Справа № 200/12701/21
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року Справа№200/12701/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку в спрощеному позовному провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника, адвоката Батюка Олега Олексійовича, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо невиплати позивачу заборгованості зі сплати страхових витрат з 1 липня 2014 року по дату винесення судом рішення по справі;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу заборгованість зі сплати страхових виплат за весь період з 1 липня 2014 року по дату винесення судом рішення по справі та в подальшому продовжувати нараховувати та сплачувати щомісячно відповідні страхові виплати на загальних підставах.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що з 2004 року має право на отримання страхових виплат у зв`язку з втратою професійної працездатності.

До липня 2014 року отримував страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду у Червоногвардійському районі м. Макіївка.

У 2016 році позивач переїхав на проживання у с. Македонівка Володарського району Донецької області.

У 2019 році для отримання регрес них виплат став на облік в Нікольському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду, але зазначене відділено не поновило виплату страхових виплат позивачу та не сплатило заборгованість, що утворилась за період з липня 2014 року по дату постановки його на облік у вказаному відділенні.

18 серпня 2021 року представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом щодо надання йому інформації про виплати за період з липня 2014 року по дату звернення із запитом, надання копій заяв про запит страхової справи позивача для продовження страхових виплат, копію рішення про взяття його на облік на підставі заяви від 2019 року, рішення про зупинення виплат позивачу ті ін.

Жодної відповіді з приводу відмови у поновленні страхових виплат позивач від відповідача не отримав.

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому заборгованості зі страхових виплат протиправною та такою, що порушує його права (а.с. 1-4).

У відзиві на позов відповідач не погоджується із позовними вимогами ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свою незгоду наступним.

З 27 травня 2004 року позивач знаходився на постійному обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду ССНВВ та ПЗ України у Гірницькому районі м. Макіївка.

З 1 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року позивач перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа та отримував страхові виплати у Відділенні виконавчої дирекції Фонду від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Красноармійськ Донецької області.

31 серпня 2016 року Відділенням виконавчої дирекції Фонду від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Красноармійськ Донецької області було винесено постанову № 0538/20554/25 про зняття позивача з обліку у зв`язку із відсутністю первинної довідки ВПО.

Означене рішення органу Фонду потерпілим не оскаржувалося.

В серпні 2021 року засобами поштового зв`язку до органу Фонду надійшов адвокатський запит щодо надання конфіденційної інформації стосовно ОСОБА_1

30 серпня 2021 року Управлінням було надано відповідь про те, що в управління не має правових підстав для надання цієї інформації без отримання додаткових документів, які підтверджують згоду особи на поширення конфіденційної інформації щодо позивача.

Позивач не звертався до будь-якого відділення органу Фонду із заявою про продовження виплати щомісячних страхових виплат у встановленому порядку.

Також у відзиві зазначено про пропуск позивачем строку звернення до суду із даним позовом, так як позивач знав про не виплату йому страхових виплат з липня 2014 року, але із даним позовом звернувся до суду лише у 2021 (а.с. 37-39).

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що жодного рішення про припинення виплати йому страхових виплат позивач не отримував.

Звертає увагу, що відповідач, зазначаючи про перебування позивача на обліку у Відділенні виконавчої дирекції Фонду від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Красноармійськ Донецької області, був обізнаний, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку управління, яке знаходиться на території Донецької області, яку адмініструє та по якій здійснює соціальні виплати за страховими випадками саме Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Щодо зауважень управління стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом, представник позивача зазначив, що згідно з ч. 7 ст. 47 Закону № 105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст. 34 Закону України «Про оплату праці» (а.с. 47-49).

Ухвалою суду від 30 вересня 2021 року позовну заяву позивача залишено без руху у зв`язку із наявністю недоліків позовної заяви (а.с. 21).

Ухвалою суду від 3 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмову провадженні); також в ухвалі зазначено, що згідно ч. 7 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст. 34 Закону України «Про оплату праці», враховуючи наведене право позивача на виплату йому раніше призначених страхових виплат є абсолютним та не може бути обмежено будь-яким строком. Отже, позивачем не було пропущено строк звернення до суду із даним позовом (а.с. 30-31).

У період з 13 по 31 грудня 2021 року суддя перебувала у відпустці.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянином України, РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , є інвалідом праці ІІІ групи (а.с. 6-7).

Відповідач, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, , місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, буд. 5; є суб`єктом владних повноважень та належним відповідачем у справі (а.с. 34).

Відповідно до довідок МСЕК ДОН-04 від 24 травня 2006 року № 019615 та № 048234 позивачеві встановлена стійка втрата професійної працездатності 40% та 3 група інвалідності безстроково (а.с. 12-13).

Як встановлено судом, постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 15 червня 2004 року позивачу призначено щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку р розмірі 115,06 грн з 27 травня 2004 року безстроково (а.с. 11).

Згідно довідки № /14971 від 21 листопада 2016 року, виданої Управлінням соціального захисту населення Нікольської районної державної адміністрації Донецької області позивач набув статус внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_3 (а.с. 9).

Суд вважає за необхідне зазначити, що у позові позивач вказує, що у 2019 році він звернувся до Нікольського управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та став там на облік для продовження отримання регрес них виплат, однак виплати не поновлені та заборгованість не сплачена (а.с. 2).

Зазначені обставини не підтверджені матеріалами справи.

Разом із цим відповідач зазначив, що у період з 1 по 31 жовтня 2014 року позивач перебував на обліку в Відділенні виконавчої дирекції Фонду від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Красноармійськ Донецької області та отримав за цей період страхові виплати у сумі 738,18 грн (а.с. 37-39).

Згідно відомостей з програмного забезпечення «Реєстр потерпілих», наданих відповідачем, стосовно ОСОБА_1 , у жовтні 2014 року позивачу сплачувалась страхова виплата у сумі 738,14 грн (а.с. 40-41).

Постановою відділення ВДФ у м. Красноармійську Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 8 листопада 2014 року № 0527/20554/20554/25 вирішено припинити щомісячну страхову виплату ОСОБА_1 з 1 листопада 2014 року; підставою припинення зазначено відсутність первинної довідки ВПО (а.с. 43).

Отже, станом на жовтень 2014 року позивач перебував на обліку у відділення ВДФ у м. Красноармійську Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України як внутрішньо переміщена особа.

Постановою ВВД ФССНВВПЗ у м. Красноармійську Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31 серпня 2016 року № 0538/20554/25 вирішено зняти з обліку справу потерпілого ОСОБА_1 31 жовтня 2021 року та припинити всі страхові виплати з 1 листопада 2014 року; підстава зняття - відсутність первинної довідки ВПО (а.с. 42).

18 серпня 2021 року представник позивача звернувся із адвокатським запитом до відповідача, в якому просив надати інформацію про сплату позивачу регресних виплат за період з липня 2014 року, інформацію щодо періоду перебування ОСОБА_1 на обліку в Нікольському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду со ціального страхування України в Донецькій області; надати копію заяви управління на запит справи за новим місцем проживання позивача, копію рішення управління про взяття на облік та продовження регресних виплат позивачеві; надати інформацію про прийняття рішень про зупинення виплати позивачу відповідних регресних виплат та надати копії таких рішень (а.с. 15).

30 серпня 2021 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області надало відповідь представнику позивача (вих. № 01-04/15-1672), в якій повідомило що адвокатський запит стосується надання конфіденційної інформації стосовно ОСОБА_1 і що управління не має правових підстав для надання цієї інформації без отримання додаткових документів, які підтверджують згоду позивача на поширення цієї конфіденційної інформації (а.с. 14).

Згідно відомостей з програмного забезпечення «Реєстр потерпілих», наданих відповідачем, з липня 2014 року по жовтень 2021 рік страхові виплати ОСОБА_1 не нараховувались не виплачувались за виключенням жовтня місяця 2014 року, коли позивачу було виплачено страхову виплату у сумі 738,14 грн (а.с. 40-41).

Будучи не згодним із невиплатою йому тривалий час страхових виплат позивач через свого представника звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV, Закон України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування»).

Розділом V Закону № 1105-XIV врегульовані питання загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Статтею 36 Закону № 1105-XIV визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них (ч. 5 ст. 47 Закону № 1105-XIV).

Згідно п. 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-ХІV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII (далі Закон № 1706-VII, Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб») внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

За приписами ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. […]. Особи, які тимчасово переміщені, мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до Закону № 1105-ХІV безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, за формою, наведеною в додатку до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 (далі - довідка про взяття на облік), відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Суд зазначає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Суд звертає увагу, що реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»(далі - Закон № 1382-IV), не може позбавляти його права на отримання страхових виплат. Отримання позивачем страхових виплат не може фактично ставитись в залежність від місця проживання особи, прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати заборгованості.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права, або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону, не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Лише в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ч. 1ст. 46 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини «Пічкур проти України» виплата соціальних платежів сама по собі не може ставити осіб, які проживають у різних країнах, у відносно схоже становище, оскільки будь-яка система соціального забезпечення, включаючи пенсійне забезпечення, у першу чергу створена для забезпечення певних мінімальних стандартів рівня життя осіб, що проживають у відповідній країні, та обслуговування їхніх потреб. Більше того, важко зробити якесь правильне порівняння між пенсіонерами, що проживають у відповідній країні, та тими, які проживають в іншому місці, через низку економічних та соціальних відмінностей, що застосовуються залежно від країни.

Практикою Суду встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвизначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За приписами ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Керуючись ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як встановлено судом постановою відділення ВДФ у м. Красноармійську Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 8 листопада 2014 року № 0527/20554/20554/25 припинено щомісячну страхову виплату ОСОБА_1 з 1 листопада 2014 року у зв`язку із відсутність первинної довідки ВПО (а.с. 43).

Постановою ВВД ФССНВВПЗ у м. Красноармійську Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31 серпня 2016 року № 0538/20554/25 справу потерпілого ОСОБА_1 знято з обліку та припинено всі страхові виплати з 1 листопада 2014 року; підстава зняття - відсутність первинної довідки ВПО (а.с. 42).

Беручи до уваги наведені вище нормативно-правові приписи, а також практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що зазначені вище постанови не відповідають нормативно-правовим приписам, наведеним судом вище, а тому є протиправними.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що позивач оскаржує бездіяльність відповідача з приводу не виплати страхових сум за спірний період, але за наявності не скасованих (чинних) постанов про таке припинення з боку відповідача відсутня неправомірна бездіяльність.

На переконання суду саме прийняття постанов про припинення виплати страхових сум та про зняття справи позивача з обліку створило порушення прав позивача, а тому належним способом захисту у даному випадку має бути визнання цих постанов протиправними та їх скасування.

У зв`язку із наведеним вище, беручи до уваги приписи ч. 2 ст. 9 КАС України, відповідно до яких суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати вказані постанови протиправними та скасувати їх.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу щомісячних страхових виплат за спірний період, суд зазначає, що така бездіяльність мала місце у зв`язку із наявністю на той час чинних постанов відділення Фонду про припинення виплат та зняття справи з обліку, які протягом спірного періоду протиправними не визнавались та не скасовувались.

Отже, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати позивачу заборгованість зі страхових виплат за спірний період та поновити поточні виплати страхових сум, суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи судом встановлено, що страхові суми за період з 1 липня 2014 року день розгляду справи судом не нараховувались та не виплачувались (крім страхової виплати за жовтень 2014 року).

Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.

Як вбачається з довідки медико-соціальної експертної комісії серія ДОН-04 № 048234 від 24 травня 2006 року позивачеві встановлена стійка втрата працездатності безстроково (а.с. 13).

Отже, страхові виплати, призначені позивачу у зв`язку із втратою працездатності внаслідок профзахворювання, мали сплачуватись останньому безстроково.

Враховуючи висновок суду щодо протиправності постанов відділення ВДФ у м. Красноармійську ФССНВВПЗ України від 8 листопада 2014 року № 0527/20554/20554/25 та від 31 серпня 2016 року № 0538/20554/25, беручи до уваги приписи ч. 5 ст. 47 Закону № 1105-XIV, страхові виплати за період з 1 липня 2014 року по 30 вересня 2014 року, з 1 листопада 2014 року - підлягають нарахуванню та виплаті позивачеві.

Як вже зазначалось судом, пунктом 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105-ХІV передбачено, що особливості надання соціальних послуг та виплат за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам визначаються Кабінетом Міністрів України, тобто, який відповідно до ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27 лютого 2014 року № 794-VII є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

І у постанові Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (абз. 1 п. 1), і у постанові Кабінету Міністрів України № 365, якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (п. 15) зазначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати […].

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2019 року № 640/18720/18, яке набуло чинності 12 липня 2019 року, визнано протиправними та не чинними підпункт 2 п. 1, підпункт 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365», але лише в частині, що стосується сум невиплачених п е н с і й.

Отже, саме в органі, що здійснює соціальні (страхові) виплати має обліковуватись заборгованість громадян із соціальних (страхових) виплат Фонду за минулі періоди.

Як наслідок, позивач має право на поновлення виплат страхових виплат та на отримання заборгованості зі страхових виплат за період з 1 липня 2014 року по 30 вересня 2016 року та з 1 листопада 2014 року по день поновлення поточних виплат.

Разом із цим суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 березня 2016 року № 167 були внесені зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України, в тому числі:

1. У постанові № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» пункт 1 викладено в новій редакції, відповідно до якої виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України. Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому, з компенсацією витрат за надання таких послуг, передбачених укладеним відповідно до пункту 3 цієї постанови тристороннім договором; починаючи з 1 липня 2016 року виплата пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, довічних державних стипендій за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»;

2. У Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 «Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 4 липня 1998 року № 734», викладено пункт 27 Порядку в наступній редакції: «Уповноважені банки за письмовими запитами органів Пенсійного фонду, органів праці та соціального захисту населення і Мінфіну зобов`язані подавати інформацію про зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки одержувачів та про їх закриття. Обмін інформацією між Мінфіном та АТ Ощадбанк щодо здійснення пенсійних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюється на підставі укладеного між Мінфіном та АТ Ощадбанк договору про взаємодію».

Також пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 14 березня 2016 року № 167 доручено Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» забезпечити до 1 липня 2016 року відкриття поточних рахунків та видачу платіжних карток за зверненням відповідно до абзацу другого пункту 1 цієї постанови внутрішньо переміщених осіб, які не обслуговуються в публічному акціонерному товариствіДержавний ощадний банк України,і не пізніше ніж з 1 серпня 2016 року розпочати за зверненням клієнтів за власний рахунок виготовлення та обмін існуючих платіжних карток на платіжні картки, які одночасно є пенсійним посвідченням, із зазначенням графічної та електронної інформації про власника та його електронного цифрового підпису.

Отже, починаючи з 1 липни 2016 року виплата фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Суд зауважує, що постанова Кабінету Міністрів України № 167 була оскаржена в судовому порядку в частині приписів «починаючи з 1 липня 2016 р. виплата пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, довічних державних стипендій за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2017 року у справі № 826/11272/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року, суд відмовив у задоволенні позовних вимог.

За наслідками касаційного перегляду (постанова від 25 вересня 2018 року) Верховний Суд залишив без змін зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанції та зазначив, щоу справі № 826/11272/16 зазначено, що Кабінет Міністрів України, приймаючи оспорюванні зміни до Постанови № 637, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки будь-яких обмежень прав громадян, зокрема, вільно переміщених осіб, пов`язаних із соціальними виплатами, не встановлено, також не вбачається також і не відповідність вказаної постанови вимогам Конституції України.

Отже, страхові виплати мають сплачуватись (перераховуватись) на банківській рахунок особи, відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України».

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем в межах даної справи сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн (а.с. 27), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у повному розмірі.

Керуючись ст.ст. 2-4, 6, 9, 12, 72-78, 90, 94, 139, 258, 262, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділення ВДФ у м. Красноармійську Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 8 листопада 2014 року № 0527/20554/20554/25, якою вирішено припинити щомісячну страхову виплату ОСОБА_1 з 1 листопада 2014 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову ВВД ФССНВВПЗ у м. Красноармійську Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31 серпня 2016 року № 0538/20554/25, якою вирішено зняти 31 жовтня 2021 року з обліку справу потерпілого ОСОБА_1 та припинити всі страхові виплати з 1 листопада 2014 року.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 на його картковий рахунок, відкритий в ПАТ "Державний ощадний банк України", страхові виплати, призначені постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 15 червня 2004 року.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 на його картковий рахунок, відкритий в ПАТ "Державний ощадний банк України", заборгованість зі страхових виплат за періоди з 1 липня 2014 року по 30 вересня 2014 року, з 1 листопада 2014 року по день поновлення поточних виплат.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна