Справа № 160/5412/21
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2021 року Справа № 160/5412/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
09 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу роботи позивача стаж роботи та заробітну плату згідно архівних довідок №В-06, В-07 від 30 жовтня 2020 року, виданих КУ «Трудовий архів Солонянського району» Дніпропетровської області;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком з 22 лютого 2021 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем у позовній заяві зазначено, що 22.02.2021 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, відповідач повідомив про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного стажу роботи, встановленого законом. Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, зазначає, що не зарахування до загального страхового стажу період роботи та заробітну плату в «Колгоспі ім. Горького» є протиправним та прийнятим з порушення норм пенсійного законодавства та таким, що порушує право на отримання пенсії за віком. З огляду на викладене, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача та витребувано належним чином завірену копію пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
12 травня 2021 року від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов в якому позовні вимоги він не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що неможливо зарахувати стаж роботи позивача згідно архівних довідок від 30.10.2020 №В-06 та В-07, виданих КУ «Трудовий архів Солонянського району» про роботу в колгоспі ім. Горького, оскільки в ній не вказано повне ім`я та по-батькові позивача. Згідно наданих позивачем документів стаж його роботи становить 16 років 1 місяць 24 дні, що є недостатнім для призначення пенсії (з 01.01.2020 по 31.12.2020 - не менше 28 років).
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 22.02.2021 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Згідно із розпискою-повідомленням до заяви позивачем було надано: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; заяву про призначення пенсії за віком №329; паспорт серії НОМЕР_2 ; трудову книжку НОМЕР_3 , трудову книжку НОМЕР_4 ; трудової книжку колгоспника за 1964-2000 р.р.; трудову книжку колгоспника за 1980-2000 р.р.; довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 р. по день звернення ОК 5 від 22.02.2021; довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 р.№ В-06 та В-07 від 30.102020; довідку про прийняття на роботу (навчання) № В-06 від 30.10.2020; документ про місце проживання (реєстрації) особи № 210 від 22.02.2021.
Рішенням від 09.03.2021 року за № 0400-010303-8/32649 відповідач повідомив позивача про відмову в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного стажу роботи для призначення пенсії у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування означеної відповіді пенсійним органом зазначено наступне. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі членства в колгоспах, незалежно від характеру, тривалості роботи і перерв. При цьому, при обчислені стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичної тривалістю. Неможливо зарахувати стаж та заробітну плату в колгоспі «ім. Горького» згідно архівних довідок № В-06 та В-07 від 30.10.2020, виданих КУ «Трудовий архів Солонянського району», так як в ній не вказано повне ім`я та по-батькові позивача. Згідно наданих документів стаж роботи становить 16 років 1 місяць 24 дня, що недостатньо для призначення пенсії на дату звернення.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV (в редакції, чинної на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Наведене кореспондується з положенням ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі- Порядок №637).

Так, пунктом Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З системного аналізу наведених норм судом зроблено висновок про те, основним документом, який підтверджує стаж роботи - є трудова книжка, між тим, у випадку коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються будь - які інші документи, що підтверджують страховий стаж.

Судом встановлено, що відповідачем при винесенні рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу від 09.03.2021 року № 0400-010303-8/32649 до страхового стажу не було враховано періоди його роботи в колгоспі ім. Горького, про які зазначено в Довідках Комунальної установи «Трудовий архів Солонянського району» № В-06 та № В-07 від 30.10.2020 року, у зв`язку із тим, що в ній не зазначено повне ім`я, по батькові.

Так, згідно з архівною Довідкою № В-06 від 30.10.2020 року зазначено, що по документах архівного фонду «Колгосп ім. Горького» в книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспників значиться з 1978 року по 1984 рік - « ОСОБА_1 » (мов. оригіналу - рос.); та з 1986 року по 1999 рік - « ОСОБА_1 » (мовою ориг. - рос.). По наявним документам працював з 1978 по 1999 рік. Зазначено розмір заробітної плати за 1978- 1989 роки.

Згідно з архівною Довідкою № В-07 від 30.10.2020 року зазначено, що по документах архівного фонду «Колгосп ім. Горького» в книгах обліку по нарахуванню заробітної плати значиться в 1986 році, в 1988 році, в 1990 році, в 1991 році - « ОСОБА_1 »; в 1987 році - « ОСОБА_1 »; в 1989 році - « ОСОБА_1 » - так в документах та зазначено його заробіток за 1986 - 1991 роки.

При цьому, суд зазначає, що пенсійним органом визнається загальний стаж роботи ОСОБА_1 (на момент звернення - 22.02.2021 року) - 16 років 1 місяць 24 дні.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310.

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Отже, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969 і затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).

За приписами ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Як вбачається з трудової книжки колгоспника та архівних довідок, позивач був членом колгоспу ім. Горького (реорганізовано в 1995 році в КСП «Хлібороб») з 12.01.1978 року по 27.11.1998 року.

Так, згідно із записами в трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_5 , виданій 20.05.1987 року, ОСОБА_1 (прізвище зазначено рос. мовою) у спірний період:

- з 12.01.1978 принят в члены колхоза им. Горького Солонянского р-на (запис № 1);

- 09.02.1995 колхоз им. Горького реорганизован в КПС «Хлебороб» (запис № 2);

- 27.11.1998 уволен с членов КСП «Хлебороб» (запис № 3);

- 27.11.1998 принят в СООО «Лан» (запис № 4);

- 23.02.2000 уволен с СООО «Лан» по собственному желанию (запис № 5);

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_4 виданої 28.11.1987 року, ОСОБА_1 (мовою ориг. - рос.) у спірний період працював:

- 24.07.1984 принят трактористом 3-го класа в мех.отряд № 1 Солонянской Райсельхозхимии (запис № 1);

- 05.12.1985 уволен пост. 38 КЗоТ УССР (запис № 2).

Згідно з Книгой учета трудового стажа и заработка колхозника колхоза им. Горького за 1980 - 2000 года (мов. ориг. - рос.) та з 1964 по 2000 года, ОСОБА_1 працював трактористом та зазначено число відпрацьованих людино - днів за період з 1978 по 1999 роки.

Таким чином згідно записів, що містяться в: трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_5 , трудовій книжці НОМЕР_4 , Книге учета трудового стажа и заработка колхозника колхоза им. Горького за 1980 - 2000 года та з 1964 по 2000 года (мов. ориг. - рос.), Довідках Комунальної установи «Трудовий архів Солонянського району» № В-06 та № В-07 від 30.10.2020 року, підтверджено трудовий стаж ОСОБА_1 з 1978 по 1999 роки в колгоспі ім. Горького (реорганізоване з 1995 року в КПС «Хлебороб»), а отже зазначені періоди підлягають зарахуванню до загального трудового стажу позивача.

При цьому, суд критично ставиться до позиції відповідача щодо неможливості зарахувати ОСОБА_1 стаж та заробітну плату в колгоспі ім. Горького згідно з архівними Довідками Комунальної установи «Трудовий архів Солонянського району» № В-06 та № В-07 від 30.10.2020 року, оскільки в них не зазначено повне ім`я та по батькові, так як іншими документами, про які було зазначено раніше, підтверджується наявний у позивача стаж роботи, що надає право на призначення пенсії у відповідності до положень ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За таких обставин, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №0400-010303-8/32649 від 09 березня 2021 року щодо відмови в призначенні пенсії за віком з урахуванням стажу роботи та заробітку за періоди роботи, які зазначені в архівних довідках №В-06, В-07 від 30 жовтня 2020 року, виданих КУ «Трудовий архів Солонянського району» Дніпропетровської області, підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу позивача стаж роботи та заробітну плату згідно архівних довідок №В-06, В-07 від 30 жовтня 2020 року, виданих КУ «Трудовий архів Солонянського району» Дніпропетровської області та призначити та виплачувати пенсію з 22.02.2021 року суд вважає, що вони підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Тобто, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

У силу положень ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України).

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України)

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч. 4 ст. 245 КАС України).

З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а належним способом захисту прав позивача є - зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 22.02.2021 року з урахуванням висновків, зазначених у рішенні суду.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 КАС України).

В ході розгляду справи відповідачем не було надано належних та достовірних доказів, що свідчили б про правомірність прийняття оскаржуваного рішення, у зв`язку із чим, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до положень ч. 3 ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 0400-010303-8/32649 від 09 березня 2021 року щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу позивача період роботи ОСОБА_1 в колгоспі ім. Горького (реорганізоване з 1995 року в КПС «Хлебороб»), згідно архівних довідок №В-06, В-07 від 30 жовтня 2020 року, виданих КУ «Трудовий архів Солонянського району» Дніпропетровської області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 22.02.2021 року та прийняти рішення з урахуванням висновків, наведених у рішенні суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири грн. 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева