Справа № 320/1498/20
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1498/20 Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.10.2019 року на суму 83 160,33 грн, донарахованого ПДФО, та 20790,08 грн штрафної санкції.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апелянта - аналогічні до викладених у позовній заяві, та обґрунтовані зокрема тим, що контролюючим органом під час здійснення документальної планової виїзної перевірки позивача зроблено помилкові висновки про заниження суми податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець, а основним видом економічної діяльності є 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах.

В період з 13 серпня 2019 року по 27 серпня 2019 року ГУ ДПС у Київській області проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року.

За результатами перевірки складений акт від 10.09.2019 року №52/10-36-33-04/ , в якому встановлено наявність порушень діючого законодавства, а саме:

- п.п.6 п.6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481;

- п.63.3 ст.63 Податкового кодексу України, в частині не подання до контролюючого органу за основним місцем обліку заяву за формою 20-ОПП про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням;

- п. 167.1 ст.167, п.171, п. 177.2, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у сумі 83160,33 грн, у тому числі за 2016 рік у сумі 58693,55 грн та 24466,78 грн.;

- п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності у сумі 462001,83 грн, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності у сумі 6930,01 грн, у т.ч. за 2016 рік у сумі 4891,12 грн, за 2017 рік у сумі 2038,89 грн.;

- абз.1 п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8, ч.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлено заниження єдиного внеску з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок в розмірі 22% у загальній сумі 101640,39 грн, у т.ч. за 2016 рік у сумі 71736,55 грн, за 2017 рік у сумі 29903,84 грн;

- п. 187.1 ст.187, абзац 5 п. 198.5 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України в частині заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість в сумі 92400,36 грн., у т.ч. в грудні 2016 року в сумі 65215,05 грн., в грудні 2017 року в сумі 27185,31 грн.

За наслідками вказаної перевірки Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 21.10.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за основним платежем 83160,33 грн та за штрафною санкцією 20790,08 грн.

23.09.2019 позивачем подано до податкового органу заперечення на Акт перевірки.

Листом №4927/ФОП/10-36-33-04 від 16.10.2019 повідомлено позивача, що за результатами розгляду заперечень від 23.09.2019, з урахуванням доданих копій документів, комісією з розгляду заперечень, вирішено висновки акту від 10.09.2019 №52/10-36-33-04/ залишити без змін.

Вважаючи висновки та рішення відповідача протиправними, позивач звернулася з адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наведені позивачем розрахунки щодо визначення чистого оподаткованого доходу за період з 2016 по 2018, не підтверджені первинними документами, які наявні в матеріалах справи, а наведені доводи позивача спростовано в ході розгляду справи.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно з п. 135.1 ст. 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 137.1 ст. 137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Разом з тим, п. 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п. 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

В свою чергу, питання оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, урегульовано статтею 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до положень п. 177.1 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пп."а" п. 176.1 ст. 176 ПК України, платники податку зобов`язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

За приписами п. 177.5 ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України, валовим доходом фізичних осіб-підприємців є отриманий протягом календарного року від провадження господарської діяльності дохід (виручка у грошовій та не грошовій формі).

Відповідно до п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах із таким платником податку, які включають витрати на оплату основної та додаткової заробітної плати й інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата в грошовій або натуральній формі, установлена за домовленістю сторін (окрім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми ЄСВ у розмірах і порядку, установлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, до котрих належать: витрати на відрядження найманих працівників; на послуги зв`язку та реклами; плата за розрахунково-касове обслуговування; на оплату оренди, ремонт й експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності; на транспортування готової продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних із виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг. Для віднесення витрат до складу валових, необхідно дотримання наступних умов, а саме: вони повинні бути документально підтверджені, пов`язані із господарською діяльністю підприємця, повинні бути безпосередньо пов`язані із отриманням доходів, включатися до витрат операційної діяльності та повинні бути фактично оплачені.

Пунктом 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України визначено перелік витрат, який безпосередньо пов`язаний з отриманням доходів. Наведений у цій нормі перелік витрат є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Зазначений висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 27 червня 2019 року (справа № 804/1475/16), від 27 серпня 2020 року (справа № 818/1549/17) та від 10 листопада 2020 року (справа № 818/1439/16).

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивачкою в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Оцінюючи правомірність позиції відповідача про заниження позивачем розміру понесених у зв`язку з підприємницькою діяльністю витрат за 2016-2018 роки, що вплинуло на протиправне заниження позивачем показника чистого оподатковуваного доходу за вказаний період, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Під час перевірки достовірності відображених у деклараціях про майновий стан і доходи за 2016-2018 роки сум загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження господарської діяльності ГУ ДПС у Київській області використано наступні документи: відомості, відображені в податкових деклараціях про майновий стан та доходи за 2016-2018 роки; договори, додатки до них; книги обліку доходів та витрат; книги обліку розрахункових операцій, касові стрічки, звіти про використання РРО; податкові накладні, єдиний реєстр податкових накладних; відомості про доходи з інформаційного фонду ДРФО; банківські виписки; ІС "Податковий блок".

Перевіркою правильності визначення доходу за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, відображеного ФОП ОСОБА_1 в податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2016, 2017 та 2018 роки, з даними про суми доходу встановленими в ході перевірки, виявлено розбіжності на загальну суму 303480,52 грн. без ПДВ, у т.ч. у 2016 році на суму 167553,96 грн, без ПДВ та у 2017 році на суму 135926,56 грн, без ПДВ, а саме:

- згідно з наданих до перевірки ФОП ОСОБА_1 та встановлених в ході проведення перевірки залишків товарно-матеріальних цінностей, станом на 01.01.2016 у ФОП ОСОБА_1 залишки товарно-матеріальних цінностей становлять 1683609,46 грн без ПДВ.

