. Щодо витрат виконавчого провадження на залучення суб`єкта оціночної діяльності зазначили, що такі витрати були необхідними та відповідають змісту договору із третьою особою 1. Також зазначили, що позивач неодноразово ознайомлювався із матеріалами виконавчого провадження та не висловлював зауважень щодо передачі майна на зберігання третій особі 2 та щодо витрат на оцінку арештованого майна, не вчиняв заяв про передачу арештованого майна йому на зберігання. Зазначили, що виконавчі дії вчинялись відповідно до законодавства України.

Третя особа 1 у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, зазначивши, що вартість оцінки арештованого майна була узгоджена між ним та державним виконавцем. На формування цієї вартості впливає ряд факторів, зокрема те, що третя особа 1 надала свої послуги на умовах відстрочення платежу, що оцінка вартості арештованого майна супроводжувалась неодноразовим виїздом за місцезнаходженням арештованого майна, зверненням до відповідних органів щодо отримання технічної документації на арештоване майно, необхідністю явки в суд в разі оспорювання оцінки арештованого майна.

Крім того, зазначив, що безпосередньо він, на підставі нотаріально посвідченої довіреності вчиняв дії щодо прийняття арештованого майна на зберігання, підписання договору та оформлення документів на підтвердження витрат на зберігання. Вартість зберігання була узгоджена між сторонами договору та відповідає звичайній вартості таких послуг, становить 2% на місяць від вартості арештованого майна. Кінцева вартість послуг третьої особи 2 визначалась шляхом множення вартості арештованого майна (379593,00 грн.) на 2%, ділення на середню кількість днів у місяці (30) та множення на кількість днів зберігання (в даному випадку 261 день). Математична помилка в розрахунку вартості зберігання щодо зазначення в рахунку за послуги зберігання меншої суми, ніж та яка визначається за зазначеною формулою (замість 66049,18 грн. в рахунку третьої особи 2 визначено 66033,00 грн.), вплинула лише на зменшення витрат виконавчого провадження, а не їх збільшення. Крім того, зазначив, що платність зберігання викликана ризиками втрати арештованого майна, яке передане на зберігання. Відповідно до вимог законодавства третя особа 2 в разі втрати чи пошкодження майна в період його зберігання несе обов`язок відшкодувати вартість такого майна чи витрат на його відновлення.

У судовому засіданні 03.02.2022 оголошувалась перерва до 11.02.2022.

У судовому засіданні 11.02.2022 представник третьої особи 2 надав пояснення аналогічні тим, які він надав суду як третя особа 1. Крім того, зазначив, що договір зберігання був укладений за типовою формою, на підставі постанови про опис та арешт майна боржника, кінцева дата періоду зберігання була визначена в день складання акту виконаних робіт 07.09.2021.

Заслухавши представників сторін та третю особу, розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

В провадженні відповідача перебувало зведене виконавче провадження №59335036, до складу якого входили наступні виконавчі провадження:

№63804960 з примусового виконання виконавчого листа №331/3834/19, виданого 05.03.2020 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з позивача на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості у розмірі 83178,39 грн. (виконавче провадження відкрите 09.04.2021);

№63804832 з примусового виконання виконавчого листа №331/3834/19, виданого 05.03.2020 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з позивача на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості у сумі 1921,00 грн. (виконавче провадження відкрите 09.04.2021);

№63804731 з примусового виконання виконавчого листа №331/6782/18, виданого 25.04.2019 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з позивача на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості 1762,00 грн. (виконавче провадження відкрите 09.04.2021);

№63804609 з примусового виконання виконавчого листа №331/6782/18, виданого 25.04.2019 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з позивача на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості у розмірі 48047,74 грн. (виконавче провадження відкрите 09.04.2021);

№59254761 з примусового виконання виконавчого листа №333/2994/17, виданого 02.05.2019 Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з позивача на користь ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 960 грн. (виконавче провадження відкрите 04.06.2019);

№56703654 з примусового виконання постанови №28/1008-22.3/2406, виданої 11.08.2016 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України про стягнення з позивача на користь Державної архітектурно-будівельної інспекції України заборгованості у розмірі 52200 грн. (виконавче провадження відновлене 11.06.2019).

Зазначені виконавчі провадження були об`єднані у зведене виконавче провадження 09.04.2021.

Щодо вартості зберігання арештованого майна судом встановлені наступні обставини.

04.02.2020 позивачем в адресу відповідача була подана заява, в якій він зазначив, що у його власності перебуває квартира за адресою: АДРЕСА_5 . Вказана квартира не є місцем проживання позивача, а тому не підпадає під обмеження статті 48 Закону, натомість іншого майна, за рахунок якого можливе погашення боргу в позивача немає. Просив здійснити необхідні дії щодо примусової реалізації зазначеної квартири з метою повного погашення заборгованості за виконавчим провадженням 56703654.

В ході виконавчого провадження №56703654 державним виконавцем Гринь Я.А. постановою від 21.12.2020 було описано та арештовано майно боржника квартира АДРЕСА_4 , яка на праві власності належала боржнику (позивачу), загальною площею 30,7 кв. м, житловою 15,1 кв. м.

Зазначена постанова була складена за відсутності позивача (його представника) та стягувача, в присутності двох понятих.

Пунктом 2 зазначеної постанови було встановлено обмеження права користування ним: всі види користування та відчуження, а саме: розтрата, відчуження, приховування, підміна, пошкодження, користування, знищення або інші незаконні дії з майном.

Пунктом 3 цієї постанови було призначено відповідальним зберігачем та попереджено його про кримінальну відповідальність третю особу 2, про що третя особа 2 розписалась на цій постанові.

21.12.2020 між відповідачем та третьою особою 2 був укладений договір зберігання, за умовами якого на зберігання третій особі 2 було передано квартиру АДРЕСА_4 , що належала позивачу. Пунктом 3.1 цього договору було визначено, що оплата послуг за цим договором здійснюється поклажедавцем (відповідачем) згідно акту виконаних робіт по зберіганню майна та виставленого рахунку за узгодженою сторонами цього договору сумою винагороди, а саме: 2% за один місяць зберігання. Пунктом 7.4 договору визначено, що умови договору застосовуються до відносин, які виникли з 21.12.2020 та дією Договору до 07.09.2021. Договір від імені третьої особи 2 було підписано третьою особою 1, який діяв за довіреністю.

В межах виконавчого провадження №56703654 державним виконавцем були вчинені запити до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради щодо зареєстрованого місця проживання позивача та осіб зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_5 .

08.04.2021 Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради були надані відповіді на запити державного виконавця №04-47/3/363 та №04-47/3/364, відповідно до яких позивач зареєстрований за адресою зазначеною в позові ( АДРЕСА_6 ), а за адресою АДРЕСА_5 зареєстровані особи відсутні.

Крім того, постановою заступника начальника відповідача Коломієць О.С. від 29.04.2021, прийнятою у зведеному виконавчому провадженні №59335036, було повторно описано та арештовано вищезазначену квартиру, відповідальним зберігачем призначено третю особу 2 та попереджено її про кримінальну відповідальність. Постанова складена за відсутності стягувача та боржника, в присутності двох свідків.

Згідно акту виконаних робіт по зберіганню та транспортуванню майна від 07.09.2021 за час відповідального зберігання квартири АДРЕСА_4 третьою особою 2 були визначені витрати в загальній сумі 66033,00 грн. за зберігання зазначеного майна протягом 261 дня, вартість якого становить 379593,00 грн. (розмір винагороди за 1 день визначений у сумі 263,00 грн.). Зазначений акт зі сторони відповідача підписаний державним виконавцем Гринь Я.А., зі сторони третьої особи 2 третьою особою 1, який діяв за довіреністю.

07.09.2021 третьою особою 2 був складений рахунок на послуги зі зберігання майна згідно договору від 21.12.2020 та акту виконаних робіт від 07.09.2021 на суму 66033,00 грн.

Постановою державного виконавця Гринь Я.А. від 09.09.2021 були визначені для боржника додаткові витрати виконавчого провадження №56703654, згідно договору оплата за зберігання арештованого майна квартири АДРЕСА_4 у розмірі 66033,00 грн.

Щодо вартості послуг з оцінки арештованого майна судом встановлені наступні обставини.

Постановою державного виконавця Гринь Я.А. від 17.05.2021, прийнятою по виконавчому провадженню №56703654, було призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання третю особу 1 для отримання копії технічного паспорта на вищезазначену квартиру. При цьому третю особу 1 попереджено про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого звіту з питань, що містяться в постанові.

17.05.2021 між відповідачем та третьою особою 1 був укладений договір №76/21 за умовами якого третя особа 1 прийняла зобов`язання здійснити незалежну оцінку арештованого нерухомого майна та додаткові роботи з технічною документацією, а саме: однокімнатна квартира, загальною площею 30,7 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , та знаходилась в приватній власності позивача. Відповідно до п. 2.1 цього договору вартість робіт на проведення незалежної оцінки майна обговорюється і зазначається сторонами за домовленістю, при цьому враховується характеристика майна, яке підлягає оцінці. Вартість робіт формується з урахуванням всіх витрат часу та затрат, необхідних для проведення оцінки (виїзд на місце зберігання об`єкту, огляд, складання «актів огляду…», фотографування або відео зйомка та ін.). За п. 2.2 цього договору умови оплати за проведення незалежної оцінки майна будуть вказані у рахунку і є невід`ємною частиною договору. Згідно із п. 2.3 договору після закінчення робіт оцінювач надає рахунок та акт виконаних робіт, згідно з домовленістю про сплату робіт з оцінки, вартість робіт не включає розміру податку на додану вартість. Відповідно до п. 2.5 цього договору розрахунки з оцінювачем проводитимуться згідно з домовленістю сторін, але кінцевий термін розрахунків повинен складати не більше ніж 30-ть банківських дні з моменту підписання акту виконаних робіт по оцінці майна.

Постановою заступника начальника відповідача Коломієць О.С. від 18.05.2021, прийнятою по виконавчому провадженню №56703654, було призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання третю особу 1, якому необхідно було надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна (акт оцінки майна) з питання вартості описаного майна, а саме нерухомого майна боржника, за адресою: АДРЕСА_5 без урахування ПДВ для подальшої реалізації на електронних торгах. Письмовий висновок (звіт) про оцінку майна повинен бути наданий протягом 15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою виконавця. Попереджено третю особу 1 про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого звіту з питань, що містяться в постанові.

19.05.2021 третьою особою 1 до відповідача був поданий звіт №76/21 про оцінку арештованого майна, за яким вартість арештованого майна визначена у сумі 379593,00 грн.

19.05.2021 між третьою особою 1 та відповідачем, в особі ОСОБА_5 , був підписаний акт виконаних робіт по оцінці арештованого нерухомого майна та додаткова робота з технічною документацією, відповідно до якого вартість послуг виконавця була визначена в сумі 6000,00 грн. Також, 19.05.2021 третьою особою 1 був складений рахунок №76/21, відповідно до якого вартість робіт з оцінки арештованого майна була визначена в сумі 6000,00 грн. без ПДВ, вартість додаткової роботи з технічною документацією не визначена.

Постановою державного виконавця Гринь Я.С. від 19.05.2021, прийнятою в межах виконавчого провадження №56703654, було визначено позивачу додаткові витрати виконавчого провадження згідно договору №76/21 оплата за оцінку арештованого майна, АДРЕСА_5 у розмірі 6000,00 грн.

За наслідками електронних торгів, які відбулись 03.08.2021, арештоване майно було реалізовано за ціною 366868,80 грн., з яких на рахунок відповідача було перераховано 348352,46 грн.

Розпорядженням державного виконавця Гринь Я.А. від 09.09.2021 №63804960/11, затвердженим від імені начальника відповідача Коломієць О.С., складеним в межах виконавчого провадження №63804960 по зведеному виконавчому провадженню №59335036 було розподілено кошти, які надійшли від реалізації майна позивача, зокрема: 66033 грн. на користь третьої особи 2 та 6000 грн. на користь третьої особи 1.

Платіжними дорученнями від 09.09.2021 №7909 та №7908 зазначені грошові кошти були перераховані на користь третьої особи 1 та третьої особи 2, відповідно.

13.09.2021 державним виконавцем Гринь Я.А. був складений акт №59335036 про проведені електронні торги, який затверджений в.о. начальника відповідача Коломієць О.С.

Розпорядженням державного виконавця Гринь Я.А. від 22.09.2021, складеним в межах виконавчого провадження №63804960 по зведеному виконавчому провадженню №59335036, на користь позивача було перераховано 67705,42 грн.

Інформації щодо залучення третіх осіб до виконавчого провадження внаслідок проведення процедур, визначених Законом України «Про публічні закупівлі» матеріали виконавчого провадження не містять. Інформацію щодо кількості залучень відповідачем третіх осіб до вчинення виконавчих дій, в тому числі до інших виконавчих проваджень, матеріали справи не містять.

25.11.2021 представник позивача ознайомився із матеріалами виконавчого провадження.

Вважаючи оскаржувані дії посадових осіб відповідача щодо формування додаткових витрат виконавчого провадження протиправними позивач звернувся до суду із цим позовом.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами першою, другою статті 5 Закону №1404 передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 18 Закону №1404 встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною п`ятою статті 18 Закону №1404 під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону №1404 сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Частиною першою статті 28 Закону №1404 встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VIII від 02.06.2016 (далі Закон №1403) завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

За змістом частини першої статті 4 Закону №1403 діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-4 ст. 20 Закону №1404 для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Експертом або спеціалістом може бути будь-яка дієздатна особа, яка має необхідні знання, кваліфікацію та досвід роботи у відповідній галузі.

Експерт або спеціаліст зобов`язаний надати письмовий висновок, а суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання - письмовий звіт з питань, що містяться в постанові, протягом 15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою виконавця. Цей строк може бути продовжений до 30 робочих днів за погодженням з виконавцем.

Експерт або спеціаліст зобов`язаний надавати усні рекомендації щодо дій, які виконуються в його присутності.

Експерт, спеціаліст і суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання мають право на винагороду за надані ними послуги.

Винагорода та інші витрати, пов`язані з проведенням експертизи, наданням висновку спеціаліста або звіту суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, належать до витрат виконавчого провадження.

Згідно зі ст. 42 Закону №1404 кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Частинами 1-2 статті 45 Закону №1404 визначено, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:

1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;

3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів);

4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

Згідно із ч.ч. 1-6 ст. 47 Закону №1404 грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки.

Грошові суми, стягнуті до Державного бюджету України або місцевих бюджетів, перераховуються в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Не допускається виплата стягувачу стягнутих сум готівкою або виплата стягнутих сум іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових сум заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 51 цього Закону).

Забороняється використовувати стягнуті з боржників грошові суми, що підлягають виплаті стягувачам, на цілі, не передбачені цією статтею, а також звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, під час примусового виконання яких такі суми стягнуто (крім випадків, коли стягувач є одночасно боржником в іншому виконавчому провадженні).

Стягнуті з боржника кошти, що залишилися після задоволення всіх вимог за виконавчими документами, перераховуються боржнику (крім випадків повернення коштів іншим особам).

Частинами 1, 5-7 ст. 48 Закону №1404 визначено наступне:

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

…

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 50 Закону №1404 звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до ч. 1-9 ст. 56 Закону №1404 арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються:

1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо;

2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди;

3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Перешкоджання вчиненню виконавцем дій, пов`язаних із зверненням стягнення на майно (кошти) боржника, порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном (коштами), на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна (коштів) тягнуть відповідальність, установлену законом.

Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений виконавцем, але не раніше ніж через п`ять робочих днів після накладення арешту. Продукти та інші речі, що швидко псуються, вилучаються і передаються для продажу негайно після накладення арешту.

Виявлені під час опису цінні папери, а також ювелірні та інші побутові вироби із золота, срібла, платини і металів платинової групи, дорогоцінного каміння і перлів, лом і окремі частини таких виробів, на які накладено арешт та/або які підлягають конфіскації в дохід держави, підлягають обов`язковому вилученню і не пізніше наступного робочого дня передаються на зберігання банкам України відповідно до умов договорів, укладених з органами державної виконавчої служби або приватними виконавцями. Арешт на цінні папери накладається в порядку, встановленому законодавством про депозитарну систему України.

Під час проведення опису майна боржника - юридичної особи та накладення арешту на нього виконавець також використовує відомості щодо належного боржнику майна за даними бухгалтерського обліку.

Частинами 1-5 статті 57 Закону №1404 (в редакції, яка була чинною станом на дату призначення суб`єкта оціночної діяльності) визначено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

За приписами ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання).

Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування.

У разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім`ї, вона може одержувати за зберігання майна винагороду, розмір та порядок виплати якої визначаються договором між зберігачем та виконавцем.

Виконавець своєю постановою може передати майно на зберігання іншому зберігачу. Копія постанови вручається новому зберігачу, до якої додається копія постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Порядок і умови зберігання зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону майна, на яке накладено арешт, встановлюються відповідно до умов договорів, укладених з банками України, з урахуванням вимог до таких договорів, встановлених Національним банком України за погодженням з Міністерством фінансів України, іншого майна - Міністерством юстиції України.

Порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.

Згідно з частиною другою статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Види та розміри витрат виконавчого провадження затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5 (далі - Наказ № 2830/5) , відповідно до розділу І якого до витрат виконавчого провадження належить: 1) виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; 2) пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку; 3) послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій; 4) послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; 5) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; 6) послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці; 7) банківські послуги при операціях з іноземною валютою; 8) сплата судового збору; 9) плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження; 10) інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ вказаного Наказу № 2830/5 розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах.

Приписами пунктів 1 та 2 розділу VI «Фінансування виконавчого провадження» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, передбачено, що фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження».

Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 554.

Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

В даній справі спір стосується обґрунтованості додаткових витрат виконавчого провадження.

Щодо доводів сторін суд зазначає наступне.

Приписами ч. 1 ст. 936, ч. 1 ст. 937, ст. 938, ч. 1 ст. 942, ч. 1 ст. 943, ст. 944, ч. 1 ст. 946, ч. 1 ст. 950, ст. 951 та ст. 954 ЦК України визначено наступне:

За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Зберігач зобов`язаний виконувати свої обов`язки за договором зберігання особисто.

Зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.

Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем:

1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості;

2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Положення цієї глави застосовуються до зберігання, яке здійснюється на підставі закону, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, за приписами ст. 978 ЦК України за договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

При цьому ст. 955 ЦК України визначено, що положення параграфу 1 цієї глави застосовуються до окремих видів зберігання, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про окремі види зберігання або законом.

Суд зазначає, що ст. 978 ЦК України (Договір охорони) перебуває у §3 (Спеціальні види зберігання) глави 66 (Зберігання), а тому є спеціальним видом зберігання. Відповідно, твердження позивача, що договір охорони не є зберіганням є безпідставним.

Щодо твердження позивача про відсутність факту передання майна на зберігання суд зазначає, що зі змісту постанови державного виконавця від 21.12.2020 про опис та арешт майна боржника вбачається факт передачі квартири на зберігання третій особі.

Щодо розміру плати за зберігання суд зазначає, що в даному випадку між сторонами договору відсутнє різне його прочитання щодо плати за зберігання, й ними ця частина договору витлумачена однаково вартість послуг зберігання встановлена в розмірі 2% в місяць від оціночної вартості арештованого майна.

Крім того, за приписами ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Позивачем суду не надано жодного доказу щодо відхилення від рівня звичайних цін під час визначення сторонами договору зберігання вартості послуг зберігання.

Позивач, в обґрунтування своїх вимог, із посиланням на приписи ст. 234 ЦК України, зазначає про фіктивність договору зберігання, укладеного між відповідачем та третьою особою 2.

За приписами ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Отже, лише за рішенням суду фіктивний правочин може бути визнаний недійсним, тобто такий правочин є оспорюваним, відповідно, не є нікчемним.

За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В даному випадку позивачем не заявлена позовна вимога про визнання договору зберігання, укладеного між відповідачем та третьою особою 2, недійсним.

Відповідно, у суду відсутні правові підстави для застосування наслідків недійсності цього правочину.

Щодо недоліків документального оформлення договору зберігання суд зазначає, що такі недоліки не свідчать про нереальність (фіктивність) договору зберігання чи невиконання третьою особою обов`язків зберігача.

Крім того, суд зазначає про відсутність в позові посилання на норму права, яка була порушена під час визначення зберігача, а судом такого порушення не встановлено.

Доводи позивача про наявність заборон, визначених ч. 7 ст. 48 Закону №1404, щодо реалізації арештованої квартири спростовуються матеріалами справи, відповідно до яких позивач мав інше житло, а в цій квартирі ніхто не проживав (не був зареєстрований).

Доводи позивача про те, що перерахування коштів третім особам відбувалось не у зведеному виконавчому провадженні спростовуються змістом розпорядження про перерахування таких коштів (в тексті зазначений номер зведеного виконавчого провадження).

Щодо доводів позивача про відсутність у ОСОБА_5 повноважень начальника відповідача станом на дату складання розпорядження про перерахування коштів третім особам спростовується матеріалами справи, зокрема, наказом відповідача від 23.08.2021 №2046-в/зп «Про надання відпустки Шабалі І.А.», відповідно до якого на період відпустки начальника відповідача (з 03 по 16 вересня 2021 року) на Коломієць О.С. було покладено обов`язки начальника відповідача.

Щодо доводів позивача про невірне зазначення в постановах про призначення суб`єкта оціночної діяльності реквізитів про право на здійснення такої діяльності третьої особи 1 та про відсутність його підпису на таких постановах суд зазначає, що в даному провадженні позивачем не оскаржуються зазначені постанови, а тому такі доводи судом не беруться до уваги.

Крім того, суд відхиляє посилання позивача на невірно зазначену дату договору оцінки арештованого майна, зазначену у звіті №76/21, оскільки позивачем такий звіт та визначена ним вартість арештованого майна не оскаржується.

Щодо доводів позивача про невідповідність визначеної третьою особою 1 вартості з оцінки арештованого майна рівню звичайних цін суд зазначає наступне:

Щодо вартості послуг з оцінки майна відповідно до інформації, розміщеної в мережі Інтернет, суд зазначає, що з наявної на зазначених в позові сайтах інформації неможливо встановити актуальність зазначених там розцінок, умови договорів на проведення такої оцінки, їх відповідність вимогам відповідача, зокрема щодо умов виконання, розрахунку.

Крім того, відповідно до пункту 1 розділу ІІ вказаного Наказу № 2830/5 розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах.

Щодо інших посилань позивача, то вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі викладеного, суд не вбачає правових підстав для задоволенні позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

З урахуванням викладеного, відповідаючи на питання щодо необхідності (неминучості) здійснення витрат на оцінку та зберігання арештованого майна суд, з урахуванням приписів вищенаведених норм права та обставин справи, дійшов висновку, що такі витрати були неминучі, оскільки позивач в ході виконавчого провадження не заявляв про передачу йому на зберігання арештованого майна та вартість такого майна без проведення його оцінки між позивачем та стягувачами не узгоджувалась. Крім того, обов`язок державного виконавця передати арештоване майно на зберігання та визначити суб`єкта оціночної діяльності для оцінки такого майна прямо передбачений Законом №1404.

При цьому суд зазначає, що позивач погодився із визначеною третьою особою 1 вартістю арештованого майна, і представник позивача в судовому засіданні зазначив, що така вартість цілком влаштовувала позивача.

Чи міг позивач уникнути таких витрат міг у разі вчинення ним наступних дій:

якби позивач самостійно здійснив пошук суб`єкта оціночної діяльності та такий суб`єкт здійснив оцінку арештованого майна, з якою б погодились стягувачі;

якби заявив державному виконавцю про передачу арештованого майна на зберігання позивачу чи іншій особі, послуги якої позивач би сплатив самостійно (за власний рахунок).

За приписами ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд не вбачає підстав для виходу за межі заявлених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, то питання про розподіл судових витрат не вирішувалось.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241, 243-246, 250, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Шабанової Софії Олександрівни (61058, м. Харків, а/с 9151), до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (вул. Європейська, буд. 16, м. Запоріжжя, 69104), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), про визнання дій та рішень державного виконавця протиправними - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням вимог ст. ст. 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 14.02.2022.

Суддя Р.В. Кисіль