Справа № 640/12259/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів Мельничука В.П., Оксененка О.М., за участю секретаря Рейтаровської О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національного університету оборони України імені Івана Черняховського на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з адміністративним позовом до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене протоколом засідання комісії з перевірки документів, що подаються військовослужбовцями для грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень Національного університету оборони України імені Івана Черняховського від 23.05.2019 року №2;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за піднайом (найом) жилих приміщень позивачу з 21 грудня 2018 року по 30 вересня 2019 року.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач безпідставно відмовив у нарахуванні та виплаті йому грошової компенсації за піднайом житла на яку він має право відповідно до закону.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.07.2021 адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

На думку апелянта суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач, зокрема зазначає, що слухачі (ад`ютанти) вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які мають сім`ї, у разі відсутності житлового приміщення для проживання у цій місцевості на час навчання розміщуються сімейних гуртожитках і мають право на компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення лише у випадку відсутності місць проживання у таких гуртожитках.

Позивач навчався у Національному університеті оборони України імені Івана Черняховського з 29.08.2018 та в грудні 2018 року звернувся із рапортом про виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла.

Водночас, оскільки на момент звернення позивача із вказаним рапортом житловий фонд був наявний, останньому запропоновано заселитися до сімейного гуртожитку університету.

Однак ОСОБА_1 від такого забезпечення житлом відмовився, що підтверджується відповідним записом на звороті рапорту про повернення документів, які подавалися на виплату грошової компенсації.

Саме з цієї підстави позивачу і було відмовлено виплаті вказаної компенсації.

Отже, ураховуючи те, що позивач не мав на меті скористатися своїм правом на забезпечення житлом, шляхом заселення до сімейного гуртожитку університету, прийняте комісією рішення про відмову у виплаті компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення є правомірним.

Разом з тим суд першої інстанції зазначеного не врахував, у зв`язку із чим ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить службу у Національному університеті оборони України імені Івана Черняховського, що сторони не заперечують.

19 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського із рапортом на виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №450 від 26.06.2013 «Про розмір і порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень».

Відповідно до протоколу засідання комісії з перевірки документів, що подаються військовослужбовцями для отримання грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень Національного університету оборони України імені Івана Черняховського від 23.05.2019 №2 відмовлено слухачу інституту авіації та протиповітряної оборони майору ОСОБА_1 у задоволенні рапорту щодо виплати грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень. Відмова обґрунтована тим, що згідно довідки начальника відділу експлуатації та ремонту фондів логістики від 14.05.2019 житловий фонд університету дозволяє заселення слухачів (ад`юнктів) як з сім`ями, так і на ліжко-місця.

Не погоджуючись із зазначеною відмовою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у виплаті грошової компенсації за піднайом (найом) житла є протиправною, оскільки позивач не забезпечений житлом, а тому має право на отримання такої компенсації.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з преамбулою Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII) цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до абзацу 1 пункту першого статті 12 Закон №2011-XII Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За змістом абзацу 5 пункту першого статті 12 Закон №2011-XII у разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 N1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі Порядок №1081).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1081 військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою у кожній військовій частині формується фонд службового житла.

У разі відсутності службового житлового фонду у військовій частині військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безоплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови у зазначених казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян.

Для інших військовослужбовців військова частина зобов`язана орендувати житло з метою забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднаймання (наймання) житлового приміщення у встановленому порядку.

Також наказом Міністерства оборони України 31 липня 2018 року №380 затверджена Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі Інструкція №380).

Згідно з пунктом 3 розділу IV Інструкції №380 курсанти, слухачі (ад`юнкти) вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які мають сім`ї, у разі відсутності житлового приміщення для проживання у цій місцевості на час навчання розміщуються в сімейних гуртожитках.

Слухачі (ад`юнкти) вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, сім`ї яких залишилися проживати за попереднім місцем служби або які не перебувають у шлюбі, на час навчання розміщуються у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян.

У разі відсутності таких гуртожитків зазначеним категоріям військовослужбовців (які не забезпечені службовим житловим приміщенням або службовою жилою площею за попереднім місцем служби) виплачується за місцем навчання грошова компенсація за піднайом (найом) жилого приміщення із урахуванням складу сім`ї, що проживають з військовослужбовцем під час навчання.

Пунктом 5 розділу V Інструкції №380 військовослужбовцям відповідних категорій та курсантам вищих військових закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби за їх бажанням виплачується грошова компенсація за піднайом (найом) житлового приміщення (далі - компенсація за піднайом).

Компенсація за піднайом виплачується за місцем проходження військової служби (навчання) відповідно до Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року №450 (далі Порядок №450).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що військовослужбовцям, які не забезпечені житлом, на час проходження навчання повинна надаватися житлова площа у відповідних гуртожитках, а випадку її відсутності грошова компенсація за піднайом (найом) житлового приміщення.

Під час розгляду цієї справи по суті, суд першої інстанції встановив, що відповідно до довідки Національного університету оборони України імені Івана Черняховського від 23.11.2018 №182/7/420/637 станом на 01.11.2018 ОСОБА_1 жилим приміщенням у гуртожитку не забезпечений.

Водночас докази, які б підтверджували факт пропозиції позивачу житлового приміщення або засвідчували його відмову від забезпечення відповідним житлом відповідачем не надано.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваного рішення відповідача та наявності підстав для його скасування.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач відмовився від забезпечення житловим приміщенням у гуртожитку, оскільки належні та допустимі докази в підтвердження цього в матеріалах справи відсутні.

Так, довідка від 14.05.2019, видана начальником відділу експлуатації та ремонту фондів логістики, на яку посилається відповідач в апеляційній скарзі підтверджує лише факт наявності місць у гуртожитку станом на 14.05.2019, однак висновки суду першої інстанції щодо відсутності доказів пропозиції позивачу житлового приміщення за спірний період не спростовує.

Щодо посилань скаржника на довідку від 13.08.2021 №182/7/366/109 та на рапорт від 04.06.2019 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом чистин третьої та четвертої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідач не надав будь-яких доказів неможливості подання, зазначених ним апеляційній скарзі доказів, до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відтак, надані відповідачем до суду апеляційної інстанції нові докази, які не були досліджені судом першої інстанції, під час розгляду апеляційної скарги колегією суддів не враховуються.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Національного університету оборони України імені Івана Черняховського залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2021 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко