Справа № 140/3822/21
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 140/3822/21 пров. № А/857/17205/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Носа С.П., Сеника Р.П.

за участі секретаря судового засідання Гром І.І.,

представника позивача: Гуріна Л.В.

представника відповідача: Ярошик Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі № 140/3822/21 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІНІР» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

суддя в 1-й інстанції Плахтій Н.Б.,

час ухвалення рішення 12 год 49 хв

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 22.07.2021,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІНІР» (далі позивач, ТОВ «ВІНІР») звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі відповідач, ГУДПС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.01.2021 №, яким товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 32853,75 грн.; № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 331 426,00 грн., заявленої при декларуванні за вересень 2020 року у податковій декларації із ПДВ від 20.10.2020 №, та застосування штрафних санкцій на суму 82856,50 грн.; № про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на 527 042,00 грн., заявленої при декларуванні за вересень 2020 року у податковій декларації із ПДВ від 20.10.2020 №.

ТОВ «ВІНІР» вказує на порушення відповідачем законодавства під час проведення перевірки та оформлення її результатів, що полягають у проведенні перевірки поза строками, визначеними в наказах на її проведення, зупинення та продовження, невручення акта перевірки, порушення порядку розгляду заперечень на акт перевірки, а також безпідставне внесення змін до акта перевірки та викладення його в новій редакції шляхом направлення листа за результатами розгляду таких заперечень. Позивач зазначає, що з огляду на порушення контролюючим органом при складанні акта перевірки та викладення його в новій редакції, висновки останнього не можуть братись до уваги при прийнятті оскаржуваних податкових-повідомлень рішень.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 22.01.2021 №, № №.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІНІР» (43000, Волинська обл., м. Луцьк, пр-т Відродження, 24, оф.11, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (43010, м.Луцьк, Київський майдан, 4, код ЄДРПОУ ВП 44106679) судові витрати в сумі 14 612,68 грн. (чотирнадцять тисяч шістсот дванадцять грн 68 коп.).

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Головне управління ДПС у Волинській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначаючи, що судом першої інстанції необґрунтовано сформовано висновок про порушення податковим органом порядку оформлення результатів перевірки та прийняття за її наслідками спірних податкових повідомлень-рішень. Апелянт зазначає про те, що висновки акта податкової перевірки обґрунтовано підтверджують реалізацію товариством «Вінір» на експорт шпону різних виробників, на придбання частини якого позивачем не було надано первинних документів та який не оприбутковувався на склад за даними бухгалтерського обліку.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

ТОВ «Вінір» подано відзив на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області, у якому зокрема зазначено, що рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, встановлено усі обставини справи та надано належну оцінку усім доказам у справі. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції було долучено пояснення представника ТОВ «Вінір» та представника Головного управління ДПС у Волинській області.

Ухвалою суду апеляційної інстанції, постановленої в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, заперечення представника ТОВ «Вінір» щодо долучення до справи поданого представником Головного управління ДПС у Волинській області письмового доказу з порушенням процесуальних строків, залишено без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконання наказу №2441 від 17.11.2020 ГУ ДПС у Волинській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ВІНІР» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, з 25.11.2020 терміном 5 робочих днів (т.3, а.с.2).

Наказом №2620 від 01.12.2020 ГУ ДПС у Волинській області продовжено термін проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ВІНІР» на 2 робочих дні з 02.12.2020 (т.3, а.с.3).

Наказом №2640 від 02.12.2020 ГУ ДПС у Волинській області термін проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ВІНІР» зупинено на 5 робочих днів з 02.12.2020 (т.3, а.с.5).

Наказом №2729 від 10.12.2020 ГУ ДПС у Волинській області продовжено термін проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ВІНІР» на 3 робочих дні з 11.12.2020 (т.3, а.с.7).

За результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки позивача складено акт від 18.12.2020 №20266/03-20-07-03/38339705, яким встановлені наступні правопорушення: п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.44.2 ст.44, п.198.1, п.198.3 ст.198, абз. «б» п.200.4, п.200.4 ст.200 ПК України, ст.2, ст.3, ст.4, ст.9 (з урахуванням абзаців п`ятого та одинадцятого статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.1, п.2.15 та п.2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704, в результаті чого ТзОВ «ВІНІР» завищено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість заявлену на поточний рахунок платника податку у Декларації за вересень 2020 року в розмірі 331 426 грн., занижено податок на додану вартість (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету поточного звітного періоду (показник рядка 18 Декларації) на 866 632 грн. за вересень 2020 року та завищено суму від`ємного значення, що включається до складу наступного податкового звітного періоду по Декларації за вересень 2020 року на 527 042 грн. (р.21) (т.1, а.с.39-62).

З висновками даного акту позивач не погодився і подав заперечення на нього (т.3, а.с.9-13).

За результатами розгляду заперечення податковим органом надіслано позивачу лист «Про результати розгляду заперечень» від 20.01.2021 №774/6/03-20-07-03-10, яким зокрема, внесено зміни в акт перевірки та розділ 3.2, абзац 1 розділу 3.3 акта перевірки викладено в іншій редакції, а висновок акту викладений в наступній редакції: «…Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2020 року у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету встановлено порушення платником податків: п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.44.2 ст.44, п.198.1, п.198.3 ст.198, абз. «б» п.200.4, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), ст.2, ст.3, ст.4, ст.9 (з урахуванням абзаців п`ятого та одинадцятого статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.1, п.2.15 та п.2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства» фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704, ТОВ «ВІНІР» завищено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість заявлену на поточний рахунок платника податку у Декларації за вересень 2020 року (р.20.2.1) в розмірі 331 426 грн., занижено податок на додану вартість (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету поточного звітного періоду (показник рядка 18 Декларації) на 26 283 грн. за вересень 2020 року, та завищено суму від`ємного значення, що включається до складу наступного податкового звітного періоду по Декларації за вересень 2020 року на 527 042 грн. (р.21) (т.1, а.с.25-37).

На підставі акта перевірки від 18.12.2020 №20266/03-20-07-03/38339705 ГУ ДПС у Волинській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 22.01.2021 №, за яким товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робі, послуг) на 32 853,75 грн (в тому числі за основним платежем 26 283 грн. та за штрафними санкціями 6570,75 грн.); №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість по Декларації за вересень 2020 року на 331 426,00 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 82 856,50 грн.; №, яким зменшено суму від`ємного значення податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, по Декларації за вересень 2020 року на 527 042,00 грн. (т.2, а.с.174-176).

Надаючи правову оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, суд першої інстанції прийшов до висновку, в силу вимог пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Суд першої інстанції зазначив, що акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати. А тому, лише актом перевірки підтверджуються встановлені в ході її проведення порушення платником податків вимог чинного законодавства, що є підставою для донарахування грошових зобов`язань.

Підпункт 86.7.5 пункту 86.7 статті 86 ПК України зазначає, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу на підставі висновку комісії контролюючого органу з питань розгляду заперечень протягом п`яти робочих днів, наступних за днем прийняття такого висновку комісією і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків, у порядку, визначеному підпунктом 86.7.1 цього пункту.

Таким чином, у разі подання платником податків заперечень на акт перевірки, результати їх розгляду оформлюються висновком, який підписується в тому числі посадовими особами, що проводили перевірку, затверджується керівником контролюючого органу та реєструється у Журналі реєстрації висновків і саме такий висновок є підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення.

Суд першої інстанції зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем на підставі акта перевірки від 18.12.2020 №20266/03-20-07-03/38339705, хоча як зміст самого акта, так і його висновки були змінені за результатами розгляду заперечень. З врахуванням цих обставин, на думку суду першої інстанції, такий акт перевірки позивача не міг бути покладений в основу прийнятих податкових повідомлень-рішень, оскільки, викладені у ньому порушення не підтверджені в повному обсязі за результатами розгляду заперечень.

З цих підстав суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем порядку оформлення результатів перевірки та прийняття за її наслідками спірних податкових повідомлень-рішень. Крім того, суд першої інстанції зазначив про необґрунтованість висновків контролюючого органу про допущені ТОВ «ВІНІР» порушення вимог податкового законодавства при здійсненні господарської діяльності з придбання, переробки сировини та реалізації готової продукції на експорт.

На думку суду першої інстанції, доводи контролюючого органу зводяться лише до того, що позивач здійснював реалізацію шпону, який по товщині відрізняється від оприбуткованої готової продукції, що в свою чергу, не є підставою для висновку про реалізацію такої продукції невстановленим особам.

Суд першої інстанції врахував, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки (недоліки) у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає його необґрунтованим та таким, що не відповідає обставинам справи.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

При цьому, приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Відповідно до пункту 75.1 статті ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Положеннями абзаців 1, 5, 6 підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова/позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 77.6 статті 77, пункт 78.5 статті 78 ПК України).

Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Підпунктом 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

При цьому абзац п`ятий підпункту 81.1 статті 81 ПК України визначає, що у разі непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абзац шостий підпункту 81.1 статті 81 ПК України).

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що законодавцем встановлено випадки, коли платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки: непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів, визначених абзацами другим-четвертим пункту 81.1 статті 81 ПК України (направлення та наказу на проведення перевірки, службового посвідчення); оформлення документів, вказаних в абзацах другому-третьому пункту 81.1 статті 81 ПК України, з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.

Разом з тим, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і у частині першій статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Така правова позиція відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства, закріпленим у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015, № 727 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №727), вступна частина акта (довідки) документальної перевірки повинна містити такі дані, зокрема: місцезнаходження платника податків чи місце розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка, номери телефону, телефаксу та адреса електронної пошти; інформація про вручення під підпис або надсилання копії наказу про проведення перевірки, про ознайомлення під підпис з направленням(и) / посвідченням на право проведення перевірки (вручення їх копій у випадках, передбачених законом); інформація про відмову платника податків (керівника платника податків або уповноваженої ним особи) розписатися у направленні на проведення перевірки (у разі проведення перевірок дотримання законодавства з питань державної митної справи - у посвідченні) та про факт складання посадовими особами контролюючого органу акта, який засвідчує факт такої відмови; інформація про відмову в допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки із зазначенням періодів недопуску та про складені акти, що засвідчують такі факти, із зазначенням пояснень та заявлених причин відмови; інформація про підписання (отримання) або відмову у підписанні (отриманні) актів, що засвідчують факт відмови у допуску до проведення перевірки (складених посадовими особами контролюючого органу) та/або наданні письмових пояснень платником податків до зазначених актів (при складенні актів, які засвідчують факт відмови у допуску, відповідно до вимог статті 81 Податкового кодексу - наводиться також інформація про складення відповідних актів, що засвідчують такі факти); вид перевірки (документальна планова або позапланова, виїзна або невиїзна перевірка); інформація про надсилання (вручення) платнику податків повідомлення про проведення документальної перевірки (у випадках, передбачених законом); інформація про наявність журналу реєстрації перевірок платника податків та вчинення в ньому запису про проведення перевірки.

Положеннями пункту 1 розділу ІV Порядку № 727, передбачено, що залежно від фінансово-господарської діяльності платника податків та результатів перевірки до інформативних додатків належать, зокрема: акт відмови в допуску до проведення перевірки посадових осіб контролюючого органу; акт відмови керівника платника податків або уповноваженої ним особи від підписання (отримання) акта, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, та/або надання письмових пояснень платником податків; запити, надані (надіслані) посадовим особам платника податків (керівнику платника податків або уповноваженій ним особі) щодо надання окремих документів (копій документів), пояснень, довідок, інформації тощо, які необхідні для проведення перевірки; акт про ненадання платником податків документів (їх копій), пояснень, довідок, інформації тощо, які необхідні для проведення перевірки у визначений у запиті строк (у разі його складання), акт відмови від надання або надання не в повному обсязі документів (їх копій), пояснень, довідок та інформації.

Як свідчать матеріали справи, позивачем обґрунтовується обставини порушення процедури проведення спірної податкової перевірки, що, на думку позивача, є додатковою підставою щодо визнання протиправними та такими, що підлягають скасуванню, винесені податкові повідомлення рішення.

Вказані твердження не відповідають дійсності, спростовуються наступними документами, що містяться в матеріалах справи.

З матеріалів справи слідує, що тривалість проведення документальної позапланової перевірки позивача згідно з наказом від 17.11.2020 №2441 визначена у 5 робочих днів з 25.11.2020 (т.3, а.с.2). Отже, останнім днем проведення перевірки є 01.12.2020.

Водночас наказом від 01.12.2020 №2620 продовжено термін проведення перевірки товариства на 2 робочих дні з 02.12.2020 (т.3, а.с.3), тобто кінцевою датою перевірки є 03.12.2020.

Відповідно до наказу від 02.12.2020 №2640 відповідачем зупинено терміни проведення перевірки ТОВ «ВІНІР» на 5 робочих днів з 02.12.2020 (т.3, а.с.5), що відповідає приписам пункту 82.4 статті 82 ПК України. Відтак, термін зупинення перевірки тривав до 08.12.2020 включно та з врахуванням продовжених термінів проведення перевірки на 2 дні (наказ від 01.12.2020 №2620) останнім днем перевірки є 10.12.2020.

Як слідує з наказу від 10.12.2020 №2729 (т.3, а.с.7), контролюючий орган продовжив термін проведення перевірки ще на 3 робочих дні з 11.12.2020, отже останнім днем перевірки є 15.12.2020.

Як передбачає абзац перший пункту 86.3 статті 86 ПК України, акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Відсутність доказів щодо порушення відповідачем строків проведення перевірки підтверджують і висновки суду першої інстанції, відтак доводи позивача в цій частині є безпідставними.

Матеріали перевірки - це:

акт (довідка) перевірки з інформативними додатками, які є його невід`ємною частиною;

заперечення, надані платником податків до акта (довідки) перевірки (у разі їх наявності на час розгляду);

пояснення та їх документальне підтвердження, які надані платником податків відповідно до підпункту 16.1.15 пункту 16.1 статті 16 та відповідно до абзацу другого підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 розділу I цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів перевірок, що проводяться контролюючими органами, визначеними підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, та надання заперечень до них визначається Митним кодексом України.

Акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

У разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта (довідки) посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати виїзної планової чи позапланової документальної перевірки у день його підписання або відмови від підписання вручається або надсилається платнику податків чи його законному представнику у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відмова платника податків або його законних представників від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта або довідки про результати перевірки або неможливості його вручення та підписання у зв`язку з відсутністю платника податків або його законних представників за місцезнаходженням такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. У зазначених у цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт.

Виконання вказаних дій доведено стороною відповідача, підтверджується долученими документами, що засвідчують отримання 23.12.2020 позивачем примірника спірного акта податкової перевірки від 18.12.2020 року ( т.3 а.с.9 ).

Разом з тим, суд першої інстанції неправильно трактує право платника податків на подання пояснень, заперечень, письмових документів, тощо.

У разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

Подання такого заперечення відбулося в порушення строків визначених п.86.7 ст.86 Податкового кодексу України, оскільки направлення письмового документу відбулося 12.01.2021 (вх.380/6 від 12.01.2021).

П. 44.6 ст.44 Податкового кодексу України вказує, що у разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

П.44.7 статті 44 цього кодексу зазначає про те, що якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Аналізуючи поданий позивачем зміст Заперечення на акт податкової перевірки від 18.12.2020, колегія суддів встановила, що у Додатку до Заперечення були долучені фотокопії документів на підтвердження фактичних обставин бухгалтерського обліку, які не були враховані податковим органом при проведенні перевірки платника податків.

Суд першої інстанції не звернув увагу на цю обставину, що додатково підтверджує повторне подання позивачем документів, які не були взяті до уваги під час проведення податкової перевірки.

Крім того, суд першої інстанції покликається на зміст пункту 6 розділу V Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого 20.08.2015 №727, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за №1300/27745 (далі Порядок №727) та використовує його, змінюючи детальний зміст норми, яка регламентується відповідним Порядком.

У разі незгоди платника податків (керівника платника податків або уповноваженої ним особи) з висновками документальної перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) документальної перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному Податковим кодексом та Митним кодексом, до контролюючого органу, який проводив перевірку протягом 5 робочих днів з дня, наступного за днем отримання (при проведенні документальної перевірки дотримання законодавства з питань державної митної справи - протягом 5 робочих днів з дня отримання) акта (довідки) документальної перевірки, які у разі їх подання стануть невід`ємною частиною (додатком) до акта (довідки) документальної перевірки.

Порядок надіслання додаткових документів п.44.6, п.44.7 ст.44 Податкового кодексу України, час надіслання - протягом 5 робочих днів з дня, наступного за днем отримання (при проведенні документальної перевірки дотримання законодавства з питань державної митної справи - протягом 5 робочих днів з дня отримання) акта (довідки) документальної перевірки Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого 20.08.2015 №727.

Оскільки подане Заперечення від 12.01.2021, на думку колегії суддів, не підпадає під ознаки документа, ознаки котрого визначені у ст.86 Податкового кодексу України та положеннями розділу VI Порядку №727, помилковим є твердження суду першої інстанції, що у разі подання платником податків заперечень на акт перевірки, результати їх розгляду оформлюються висновком, який підписується в тому числі посадовими особами, що проводили перевірку, затверджується керівником контролюючого органу та реєструється у Журналі реєстрації висновків і саме такий висновок є підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення.

Як засвідчують матеріали справи, за результатами розгляду заперечення позивачу зменшено податок на додану вартість ( позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету поточного звітного періоду ( показник рядка 18 Декларації) з 866 632 грн. до 26283 грн. та завершено проведення податкової перевірки у формі складання на направлення на адресу платника податків податкових повідомлень рішень.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про порушення відповідачем порядку оформлення результатів перевірки та прийняття за її наслідками спірних податкових повідомлень-рішень спростовується вказаними вище обставинами.

Щодо виявлених в ході перевірки порушень (з врахуванням письмової відповіді щодо результатів розгляду заперечень), то суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

В силу приписів п.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

За правилами пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів) (п.188.1 ст.188 ПК України).

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом193.1 статті 193цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201цього Кодексу(пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначений статтею 200 ПК України.

Відповідно до пунктів 200.1-200.4 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу,

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Отже, за правилами статті 200 ПК України сума бюджетного відшкодування залежить від показників податкового зобов`язання та податкового кредиту, які формуються на підставі первинних документів щодо здійснення господарської діяльності платником податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

За встановлених перевіркою обставин (з врахуванням поданих заперечень) протягом квітня, травня, липня, листопада та грудня 2018 року позивач здійснював оприбуткування готової продукції (шпону струганого дубового) та подальшу її реалізацію на експорт.

Зокрема, переробка давальницької сировини здійснювалась на підставі наступних договорів: від 21.01.2015 №16-0115Рц, укладеного з ПрАТ «Єврошпон-Смига», та від 01.11.2017 №27/17, укладеного із ПрАТ «Цумань» (т.3, а.с.83-84, 88-89).

В свою чергу реалізація на експорт шпону струганого дубового відбувалась на підставі укладених зовнішньо-економічних контрактів із компанією UAB «WOODLINE» (Литва) від 02.03.2015 №01/03/15 (т.3, а.с.81-82) та з приватним підприємцем ОСОБА_1 (Білорусь) від 01.11.2017 №01/11/17 (т.3, а.с.85-87).

За висновками контролюючого органу реалізовані вказаним контрагентам протягом зазначеного періоду ТМЦ не відповідають оприбуткованим згідно актів переробки давальницької сировини. Зокрема, відповідач зазначив про невідповідність номенклатури «шпону струганого дубового», яка полягає у відмінностях в товщині оприбуткованого та реалізованого шпону (0,52 мм, 0,54 мм та 0,56 мм), про невідповідність виробника продукції, зазначеної у митних деклараціях, а також про невідповідність місць завантаження ТМЦ (при реалізації ТМЦ на експорт завантаження м.Луцьк, місце зберігання сировини - смт.Смига) та відсутність товаротранспортних документів на перевезення ТМЦ з місця зберігання до місця завантаження.

Вказані обставини торкаються порушень щодо реалізації на експорт шпону різних виробників, на придбання частини якого відсутні первинні документи та відсутні докази оприбуткування отриманих товарно матеріальних цінностей на склад позивача за даними бухгалтерського обліку в період квітня, травня, липня, листопада, грудня 2018 року та січня 2020 року.

Вказані твердження представником позивача не спростовані ні наявними в матеріалах справи документами, ні поясненнями заслуханими в суді апеляційної інстанції.

Представник позивача доводить фактичну наявність товарно-матеріальних цінностей без конкретизації постачальників, не заперечуючи при цьому факту невідповідність товщини шпону, яка різниться у документах бухгалтерського обліку.

Сутність господарської операції визначається не тільки в підтвердженні її кількісних характеристик, а у відповідності та підтвердженні процедури закупівлі, переробки та подальшої реалізації визначеної кількості товарно-матеріальних цінностей ( шпону) конкретним суб`єктам господарювання.

Вказані твердження обумовлені відомостями, що містяться в оборотно-сальдових відомостях по рахунку 26 за квітень, травень, липень, листопад, грудень 2018 року, оборотно-сальдових відомостях по рахунку 28 за квітень, травень, липень, листопад, грудень 2018 року, відомостями, що містяться в оборотно-сальдовій відомості по рахунку 201 за січень 2020 року, актом приймання давальницької сировини від 05.01.2020 року ( т.2 а.с. 215-250).

Висновки суду першої інстанції щодо порушення відповідачем порядку оформлення результатів перевірки та прийняття податкових повідомлень-рішень за результатами її проведення, необґрунтованість висновків контролюючого органу про допущені ТОВ «ВІНІР» порушення вимог податкового законодавства при здійсненні господарської діяльності з придбання, переробки сировини та реалізації готової продукції на експорт, колегія суддів вважає такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Згідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на наведені обставини не звернув належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положення ч.1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову якою в позові відмовити.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 195, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі № 140/3822/21скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІНІР» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Р. В. Кухтей
Повне судове рішення складено 09 лютого 2022 року