Справа № 460/1953/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 460/1953/21 пров. № А/857/20481/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Гуляка В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кардаш В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року, головуючий суддя Щербаков В.В., ухвалене о 15:00 год. у м. Рівне, повний текст якого складено 19.07.2021 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

В березні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Поліської митниці Держмитслужби, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Поліської митниці Держмитслужби від 05.03.2021 року №9 та №9.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки відповідача, які викладені у акті перевірки, не відповідають фактичним обставинам справи і нормам права, є помилковими, сформованими на припущеннях тобто такими, що не могли бути належними та допустимими доказами при винесенні оскаржуваних рішень відповідачем.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Поліської митниці Держмитслужби від 05.03.2021 року №9 та №9.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Поліська митниця Держмитслужби оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в ході проведення перевірки контролюючим органом встановлено, що відповідно до інформації, отриманої від уповноважених органів Словацької Республіки (лист №261017/2020-2000102/284Не від 08.06.2020 року), не підтверджено преференційне походження товарів, зазначених у деклараціях інвойс, складених експортером на інвойсах від 2018-831 від 06.11.2018 року, 2018-744 від 17.10.2018 року, 2018-625 від 10.09.2018 року, 2018-505 від 19.07.2018 року, 2018-501 від 19.07.2018 року, 2018-263 від 26.04.2018 року, 2018-343 від 01.06.2018 року, 2018-471 від 06.07.2018 року та 2018-503 від 19.07.2018 року з Європейського Союзу відповідно до Протоколу І та зазначено, що дані транспортні засоби не можуть вважатися товарами, що походять з ЄС.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, В період з травня 2018 року по листопад 2018 року з Словацької Республіки у відповідності до договорів купівлі-продажу на ім`я ОСОБА_1 було ввезено на митну територію України ряд автомобілів, а саме:

1. автомобіль марки IVECO, модель DAILY 35S11 ідентифікаційний номер (шасі) НОМЕР_1 (26.04.2018 рік)

2. автомобіль марки RENAULT модель MASTER ідентифікаційний номер (кузова) НОМЕР_2 (01.06.2018 рік)

3. автомобіль марки IVECO , модель DAILY 50С15 V ідентифікаційний номер (шасі) НОМЕР_3 (06.07.2018 рік)

4. автомобіль марки IVECO , модель DAILY 35S13 ідентифікаційний номер (шасі) НОМЕР_4 (19.07.2018 рік)

5. автомобіль марки IVECO , модель DAILY 50С15 V ідентифікаційний номер (шасі) НОМЕР_5 (19.07.2018 рік)

6. автомобіль марки IVECO , модель DAILY 50С15 ідентифікаційний номер (шасі) НОМЕР_6 (19.07.2018 рік)

7. автомобіль марки IVECO , модель DAILY 50С15 ідентифікаційний номер (шасі) НОМЕР_7 (10.09.2018 рік)

8. автомобіль марки IVECO , модель DAILY 60С15 ідентифікаційний номер (шасі) НОМЕР_8 (17.10.2018 рік)

9. автомобіль марки IVECO, модель DAILY 70С17 ідентифікаційний номер (шасі) НОМЕР_9 (06.11.2018 рік)

З метою провадження митних формальностей щодо ввезених автомобілів, митним брокером було подано митні декларації з присвоєними номерами митниці ДФС:

1. №UA204010/2018/206721 від 10.05.2018 року;

2. №UA204010/2018/212241 від 11.07.2018 року;

3. №UA204010/2018/212557 від 13.07.2018 року;

4. №UA204010/2018/215400 від 07.08.2018 року;

5. №UA204010/2018/218233 від 03.09.2018 року;

6. №UA204010/2018/218707 від 06.09.2018 року;

7. №UA204010/2018/219925 від 18.09.2018 року;

8. №UA204010/2018/223418 від 31.10.2018 року;

9. №UA204010/2018/225614 від 20.11.2018 року;

До митних декларацій крім інших обов`язкових документів було подано рахунки-фактури 2018-831 від 06.11.2018 року, 2018-744 від 17.10.2018 року, 2018-625 від 10.09.2018 року, 2018-505 від 19.07.2018 року, 2018-501 від 19.07.2018 року, 2018-263 від 26.04.2018 року, 2018-343 від 01.06.2018 року, 2018-471 від 06.07.2018 року та 2018-503 від 19.07.2018 року. В рахунках-фактурах, у відповідності до положень Протоколу 1 до Угоди про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами - членами продавцем були зазначені декларації інвойс, якими підтверджувалося походження автомобілів з Європейського Союзу (преференційне походження). За вищезазначеними митними деклараціями було проведено усі митні формальності та сплачені необхідні митні платежі.

За вищезазначеними митними деклараціями, позивачем сплачені наступні митні платежі: ввізне мито в сумі 64 345, 29 грн., акцизний податок 19 263, 74 грн., податок на додану вартість 220 992, 57 грн.

14.01.2021 року повідомленням №7/13-2/19/10-19/305 позивача було повідомлено про проведення Головним управлінням ДФС у Рівненській області документальної невиїзної перевірки дотримання законодавства України з питань державної митної справи.

15.02.2021 року контролюючим органом було проведено перевірку дотримання позивачем вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товарів з поданням митних декларацій: №UA204010/2018/212241 від 11.07.2018 року; №UA204010/2018/212557 від 13.07.2018 року; №UA204010/2018/215400 від 07.08.2018 року; №UA204010/2018/218233 від 03.09.2018 року; №UA204010/2018/218707 від 06.09.2018 року; №UA204010/2018/219925 від 18.09.2018 року; №UA204010/2018/223418 від 31.10.2018 року; №UA204010/2018/225614 від 20.11.2018 року, про що складений акт №1/7.13-19/ від 15.02.2021 року.

У висновку акта зазначено, зокрема, що перевіркою встановлено порушення громадянкою ОСОБА_1 :

1. Частини 2 статті 48; ч.ч. 4,5 ст.280; ч. 1 ст.281 Mитного кодексу України; ч.1 ст.16 Протоколу 1 Угоди в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита на товари, що ввозяться на митну територію України суб`єктами господарювання за митними деклараціями №UA204010/2018/212241 від 11.07.2018 року; №UA204010/2018/212557 від 13.07.2018 року; №UA204010/2018/215400 від 07.08.2018 року; №UA204010/2018/218233 від 03.09.2018 року; №UA204010/2018/218707 від 06.09.2018 року; №UA204010/2018/219925 від 18.09.2018 року; №UA204010/2018/223418 від 31.10.2018 року; №UA204010/2018/225614 від 20.11.2018 року на загальну суму 37 790,09 грн.

2. Пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України,в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додатну вартість за митними деклараціями №UA204010/2018/212241 від 11.07.2018 року; №UA204010/2018/212557 від 13.07.2018 року; №UA204010/2018/215400 від 07.08.2018 року; №UA204010/2018/218233 від 03.09.2018 року; №UA204010/2018/218707 від 06.09.2018 року; №UA204010/2018/219925 від 18.09.2018 року; №UA204010/2018/223418 від 31.10.2018 року; №UA204010/2018/225614 від 20.11.2018 року на загальну суму 37 790,09 грн.

Висновок контролюючого органу ґрунтується на фактах, викладених в описовій частині акта, зокрема листі уповноваженого органу Словацької Республіки № 261017/2020-2000102/284Не від 08.06.2020 року щодо непідтвердження преференційного походження товарів, зазначених у деклараціях, інвойс, складених експортером на інвойсах, доданих декларантом до митних декларацій №UA204010/2018/212241 від 11.07.2018 року; №UA204010/2018/212557 від 13.07.2018 року; №UA204010/2018/215400 від 07.08.2018 року; №UA204010/2018/218233 від 03.09.2018 року; №UA204010/2018/218707 від 06.09.2018 року; №UA204010/2018/219925 від 18.09.2018 року; №UA204010/2018/223418 від 31.10.2018 року; №UA204010/2018/225614 від 20.11.2018 року з Європейського Союзу відповідно до протоколу 1 і зазначення, що дані транспортні засоби не можуть вважатися товарами, що походять з ЄС.

На підставі висновку акта перевірки, 05.03.2021 року відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

1) №9, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів на загальну суму 9 447, 53 грн, в тому числі: 7 558, 02 грн основного платежу та 1 889, 51 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

2) №9, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами на загальну суму 47 237, 61 грн, в тому числі: 37 790, 09 грн основного платежу та 9 447, 52 грн штрафних (фінансових) санкцій.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що висновки контролюючого органу, що викладені у акті перевірки №1/7.13-19/ НОМЕР_10 від 15.02.2021 року, не відповідають фактичним обставинам справи і нормам права.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Крім цього, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 МК України, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Так, згідно п.8 ч.1 ст.336 МК України, митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих органу доходів і зборів.

Органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи (ч.3 ст.345 МК України).

Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України (ч.6 ст.345 МК України).

Відповідно до ч.1 ст.351 МК України, предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться, зокрема, у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України (ч.2 ст.351 МК України).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.43 МК України, документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару.

Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару. У разі втрати сертифіката приймається його офіційно завірений дублікат (ч.3, ч.4 ст.43 МК України).

Засвідчена декларація про походження товару - це декларація про походження товару, засвідчена державною організацією або компетентним органом, наділеним відповідними повноваженнями. Декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару (ч.5, ч.6 ст.43 МК України).

Сертифікат про регіональне найменування товару - це документ, який підтверджує, що товари відповідають визначенню, характерному для відповідного регіону країни, та виданий компетентним органом відповідно до законодавства країни вивезення товару (ч.7 ст.43 МК України).

У разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості (ч.8 ст.43 МК України).

Додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фіто санітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару (ч.9 ст.43 МК України).

Відповідно до ч.1 ст.44 МК України, для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару.

У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, подається обов`язково лише у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України (ч.2 ст.44 МК України).

Відповідно до п.187.8 ст.187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань, у разі ввезення товарів на митну територію України, є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів (п.190.1 ст.190 ПК України).

Згідно абз.а п.193.1 ст.193 ПК України, ставка податку встановлюються від бази оподаткування в розмірі 20 відсотків.

Відповідно до ч.1 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (ч.6 ст.257 МК України).

Відповідно до ст.278 МК України, датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Згідно ч.5 ст.280 МК України, ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Відповідно до ч.1 ст.281 МК України, допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Також судом першої інстанції вірно враховано, що особливості митного оформлення окремих товарів, що ввозяться громадянами на митну територію України для вільного обігу визначені статтею 377 МК України, згідно якої, товари за товарними позиціями 8701-8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими Податковим кодексом України.

Відповідно до Закону України Про внесення змін до Закону України Про митний тариф України від 19.09.2013р. №584-VII Про митний тариф України, для товарів за кодами та ставка мита складає 10 відсотків.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що переміщення товарів преференційного походження через митний кордон України регулюється Угодою про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами - членами (далі Угода), Протоколом 1 щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва (далі Протокол 1), Митним кодексом України (далі МКУ), Положенням про митні декларації, Наказом міністерства фінансів України №651 та іншими підзаконними актами.

В рамках співробітництва у сфері юстиції, свободи та безпеки, Сторони надають особливого значення утвердженню верховенства права та укріпленню інституцій усіх рівнів у сфері управління загалом та правоохоронних і судових органів зокрема. Співробітництво буде спрямоване, зокрема, на зміцнення судової влади, підвищення її ефективності, гарантування її незалежності та неупередженості та боротьбу з корупцією. Співробітництво у сфері юстиції, свободи та безпеки буде відбуватися на основі принципу поваги до прав людини та основоположних свобод (ст.14 Угоди).

Положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами-2, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави походження означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі І до цієї Угоди (Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва) (ст. 26 Угоди).

Партія товару означає товари, що або одночасно посилаються від одного експортера одному одержувачу, або зазначені в одному транспортному документі, що регламентує їх відправку від експортера одержувачу, або, за відсутності такого документу, в єдиному інвойсі (ст.1 Протоколу 1).

Товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (а) сертифікат з перевезення товару ЕІЖ. 1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу або (b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься декларацією інвойс, надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу (ст.16 Протоколу 1).

Декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)( b) цього Протоколу, може бути складена: (a) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу, або (b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро (ч.1 ст.22 Протоколу 1).

Митні органи країни експорту можуть надати будь-якому експортерові, що надалі іменуватиметься затвердженим експортером, який часто перевозить товари за цією Угодою, право складати декларації інвойс незалежно від вартості товарів, щодо яких вони складаються. Експортер, який бажає одержати такий дозвіл, повинен надати митним органам усі гарантії, які вони вважатимуть необхідними для підтвердження статусу походження товарів, а також виконання всіх інших умов цього Протоколу (ч.1 ст.23 Протоколу).

Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу (ч.3 ст.22 Протоколу 1).

Складання декларації інвойс здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншім комерційнім документі декларації, текст якої наведено у Додатку IV до цього Протоколу, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цьому Додатку, і згідно з чинним законодавством країни експорту. Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Декларації інвойс мають бути власноручно підписані експортером, що їх склав (ч.4, ч.5 ст.22 Протоколу).

Підтвердження походження повинні подаватися до митних органів країни імпорту згідно з чинним порядком цієї країни. Ці органи можуть вимагати перекладу підтвердження походження, а також подання разом із митною декларацією на ввезення заяви імпортера про те, що ввезені товари відповідають умовам, необхідним для застосування цієї Угоди (ст.25 Протоколу 1).

Крім цього, згідно п.19 Положення про митні декларації, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року №450, партією товарів вважаються товари, що переміщуються через митний кордон України від одного відправника на адресу одного одержувача за одним товарно-транспортним документом на перевезення.

Також судом першої інстанції вірно зазначено та враховано, що згідно з наказом Міністерства фінансів України №651 від 30.05.2012 року, при митному оформленні товарів у митній декларації зазначаються: у графі 36 Преференція код звільнення від сплати ввізного мита 410 (товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС), передбачений Класифікатором звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, який затверджено наказом №1011; у графі 44 Додаткова інформація/Подані документи/Сертифікати і дозволи код документа про походження товару згідно з Класифікатором документів, затвердженим вищезазначеним наказом.

Матеріалами справи підтверджується, що 09.03.2021 року адвокатом позивача на адресу експортера був направлений адвокатський запит з клопотанням роз`яснити ситуацію з приводу листа уповноваженого органу Словацької Республіки №261017/2020-2000102/284Не від 08.06.2020 року.

15.03.2021 року позивачем було отримано відповідь експортера на адвокатський запит в електронному вигляді.

Як видно з тексту відповіді експортера, під час оформлення та видачі декларацій інвойс № 2018-831 від 06.11.2018 року, 2018-744 від 17.10.2018 року, 2018-625 від 10.09.2018 року, 2018-505 від 19.07.2018 року, 2018-501 від 19.07.2018 року, 2018-263 від 26.04.2018 року, 2018-343 від 01.06.2018 року, 2018-471 від 06.07.2018 року та 2018-503 від 19.07.2018 року, компанія експортера керувалась виключно положеннями Протоколу 1 до Угоди про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами - членами, з іншої сторони. Будь-яких запитів уповноважених органів Словаччини щодо декларацій інвойс № 2018-831 від 06.11.2018 року, 2018-744 від 17.10.2018 року, 2018-625 від 10.09.2018 року, 2018-505 від 19.07.2018 року, 2018-501 від 19.07.2018 року, 2018-263 від 26.04.2018 року, 2018-343 від 01.06.2018 року, 2018-471 від 06.07.2018 року та 2018-503 від 19.07.2018 року компанія експортера не отримувала.

Таким чином, законність видачі експортером декларацій інвойс № 2018-831 від 06.11.2018 року, 2018-744 від 17.10.2018 року, 2018-625 від 10.09.2018 року, 2018-505 від 19.07.2018 року, 2018-501 від 19.07.2018 року, 2018-263 від 26.04.2018 року, 2018-343 від 01.06.2018 року, 2018-471 від 06.07.2018 року та 2018-503 від 19.07.2018 року підтверджується матеріалами справи.

В той же час, лист уповноваженого органу Словацької Республіки №261017/2020-2000102/284Не від 08.06.2020 року, не можна вважати єдиним та беззаперечним доказом порушення саме позивачем митних правил, оскільки позивачем до митного оформлення надані всі документи, визначені чинним законодавством, що надані експортером та підтверджують право позивача на преференцію.

Судом першої інстанції також вірно зазначено та враховано, що декларації інвойс є офіційними документами у відповідності до яких настають чітко визначені законом юридичні наслідки, тому такі документи потребують встановлення їх у відповідності до закону не чинними, підробленими чи недійсними.

Колегія суддів також вважає безпідставним покликання апелянта на інформацію з мережі Інтернет щодо існування у концернів ІVЕСО (Італія), та концерну RENAULT (Франція) достатньої кількості заводів по виробництву продукції як в Європі, так і в інших частинах світу, оскільки така інформація є загальною і не стосується безпосередньо розглядуваних транспортних засобів, а також не спростовує їх походження з Європейського Союзу.

Згідно ст.36 МК України, під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.

Отже, в матеріалах справи відсутні та податковим органом не надано доказів, які б свідчили про подання платником податків недостовірних документів або недостовірної інформації під час митного оформлення ТЗ щодо права позивача на преференцію.

Виходячи із змісту частини 6 статті 69 МК України, донарахування сум податкових зобов`язань після завершення процедури митного оформлення товарів, можливо виключно в разі умисного подання платником податків недостовірних документів або недостовірної інформації під час митного оформлення.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що висновки контролюючого органу, що викладені у акті перевірки №1/7.13-19/ від 15.02.2021 року не відповідають фактичним обставинам справи і нормам права, через що позовні вимоги підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року у справі №460/1953/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Гуляк
Повний текст постанови складено 07.02.2021 року.