Відповідно до єдиного реєстру податкових накладних та первинних документів, наданих ФОП ОСОБА_1 до перевірки, протягом 2016р. придбано товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 1092876,00 грн без ПДВ. Згідно графи 5 додатку Ф2 до податкової декларації декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік та наданих для проведення перевірки первинних документів, ФОП ОСОБА_1 віднесено до витрат вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції у сумі 1044898,35 грн. без ПДВ. Залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2016р. за даними платника становлять 1564033.15 грн.

Таким чином, залишки товарно-матеріальних цінностей за даними перевірки становлять 1731587,11 грн (1683609,46 грн. (залишки станом на 01.01.2016 без ПДВ) "+" 1092876,00 грн (придбано товарно-матеріальних цінностей за 2016р. без ПДВ) "- " 1044898,35 грн (віднесено на реалізацію товарно-матеріальних цінностей згідно додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік (гр.5) без ПДВ). Залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2016 за даними платника становлять 1564033,15 грн.

Відтак, позивачем у 2016 році реалізовано товарно-матеріальних цінностей без відображення в податковому обліку та в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік на загальну суму 167553,96 грн без ПДВ (1731587,11 - 1564033,15), що підтверджується матеріалами перевірки.

Як вбачається з матеріалів перевірки, на підставі наданих до перевірки позивачем та встановлених в ході проведення перевірки контролюючим органом залишків товарно-матеріальних цінностей, станом на 01.01.2017 у ФОП ОСОБА_1 залишки товарно-матеріальних цінностей становили 1564033,15 грн без ПДВ.

Відповідно до єдиного реєстру податкових накладних та первинних документів, наданих ФОП ОСОБА_1 до перевірки, протягом 2017 року придбано товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 1032080,38 грн без ПДВ. Згідно графи 5 додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017р. та наданих для проведення перевірки первинних документів, ФОП ОСОБА_1 віднесено до витрат вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції у сумі 869020,45 грн без ПДВ. Залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2017 заданими платника становлять 1591166,52 грн.

Враховуючи викладене, можливо встановити, що залишки товарно-матеріальних цінностей за даними перевірки становлять 1727093,08 грн (1564033,15 грн. (залишки станом на 01.01.2017 без ПДВ) "+" 1032080,38 грн (придбано товарно-матеріальних цінностей за 2017 рік без ПДВ) "- " 869020,45 грн (віднесено на реалізацію товарно-матеріальних цінностей згідно додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік (гр.5) без ПДВ). Залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2017 за даними платника становлять 1591166,52 грн.

Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що позивачкою у 2017 році реалізовано товарно-матеріальних цінностей без відображення в податковому обліку та в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік на загальну суму 135926,56 грн без ПДВ (1727093,08 - 1591166,52).

Враховуючи наведене, при перевірці правильності визначення валових доходів за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, відображених у податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2016-2018 роки, з даними про суми доходів, встановленими в ході перевірки виявлено його заниження ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 303480,52 грн без ПДВ, у т.ч. у 2016 році на суму 167553,96 грн., без ПДВ, та у 2017 році на суму 135926,56 грн., без ПДВ, чим порушено вимоги п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України.

Поміж тим, колегія суддів враховує, що позивачка зверталася до суду щодо оскарження рішення від 21.10.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у сумі 115500,45 грн (в тому числі за основним платежем 92400,36 грн, штрафна санкція - 23100,09 грн), яке також було винесено контролюючим органом на підставі акту перевірки від 10.09.2019 №52/10-36-33-04/ . Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.09.2020 у справі № 320/1935/20, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду, в задоволенні позову було відмовлено в повному обсязі. Вказане рішення набрало законної сили, що не спростовано апелянтом.

Під час розгляду справи № 320/1935/20 судом було встановлено, що за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 ФОП ОСОБА_1 задекларовано податкових зобов`язань по податку на додану вартість у сумі 614632,00 грн. Перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 встановлено заниження податку на додану вартість всього у сумі 92400,36 грн, у т.ч. в грудні 2016 року у сумі 65215,05 грн., в грудні 2017 року у сумі 27185,31 грн., в зв`язку з не включенням ФОП ОСОБА_1 до податкових зобов`язань з податку на додану вартість суму реалізованих товарно-матеріальних цінностей, що не відображені в податковому обліку та в податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2016 рік та 2017 рік на загальну суму 462001,83 грн. без ПДВ, що детально відображено в п.п.2.1.2.1. п. 2.1 розділу 2 акту перевірки, чим порушено вимоги п. 187.1 ст.187 Податкового кодексу України.

Суд апеляційної інстанції вказує, що відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Поряд з цим, колегія суддів відхиляє наведені апелянтом розрахунки щодо визначення чистого оподаткованого доходу за період з 2016 по 2018, позаяк вони не підтверджені первинними документами та спростовуються вищевикладеними висновками.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, який вказав, що враховуючи порушення пункту 177.2 статті 177 ПК України, що призвело до заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2016-2018 роки, а тому податкове повідомлення-рішення № від 21.10.2019 прийнято відповідачем правомірно.

Колегія суддів зазначає, що позивачем в апеляційній скарзі не спростовано жодними доводами та доказами, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України, факт порушення відповідачем вимог законодавства при проведенні перевірки та прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Крім того, апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у позовній заяві, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.

Надаючи оцінку кожному окремому доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк