Справа № 200/6310/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року справа №200/6310/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Блохіна А.А., Міронової Г.М.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Азовської митниці Держмитслужби на додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у справі № 200/6310/21 (головуючий І інстанції Лазарєв В.В.) за позовом приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Імені Ілліча» до Азовської митниці Держмитслужби, Донецької митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA700100/2020/000028/2 від 07.12.2020 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA700100/2020/00073 від 07.12.2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA700100/2020/000028/2 від 07 грудня 2020 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA700100/2020/00073 від 07 грудня 2020 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправними і скасовано рішення Азовської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA700100/2020/000028/2 від 07 грудня 2020 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA700100/2020/00073 від 07 грудня 2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Азовської митниці Держмитслужби на користь ПрАТ «Металургійний комбінат «Імені Ілліча» понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 15 328,98 грн.

Додатковим рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року клопотання представника позивача про стягнення судових витрат в адміністративній справі №200/6310/21 задоволено частково.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Азовської митниці Держмитслужби на користь ПрАТ «Металургійний комбінат «Імені Ілліча» понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 гривень.

Не погодившись з додатковим рішенням Азовська митниця Держмитслужби звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати додаткове рішення, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Стягнута сума винагороди не відповідає критерію реальності та співмірності, оскільки не відповідає реальним (дійсним) часовим затратам адвоката при наданні юридичних послуг по справі.

Складність юридичних послуг не може ставитися у залежність від ціни позову, оскільки для адвоката надання правової допомоги у цій справі є типовим та шаблонним.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року визнано протиправним та скасовано рішення Азовської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA700100/2020/000028/2 від 07 грудня 2020 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA700100/2020/00073 від 07 грудня 2020 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Азовської митниці Держмитслужби на користь приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Імені Ілліча» понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 15328 грн. 98 коп.

Під час винесення судового рішення позивачем не подано доказів, необхідних для вирішення клопотання щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень витрат на професійну правничу допомогу (яке заявлялося позивачем). Зазначено, що таке клопотання може бути вирішено шляхом ухвалення додаткового рішення за умови подання позивачем відповідних доказів з цього питання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

25.08.2021 року представник позивача звернулася з клопотанням, в якому просила долучити до матеріалів справи докази понесених витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 14 759,32 грн. та ухвалити додаткове рішення.

15 вересня 2021 року від представника відповідача надійшла заява про зменшення судових витрат на правничу допомогу, в якій зазначено про неспівмірність витрат позивача за правничу допомогу зі складністю справи. Крім того, в провадженні суду перебували та перебувають справи між тими самим сторонами, з подібним предметом, з аналогічними обґрунтуваннями та вимогами.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, виходив з принципу пропорційності, вважав, що сума, заявлена до стягнення на оплату витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та обсягом наданих послуг адвокатом.

Оцінка суду.

За приписами пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною першою статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.

На підставі ункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно частини четвертої статті 134 КАС України -для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною сьомою статті 134 КАС України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підставі статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 5 липня 2012 року № 5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, згідно зі статтею 13 Закону № 5076-VI є самозайнятою особою.

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс-19).

Відповідно до статті 134 КАС України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як свідчать матеріали справи 18.08.2021 року складено акт №1 приймання-передачі наданих послуг. Вартість послуг складає 14 759,320 грн., на що сформовано рахунок на оплату № 370 від 18.08.2021 року на суму 14 759,32 грн. (т.3, а.с. 55, 58).

Згідно розрахунку розміру винагороди до акту приймання передачі наданих послуг №1 від 18.08.2021 року на суму 14 759,32 грн., остання складається з:

- консультації клієнта з вивченням документів, узгодження правової позиції (1 год.) 567,50 грн.;

- підготовки, складання та подання позовної заяви (4 год.) 2270,00 грн.;

- складання та подання відповіді на відзив (2 год.) 1135,00 грн.;

- складання процесуальних документів (1 год.) 567,50 грн.;

- гонорару за складність справи майнового характеру (1% від ціни позову) 10 219,32 грн. (т.3, а.с. 56-57).

Аналіз вищенаведених положень нормативно-правових актів свідчить, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Проте, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень відповідача), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 р. зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

При визначенні розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню на користь позивача, суд першої інстанції правильно визначив, що предмет спору у цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, а саме правомірність дій митниці по коригуванню митної вартості того ж самого товару за однаковими товаросупровідними документами не потребує складних правових досліджень (загалом судова практика у аналогічних спорах є сталою), вивчення значного обсягу фактичних даних та аналізу первинних документів, обсяг і складність процесуальних документів не є значним.

До того ж судом першої інстанції досліджена інформація з діловодства спеціалізованого суду, яка також міститься на офіційному сайті Донецького окружного адміністративного суду, відповідно до якої за період з січня 2021 року адвокатом Аксельрод М.І. подано до суду 14 позовних заяв між тими самими сторонами з аналогічним предметом позову щодо оскарження рішень митниці про корегування митної вартості, а саме справи: № 200/378/21, 200/731/21, 200/732/21, 200/3306/21, 200/3308/21, 200/4584/21, 200/5713/21, 200/6310/21, 200/7076/21, 200/7416/21, 200/6471/21, 200/5530/21, 200/8762/21, 200/10625/21.

Таким чином, написання позовної заяви не потребувало додаткових зусиль та знання, як наслідок сума витрат на її написання є завищеною, як і сума витрат на написання інших процесуальних документів та участі у судових засіданнях.

Крім того, є завищеним та ніяким чином не обгрунтованим розмір гонорару (з урахуванням специфіки цієї справи та обставин подання адвокатом низки аналогічних позовів до суду між тими самими сторонами з подібним предметом спору). При цьому суд апеляційної інстанції вважає, що складність юридичних послуг не може ставитись у залежність від ціни позову.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами, які заявлені у адміністративному позові, та, враховуючи принцип пропорційності, - правильно зменшив та стягнув з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. замість 14759,32 грн., як просив представник позивача.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, додаткове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування додаткового рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Азовської митниці Держмитслужби на додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у справі № 200/6310/21 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у справі № 200/6310/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 14 лютого 2022 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2022 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.А. Блохін

Г.М. Міронова