Справа № 200/4305/21
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2022 року Справа№200/4305/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грищенка Є.І., при секретарі судового засідання Гуменному М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про:

- визнання протиправним та скасування рішення від 21 грудня 2020 року № 6015 про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язання повторно розглянути заяву від 18 грудня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 період роботи в філії «Павлоградське енергопідпрємтсво» ПАО «ДТЕК Павлоградуголь» з 01 квітня 2013 року по 30 листопада 2014 року, в філії «Добропільське енергопідприємтсво» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» з 01 грудня 2014 року по 18 грудня 2020 року (день звернення), до загального стажу період отримання допомоги по безробіттю в Добропільському центрі зайнятості з 21 вересня 1995 року по 18 червня 1996 року.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Рішенням № 6015 від 21 грудня 2020 року у призначенні пенсії було відмовлено, оскільки на дату звернення позивачка не набула встановленого законом віку 55 років. Крім того, вказаним рішенням до пільгового стажу за Списком № 2 не зараховані періоди роботи з 01 квітня 2013 року по 30 листопада 2014 року та з 01 грудня 2014 року по 18 грудня 2020 року та до страхового стажу період отримання допомоги по безробіттю в Добропільському центрі зайнятості з 21 вересня 1995 року по 18 червня 1996 року.

Позивачка вважає рішення управління протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки, по-перше, має право на призначення пенсії відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року та по-друге, записами у трудовій книжці підтверджено її право на зарахування спірних періодів роботи до пільгового стажу за Списком №2 та до страхового стажу періоду отримання допомоги по безробіттю.

Ухвалою суду від 19 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) учасників справи.

12 травня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 з моменту набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» з 11 жовтня 2017 року. Станом на дату набрання чинності вказаного закону (11 жовтня 2017 року) позивачці виповнилось 46 років 10 місяців 25 днів, відтак умови та порядок призначення пенсії за віком на пільгових умовах нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивачкою не було досягнуто віку 50 років. Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року на спірні правовідносини не впливає, оскільки приписи Закону України «Про пенсійне забезпечення» не поширюються на позивачку.

Щодо не зарахування спірних періодів до пільгового стажу за Списком №2 представник відповідача зазначив, що трудова книжка підтверджує лише загальний стаж роботи. Для підтвердження пільгового характеру роботи необхідно надавати уточнюючі довідки. Крім того, положеннями Порядку № 637 визначено зразок уточнюючих довідок. Надані позивачкою довідки, що підтверджують характер роботи не відповідають встановленому Порядку № 637 зразку, а саме відсутній номер та дата видачі довідки. Також відповідач зауважив на тому, що надана до суду довідка № 318 від 23 березня 2021 року видана після звернення позивачки до управління із заявою про призначення пенсії та не надавалась разом із такою заявою, а тому не може бути належним доказом у справі.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду отримання допомоги по безробіттю представник відповідача зазначив, що в наданій трудовій книжці номер розпорядження про призначення допомоги по безробіттю дописаний чорнилом, яке відрізняється від запису. Крім того, надана позивачкою до суду довідка № 03/125/01-45-21 від 20 січня 2021 року видана після звернення позивачки до управління із заявою про призначення пенсії та не надавалась разом із такою заявою, а тому не може бути належним доказом у справі.

Ухвалою суду від 19 травня 2021 року зупинено провадження у справі до набрання чинності рішенням Верхового Суду у зразковій справі №360/3611/20.

Ухвалою суду від 02 грудня 2021 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 02 грудня 2021 року призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою суду від 22 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 12 січня 2022 року замінено первісного відповідача на правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач, управління).

Сторони про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, до суду не з`явились.

Представник позивачки надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивачки.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивачка ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

18 грудня 2020 року позивачка звернулась до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії.

Рішенням від 21 грудня 2020 року позивачці відмовлено у призначенні пенсії згідно п.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки на дату звернення вона не набула 55 років.

Вказаним рішенням до загального страхового стажу не зараховано період отримання допомоги по безробіттю з 21 вересня 1995 року по 18 червня 1996 року, оскільки номер розпорядження про призначення допомоги по безробіттю дописаний чорнилом, яке відрізняється від запису.

Відповідно до зазначеного рішення страховий стаж позивачки складає 31 рік 24 дні, стаж роботи за Списком №2 08 років 03 місяці 29 днів.

Період роботи з 01 квітня 2013 року по 30 листопада 2020 року зараховано до загального страхового стажу, оскільки в довідці відсутній номер та дата видачі довідки.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон №2148, що доповнив Закон № 1058 розділом XIV-1, який містить п. 2 ч. 2 ст. 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

- чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

- жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених робота.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Законом № 213, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений п. «б» ст. 13 Закону №1788 вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до п. 1 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14 пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213.

Згідно з п. 3 резолютивної частини Рішення КСУ №1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону №1788, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п. 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058 з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (п. 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, п. 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Велика Палата Верховного Суду відхилила доводи пенсійного органу про те, що відповідно до ст. 5 Закону № 1058 дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що Закон №1788 був прийнятий раніше за Закон №1058.

Велика Палата Верховного Суду також не погодилась з посиланням пенсійного органу на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, відповідно до якого положення Закону № 1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148 мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку пенсійного органу, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788 відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788 всі інші положення, чого зроблено не було.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії, позивачка досягла 50-річного віку, мала страхового стажу 31 рік 24 дні.

Суд наголошує, що відповідно до п. «б» статті 13 Закону № 1788 в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213, жінки мають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 за умови досягнення ними 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачка при зверненні до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, досягла необхідного віку (50 років згідно п. «б» ст. 13 Закону № 1788), а отже така заява мала бути розглянута відповідно до положень статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Щодо не зарахування періоді роботи з 01 квітня 2013 року по 30 листопада 2014 року та з 01 грудня 2014 року по 18 грудня 2020 року, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось раніше, спірним рішенням період роботи з 01 квітня 2013 року по 30 листопада 2020 року зараховано тільки до загального страхового стажу, оскільки в довідці відсутній номер та дата видачі довідки. Крім того, як вбачається з розрахунку стажу, період з 01 грудня 2020 року по день звернення із заявою про призначення пенсії (18 грудня 2020 року) не зарахований ані до страхового ані до пільгового стажу.

Суд зазначає, що статтею 62 Закону № 1788 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Відповідно до п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу наведених положень, суд приходить до висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. Проте, у разі відсутності трудової книжки або записів у ній, які визначають право на призначення пенсії на пільгових умовах, зокрема, характер та тривалість роботи, необхідно надавати уточнюючи довідки підприємства.

Щодо спірних періодів роботи трудова книжка позивачки НОМЕР_3 містить наступні записи:

- 01.04.2013 р. прийнята машиністом (кочегаром) 3 розряду котельні в котельний цех ВСП «Шахта Білозерська» за переведенням з ВСП «Шахтоуправління Білозерське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля»;

- 15.10.2014 р. переведена машиністом (кочегаром) котельні 4 розряду цього ж котельного цеху;

- 30.11.2014 р. звільнена за п. 5 ст. 36 КЗпП України за переведенням до філії Добропільське енергопідприємтсво ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля»;

- 01.12.2014 р. прийнята машиністом (кочегаром) котельні 4 розряду в котельний цех «Шахта Білозерська» за переведенням з філії «Павлоградське енергопідприємство» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

На підтвердження права на зарахування вказаних періодів роботи, відповідачу було надано, серед іншого, довідку, видану філією «Добропільське енергопідприємтсво» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» відповідно до якої позивачка з 01 грудня 2014 року по теперішній час працює в котельному цеху машиністом (кочегаром) котельні 2 розряду з повним робочим днем за пільговим стажем.

Вказана довідка містить всю інформацію, що визначена п. 20 Порядку № 637, а певні недоліки заповнення довідки про підтвердження пільгового стажу не можуть позбавляти позивачку права на пенсійне забезпечення, така обставина не пов`язана з її волею.

Відповідно до п. 4.2 і п. 4.3 розділу IV Порядку № 22-1 (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів повідомлення позивачку про необхідність подання додаткових документів.

Проте, додаткові документи, а саме довідка від 23 березня 2021 року № 318 була надана до суду.

Згідно вказаної довідки позивачка працювала з 01 квітня 2013 року машиністом (кочегаром) котельної 2 розряду з повним робочим днем за переведенням, з 15 жовтня 2014 року машиністом (кочегаром) котельної 4 розряду з повним робочим днем, 30 квітня 2014 року звільнена за п. 5 ст. 36 КЗпП України за переведенням до філії Добропільське енергопідприємтсво ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». Професія машиніст (кочегар) котельної на вугіллі відноситься до Списку №2 розділу ХХХІІІ «Загальні професії» постанови КМУ № 36 від 16 січня 2003 року на пільгових умовах.

Крім того, відповідно до абзац третього п. 4.1 розділу IV Порядку № 22-1 передбачено, що заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Отже, з наведених норм чинного законодавства випливає дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Проте, відповідачем не надано доказів того, що позивачку було ознайомлено з переліком відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви, як це передбачено п. 4.1 розділу IV Порядку № 22-1.

Зазначене свідчить про передчасність спірного рішення управління.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що записами у трудовій книжці позивачки та уточнюючими довідками підтверджено її право на зарахування періоду роботи з 01 квітня 2013 року по 30 листопада 2020 року до пільгового стажу за Списком № 2. Також записами у трудовій книжці також підтверджено право позивачки на зарахування до страхового та пільгового стажу періоду роботи позивачки з 01 грудня 2020 року по 18 грудня 2020 року до страхового та пільгового стажу за Списком №2.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивачки періоду отримання допомоги по безробіттю з 21 вересня 1995 року по 18 червня 1996 року, суд зазначає наступне.

Статтею 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином до 01 січня 2004 року стаж підтверджується документально, в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058.

Підпунктом «а» частини 3 статті 56 Закону № 1788 передбачено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 N 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за N 1566/11846. (далі Порядок №22-1, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій передбачено, що період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці, а починаючи з 01 січня 2010 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Як вбачається з трудової книжки позивачки 21 вересня 1995 року їй призначена допомога по безробіттю в Добропільському міському центрі зайнятості Донецької області. 21 грудня 1995 року продовжено виплату допомоги по безробіттю. 18 червня 1996 року припинено виплату допомоги по безробіттю.

Таким чином, належним доказом, а саме трудовою книжкою підтверджено право позивачки на зарахування періоду отримання допомоги по безробіттю до страхового стажу.

Крім того, до суду було надано довідку Добропільського міського центру занятості від 20 січня 2021 року № 03/125/01-45-21 яка підтверджує отримання позивачкою допомоги по безробіттю у спірний період.

Суд не приймає посилання відповідача у спірному рішенні на те, що вказаний період не зараховано до страхового стажу оскільки номер розпорядження про призначення допомоги по безробіттю дописаний чорнилом, яке відрізняється від запису, як на підставу для не зарахування цього періоду, оскільки недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 по справі №677/277/17 провадження № К/9901/1298/17 та в постанові від 12 березня 2019 року по справі № 2а/349/28/16 провадження № К/9901/30494/18.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення відповідача від 21 грудня 2020 року № 6015 прийняте всупереч вимогам чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

Враховуючи наведене, належним способом захисту порушеного права позивачки буде визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 21 грудня 2020 року № 6015 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», зарахувавши до її страхового стажу період отримання допомоги до безробіттю з 21 вересня 1995 року по 18 червня 1996 року, до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 01 квітня 2013 року по 30 листопада 2020 року та до страхового та пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 01 грудня 2020 року по 18 грудня 2020 року.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та про задоволення позовних вимог позивачки в повному обсязі.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 908 грн., судові витрати у розмір 908 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 21 грудня 2020 року № 6015 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) № 6015 від 18 грудня 2020 року про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», зарахувавши до її страхового стажу період отримання допомоги до безробіттю з 21 вересня 1995 року по 18 червня 1996 року, до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 01 квітня 2013 року по 30 листопада 2020 року та до страхового та пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 01 грудня 2020 року по 18 грудня 2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 908 грн.

Вступну та резолютивну частини рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті 12 січня 2022 року.

Повний текст рішення складено 20 січня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.І. Грищенко