Справа № 500/2698/21
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 500/2698/21 пров. № А/857/21926/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Большакової О.О., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року (суддя Подлісна І.М., м. Тернопіль, повний текст судового рішення складено 25 жовтня 2021 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування вимоги та податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у травні 2021 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, у якому просив визнати протиправними та скасувати податкову вимогу форми "Ф" №151945-50 від 29.10.2019, а також податкові повідомлення - рішення відповідач форми "Ф" №0-1905 від 12.04.2019р. на суму 1752,42 грн, №0-1905 від 12.04.2019р. на суму 2437,45 грн, №0-1905 від 12.04.2019р. на суму 7454,56 грн, №0-1905 від 12.04.2019р. на суму 2193,59 грн, №0-1905 від 12.04.2019р. на суму 4261,72 грн, №0-1905 від 12.04.2019р. на суму 510,42 грн, №0-1905 від 30.04.2020р. на суму 1964,23 грн, №0-1905 від 30.04.2020р. на суму 2732,06 грн, №0-1905 від 30.04.2020р. на суму 8355,60 грн, №0-1905 від 30.04.2020р. на суму 2458,73 грн, №0-1905 від 30.04.2020р. на суму 4776,83 грн, №0-1905 від 30.04.2020р. на суму 572,12 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником об`єктів нежитлової нерухомості, що використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Таким чином, на вказані об`єкти нерухомості розповсюджується положення підпункту «ж», підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018-2019 роки, є протиправними.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року у справі №500/2698/21 позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкову вимогу форми "Ф" №151945-50 від 29.10.2019 та податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області форми "Ф": №0-1905 від 12.04.2019р. на суму 1752,42 грн, №0-1905 від 12.04.2019р. на суму 2437,45 грн, №0-1905 від 12.04.2019р. на суму 7454,56 грн, №0-1905 від 12.04.2019р. на суму 2193,59 грн, №0-1905 від 12.04.2019р. на суму 4261,72 грн, №0-1905 від 12.04.2019р. на суму 510,42 грн, №0-1905 від 30.04.2020р. на суму 1964,23 грн, №0-1905 від 30.04.2020р. на суму 2732,06 грн, №0-1905 від 30.04.2020р. на суму 8355,60 грн, №0-1905 від 30.04.2020р. на суму 2458,73 грн, №0-1905 від 30.04.2020р. на суму 4776,83 грн, №0-1905 від 30.04.2020р. на суму 572,12 грн.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що позивач не здійснює підприємницьку діяльність у сільськогосподарській сфері, а також не підтвердив використання нежитлових приміщень у межах сільськогосподарської діяльності, у зв`язку з чим на нього не поширюється пільга, встановлена підпунктом «ж», підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Таким чином, оскаржувані податкова вимога та податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом обгрунтовано, є правомірними та скасуванню не підлягають. З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що нерухоме майно, яке є у власності ОСОБА_1 , знаходиться за адресами: АДРЕСА_1 .

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області щодо позивача винесено вимогу № 151945-50 від 29.10.2019 на суму 19 440,50 грн. та податкові повідомлення-рішення форми "Ф" №0-1905 від 12.04.2019р. на суму 1752,42 грн, №0-1905 від 12.04.2019р. на суму 2437,45 грн, №0-1905 від 12.04.2019р. на суму 7454,56 грн, №0-1905 від 12.04.2019р. на суму 2193,59 грн, №0-1905 від 12.04.2019р. на суму 4261,72 грн, №0-1905 від 12.04.2019р. на суму 510,42 грн, №0-1905 від 30.04.2020р. на суму 1964,23 грн, №0-1905 від 30.04.2020р. на суму 2732,06 грн, №0-1905 від 30.04.2020р. на суму 8355,60 грн, №0-1905 від 30.04.2020р. на суму 2458,73 грн, №0-1905 від 30.04.2020р. на суму 4776,83 грн, №0-1905 від 30.04.2020р. на суму 572,12 грн.

Згідно з вказаними вище рішеннями позивачу нараховано податковий борг в загальному розмірі 39469,73 грн, як власнику нерухомого майна (нежитлових будівель Складу площею 589,2 м.кв.; Гаражів площею 470,7 м.кв.; Стайні площею 2002,3 м.кв.; Складу площею 137,1 м.кв.; Стайні площею 654,7 м.кв.; Гаражів площею 1144,7 м.кв., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , 9, АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 (далі - Майновий комплекс).

Вважаючи податкову вимогу та податкові-повідомлення рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що нежитлові будівлі, що належать позивачу на праві власності, за вимогами ДК 018-2000 віднесені до класу (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", використовуються ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником при вирощуванні зернових культур, тому у даному випадку такі будівлі не є об`єктом оподаткування відповідно до пп. "ж" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані вимога та податкові-повідомлення рішення відповідача підлягають скасуванню, як протиправні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Підпунктом 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до ст. 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Згідно з пп. 266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками житлової або нежитлової нерухомості, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до ст. 10 ПК України, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.

Згідно з приписами підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України, органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Як видно з матеріалів справи, спірним є питання застосування пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України до об`єктів нерухомого майна, що належать ОСОБА_1 на праві власності.

Згідно з абзацом "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України (в редакції чинній на момент спірних правовідносин), не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Підпунктом 14.1.234 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.

У розумінні п.п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

При цьому, апеляційний суд вважає, що від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки також звільняються споруди, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, незалежно від того, власником таких споруд є фізична чи юридична особа.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, яка міститься у постанові від 01 жовтня 2019 року у справі № 0340/1905/18, правовий аналіз п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Верховний Суд також зазначив, що пільга, встановлена п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до вказаного Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»).

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Відповідно до ДК 018-2000 до групи (код 127) "Будівлі нежитлові" належить клас (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо. До класу (код 1272) "Будівлі для культової та релігійної діяльності" належать, зокрема, церкви, каплиці, мечеті, синагоги.

Таким чином, на підставі вказаного вище модна дійти висновку про те, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно є правовий статус будівлі.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2020 року, справа №820/3706/17.

Судом встановлено, що нежитлові будівлі Складу площею 589,2 м.кв.; Гаражів площею 470,7 м.кв.; Стайні площею 2002,3 м.кв.; Складу площею 137,1 м.кв.; Стайні площею 654,7 м.кв.; Гаражів площею 1144,7 м.кв., що знаходяться за адресою: Тернопільська область, Заліщицький район, сільська рада Подільська, Комплекс будівель та споруд, будинки 11, 5, АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 , 9, АДРЕСА_6 - відповідно (далі Майновий комплекс), що належить позивачу на праві власності, за вимогами ДК 018-2000 віднесені до класу (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", використовуються ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником при вирощуванні зернових культур, то у даному випадку не є об`єктом оподаткування, відповідно до пп. "ж" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Крім того, відповідно до довідки Товстеньківської селищної ради від 07.05.2021, у 2018 році та 2019 році позивач та його дружина ОСОБА_2 використовували Майновий комплекс для виготовлення сільськогосподарської продукції.

Зокрема, дружина позивача - ОСОБА_2 з 31.01.2007 займається підприємницькою діяльністю. Одним з видом її діяльності (01.11) є «Вирощування зернових культур». З правовстановлюючих документів на Майновий комплекс видно, що він був набутий ОСОБА_1 у власність у 2011-2012 роках. Відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу Серії НОМЕР_1 , 28.08.1993 року позивач та ОСОБА_2 уклали шлюб (одружились).

Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, окрім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, розмір часток майна дружини та чоловіка, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є рівними.

Наведені вище обставини спростовують доводи апелянта про те, що позивач не здійснює підприємницьку діяльність у сільськогосподарській сфері, а також не підтвердив використання нежитлових приміщень у межах сільськогосподарської діяльності.

Аналізуючи фактичні обставини справи у сукупності з наведеними вище приписами нормативно-правових актів, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що нежитлові будівлі, що належать позивачу на праві власності, за вимогами ДК 018-2000 віднесені до класу (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", використовуються ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником при вирощуванні зернових культур, тому у спірному випадку такі будівлі не є об`єктом оподаткування відповідно до пп. "ж" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що податкова вимога від 29.10.2019 № 151945-50 та податкові повідомлення-рішення № 0-1905 від 12.04.2019 на суму 1 752,42 грн.; № 0-1905 від 12.04.2019 на суму 2 437,45 грн.; № 0-1905 від 12.04.2019 на суму 7 454,56 грн.; № 0-1905 від 12.04.2019 на суму 2 193,59 грн.; № 0-1905 від 12.04.2019 на суму 4 261.72 грн.; № 0-1905 від 12.04.2019 на суму 510,42 грн.; № 0-1905 від 30.04.2020 на суму 1 964,23 грн.; № 0-1905 від 30.04.2020 на суму 2 732,06 грн.; № 0-1905 від 30.04.2020 на суму 8 355,60 грн.; № 0-1905 від 30.04.2020 на суму 2 458,73 грн.; № 0-1905 від 30.04.2020 на суму 4 776,83 грн.; № 0-1905 від 30.04.2020 на суму 572,12 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження Головного управління ДПС у Тернопільській області не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 500/2698/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. О. Большакова
М. А. Пліш