Справа № 200/12924/21
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2022 року Справа№200/12924/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової та основної відпустки з 2018 року по 2020 рік;

- зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової та основної відпустки з 2018 року по 2020 рік;

- визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення: щомісячної премії в розмірі 123% посадового окладу, надбавки за особливості проходження військової служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років;

- зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення: щомісячну премію в розмірі 123% посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавку за вислугу років;

- визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати допомоги на оздоровлення за 2020 рік відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців рядового та начальницького складу та деяких інших осіб»;

- зобов`язання нарахувати та виплатити допомогу на оздоровлення за 2020 рік відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням уточнених вимог від 21.10.2021 року.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував тим, що проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 з 13.05.2018 року по 17.03.2020 року та безпосередньо приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, що підтверджується довідкою №1250 та посвідченням учасника бойових дій.

Відповідно до п. 13 витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №123 від 17 березня 2020 року солдата ОСОБА_1 , водія другого артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 12 березня 2020 року №46-РС з військової служби в запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону Україні «Про військовий обов`язок і військову службу» вважати таким, що 17 березня 2020 року справи та посаду здав та вибув до зарахування на військовий облік до Новокаховського районного військового комісаріату Херсонської області. 3 17 березня 2020 року ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення.

Крім того, згідно п. 13 витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №123 від 17 березня 2020 року зазначено наступне:

- виплатити щомісячну премію в розмірі 123% посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» за період з 01 по 17 березня 2020 року;

- щорічна основна відпустка за 2020 рік не виплачена;

- виплатити грошову компенсацію за 05 діб невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2020 рік відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про спеціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- допомогу на оздоровлення за 2020 рік відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців рядового та начальницького складу та деяких інших осіб»;

- виплатити допомогу на оздоровлення за 2020 рік відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців рядового та начальницького складу та деяких інших осіб»;

- матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань відповідно постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» не отримував;

- підйомну допомогу у 2020 році не отримував.

Зазначає, що за весь період проходження служби відповідач не нарахував та не виплатив:

- грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової та основної відпустки;

- грошове забезпечення: щомісячну премію в розмірі 123% посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років;

- допомогу на оздоровлення за 2020 рік відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців рядового та начальницького складу та деяких інших осіб».

07 квітня 2021 року позивач звернувся з відповідним рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 щодо виплати належних йому грошових сум, однак на даний час вказаний рапорт залишився без належного реагування з боку відповідача, тому належні грошові сумі ОСОБА_1 на даний час не виплачені.

Вважає таку бездіяльність протиправною, оскільки відповідачем порушено Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закон України «про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

З зазначених підстав просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Прийнято розгляд справи проводити в строки встановлені ст. 258 КАС України.

Відповідно до вимог статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до наказу Донецького окружного адміністративного суду від 09.12.2021 року № 453/В-г суддя Голубова Л.Б. у період з 28.12.2021 року по 14.01.2022 року перебувала в щорічній додатковій відпустці, у зв`язку з чим, розгляд адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) здійснюється після виходу з відпустки.

За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідачем надано письмовий відзив від 29.11.2021 року № 0989/3/386 (а.с. 60-64). В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що позивачем порушено процесуальній строк звернення до суду.

Звертає увагу на те, що позивач надав до військової частини НОМЕР_1 рапорт (заяву) від 07.04.2021 року, яку військовою частиною розглянуто та надано відповідь за вих. № 0989/10/269 від 20.04.2021 року.

Наголошує, що відповідно до картки особового рахунку № НОМЕР_2 за 2020 рік грошова компенсація за 05 діб невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2020 рік відповідно до абзацу 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплачено на картковий рахунок позивача в березні 2020 року в сумі 1775,72 гривень.

Крім того, позивачеві сплачено щомісячну премію в розмірі 123% від посадового окладу, яка також виплачена на картковий рахунок позивача в березні 2020 року в сумі 1902,14 гривень, надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням (НОПС), яка виплачена на картковий рахунок позивача в березні 2020 року в сумі 1552,35 гривень та надбавку за вислугу років, в саме 30%, яка також виплачена на картковий рахунок позивача в березні 2020 року в сумі 551,13 гривень.

Стосовно виплати допомоги на оздоровлення за 2020 рік зазначає, що в пункті 2 розділу XXIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року визначено, грошова допомога для оздоровлення надасться військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

В наказі начальника Генеральною штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 року №124 «Про затвердження інструкції з діловодства в Збройних Силах України» пункту шостого частини першої статті 2 зазначається: у Збройних Силах України створюються такі види документів наказ, директива, розпорядження, бойовий наказ, бойове розпорядження, окреме доручення (доручення), рішення, протокол, положення, постанова, інструкція, історичний формуляр, формуляр, правила, план, звіт, доповідь, донесення, доручення, акт, звуко- та відеозаписи, програма, алгоритм, рапорт, заява, телеграма, телефонограма, факсограма, службовий лист, довідка, методичні рекомендації, доповідна та пояснювальна записки, протокол, припис, посвідчення про відрядження, відпускний квиток, графік відпусток, обхідний лист та інші документи, розроблені в установленому порядку.

На день звільнення позивач з рапортом про виплату допомоги на оздоровлення за 2020 рік не звертався.

З зазначених причин відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_3 (а.с. 7-9). Згідно паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 04.02.2019 року (а.с. 7).

ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 з 17.03.2017 року по 17.03.2020 року, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_5 та контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу укладеного 17.03.2017 року (а.с. 36-40, 42-44).

Відповідно до довідок військової частини НОМЕР_1 № 462 від 30.10.2017 року та № 864 від 26.12.2017 року, ОСОБА_1 дійсно з 22.04.2017 року перебуває на військовій службі у військовій частині (а.с. 45-46).

Згідно витягу із наказу військової частини польова пошта НОМЕР_6 № 106 від 22.04.2017 року, ОСОБА_1 з 22.04.2017 року зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення та приступив до виконання службових обов`язків (а.с. 66).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 123 від 17.03.2020 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас та з 17.03.2020 року виключено із списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення (а.с. 67).

В наказі командира військової частини НОМЕР_1 № 123 від 17.03.2020 року також зазначено:

- виплатити щомісячну премію в розмірі 123% посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» за період з 01 по 17 березня 2020 року;

- щорічна основна відпустка за 2020 рік не виплачена;

- виплатити грошову компенсацію за 05 діб невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2020 рік відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про спеціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- допомогу на оздоровлення за 2020 рік відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців рядового та начальницького складу та деяких інших осіб»;

- виплатити допомогу на оздоровлення за 2020 рік відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців рядового та начальницького складу та деяких інших осіб»;

- матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань відповідно постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» не отримував;

- підйомну допомогу у 2020 році не отримував.

Інформація щодо використання додаткової відпустки ОСОБА_1 як учасником бойових дій в наказі військової частини НОМЕР_1 № 123 від 17.03.2020 року відсутня.

ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом від 07.04.2021 року про виплату належних йому грошових сум, зазначених в наказі № 123 від 17.03.2020 року (а.с. 17-18). Зазначений рапорт був надісланий цінним листом з описом на адресу військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується описом вкладення до цінного листа та накладною (а.с. 19-20)

Листом від 20.04.2020 року № 0989/10/269 відповідач повідомив позивача, що нарахував та сплатив грошове забезпечення з 01.03.2020 року по 17.03.2020 року, яке складається з окладу за військовим званням в сумі 290,65 гривень, штатно-посадового окладу в сумі 1546,45 гривень, надбавки за вислугу років в сумі 551,13 гривень, надбавки за особливості проходження служби в сумі 1552,35 гривень, премії в розмірі 123% від посадового окладу в сумі 1902,14 гривень та грошової компенсації за 5 діб невикористаної частини основної відпустки за 2020 рік в сумі 1775,72 гривень (а.с. 71).

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2021 року № 0989/10/896 ОСОБА_1 за 17 днів березня 2020 року виплачено суму грошового забезпечення в розмірі 4530,50 гривень та 1749,08 гривень грошової компенсації за 05 діб невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2020 рік (а.с. 68-69).

Перевіряючи правомірність дій відповідача, суд виходить з наступного.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 Закону № 2011-XII встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону № 2011-XII).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч. 1 ст. 10-1 Закону № 2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

За ч. 3 ст. 15 Закону № 2011-XII, військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232) передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України (ч. 7 ст. 26 Закону).

Відповідно до частин 2-4 статті 9 Закону № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. До складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно з частиною 3, 4 статті 2 Закону № 2232, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджена тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1.

Пунктом 2 Постанови № 704 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Постанови КМУ № 704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Підпунктом 3 пункту 5 Постанови КМУ № 704 надане право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

З 20.07.2018 року набрав чинності Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Згідно з пунктом 2 Розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення включає: - щомісячні основні види грошового забезпечення; - щомісячні додаткові види грошового забезпечення; - одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: - посадовий оклад; - оклад за військовим званням; - надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: - підвищення посадового окладу; - надбавки; - доплати; - премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: - винагороди; - допомоги.

За п. 8 Розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується: - щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; - одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Відповідно до пункту 15 Розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення: щомісячної премії в розмірі 123% посадового окладу, надбавки за особливості проходження військової служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідачем у якості доказів сплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні основної відпустки та грошового забезпечення: щомісячної премії в розмірі 123% посадового окладу, надбавки за особливості проходження військової служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років надано довідку від 25.11.2021 року № 0989/10/896 та картку особового рахунку позивача № 1366 за 2020 рік (а.с. 68-70) з яких вбачається, що ОСОБА_1 виплачено: оклад за військовим званням в сумі 290,65 гривень, штатно-посадовий оклад в сумі 1546,45 гривень, надбавку за вислугу років в сумі 551,13 гривень, надбавку за особливості проходження служби в сумі 1552,35 гривень, премію в розмірі 123% від посадового окладу в сумі 1902,14 гривень, грошову компенсацію за 5 діб невикористаної частини основної відпустки за 2020 рік в сумі 1775,72 гривень.

Позивачем же не надано жодних доказів не нарахування та несплати йому зазначених сум грошового забезпечення, тому вимоги у цій частині не підлягають задоволенню з підстав недоведеності належними доказами.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, суд виходить з наступного.

Державні гарантії права громадян на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлено Законом України «Про відпустки».

Види відпусток визначаються статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР.

Зокрема, установлюються такі види відпусток:

1) щорічні відпустки: - основна відпустка (стаття 6 цього Закону); - додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); - додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); - інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII передбачено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час».

Згідно до статті 12 вказаного Закону встановлено пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них осіб.

Зокрема, учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII передбачає право військовослужбовців на відпустки, порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них (стаття 101).

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі - Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій».

Суд зазначає, що принципом який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави.

Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означатиме порушення нею принципу верховенства права.

Будь-який необґрунтований неоднаковий підхід законом заборонений, і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою - раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.

Відтак, у порівнянні із іншими особами, які набули статус учасника бойових дій і не проходили військову службу, позивач мав таке ж право на грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Системний аналіз змісту верховенства права, вищенаведених положень законодавства дає підстави суду для висновку, що учасники бойових дій мають право отримати додаткову відпустку із збереженням заробітної плати за певних умов.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.

Відповідно до частини 8 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Так, відповідно до частини 14 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Тому, суд зазначає, що норми Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2019-2020 роки.

З огляду на те, що відповідач не спростував твердження позивача, та не надав докази, які спростовують їх, позовні вимоги про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2020 рік підлягають частковому задоволенню за період з 2019 року по 2020 рік, оскільки ОСОБА_1 отримав статус учасника бойових дій лише 04.02.2019 року, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 (а.с. 11).

Вказана правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 16 травня 2019 року у зразковій справі № 620/4218/18-а, залишеним в силі постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року.

Відповідно до ч. 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Згідно ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стосовно виплати допомоги на оздоровлення за 2020 рік, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 Розділу XXIV Порядку № 260 визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

За пунктом 9 вказаного розділу, виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Пунктом 1 Розділу XXIII Порядку № 260 визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

За п. 2 вказаного розділу, грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Відповідно до п. 9 Розділу XXXI Порядку № 260, грошове забезпечення військовослужбовцям, рішення про звільнення яких з військової служби або переміщення на нижчеоплачувану посаду визнані незаконними та які у зв`язку з цим поновлені на військовій службі (посаді) на підставі рішення повноважного органу (керівника), який прийняв рішення про таке поновлення та виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, недоотримане грошове забезпечення за час вимушеного прогулу або різниця за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді виплачується військовослужбовцю за місцем перебування на грошовому забезпеченні.

До розрахунку грошового забезпечення у такому разі включаються щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за займаною штатною посадою до звільнення або переміщення на нижчеоплачувану посаду.

Одноразові додаткові види грошового забезпечення за час вимушеного прогулу не виплачуються.

З аналізу положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII, Інструкції № 260 та Порядку № 260 вбачається, що зазначена допомога включаються до складу грошового забезпечення.

Пунктом 2 розділу XXIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року визначено, грошова допомога для оздоровлення надасться військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Пунктом шостим частини першої статті 2 Наказу Начальника Генеральною штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 року №124 «Про затвердження інструкції з діловодства в Збройних Силах України» передбачено, що у Збройних Силах України створюються такі види документів наказ, директива, розпорядження, бойовий наказ, бойове розпорядження, окреме доручення (доручення), рішення, протокол, положення, постанова, інструкція, історичний формуляр, формуляр, правила, план, звіт, доповідь, донесення, доручення, акт, звуко- та відеозаписи, програма, алгоритм, рапорт, заява, телеграма, телефонограма, факсограма, службовий лист, довідка, методичні рекомендації, доповідна та пояснювальна записки, протокол, припис, посвідчення про відрядження, відпускний квиток, графік відпусток, обхідний лист та інші документи, розроблені в установленому порядку.

Зі змісту вказаних норм законодавства вбачається, що грошова допомога для оздоровлення надається один раз на рік, за наявності мотивованого рапорту особи з проханням надати їй зазначену матеріальну допомогу. При цьому, допомога надається в разі набуття права на щорічну основну відпустку, або без вибуття у відпустку за рапортом. Отже, ключовим моментом в цьому випадку є встановлення факту подачі позивачем рапорту щодо надання допомоги на оздоровлення та його погодження керівником фінансового підрозділу.

Отже, за положенням Постанови КМУ № 704 та Наказу Начальника Генеральною штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 року №124 віднесено до права керівника, шляхом прийняття відповідного рішення на підставі рапорту особи про виплату такої допомоги.

Проте, відповідно до абз. 2 п. 2 розділу XXIII Порядку № 260 встановлено, що військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Судом встановлено, що в наказі командира військової частини НОМЕР_1 № 123 від 17.03.2020 року серед іншого зазначено - виплатити допомогу на оздоровлення за 2020 рік відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» (а.с. 67).

Суд зазначає, що військовою частиною НОМЕР_1 не надано доказів нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2020 рік, що свідчить про протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати допомоги на оздоровлення, хоча про що, було зазначено в наказі командира військової частини НОМЕР_1 № 123 від 17.03.2020 року.

Таким чином, суд не приймає до уваги посилання відповідача щодо наявності рапорту позивача щодо надання допомоги на оздоровлення, оскільки відповідачем самостійно зазначено про виплату допомоги на оздоровлення за 2020 рік в наказі командира військової частини НОМЕР_1 № 123 від 17.03.2020 року.

Тому, позовні вимоги про виплату допомоги на оздоровлення за 2020 рік підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 10 ч. 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до п. 13 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору під час розгляду даної справи в усіх судових інстанціях, як учасник бойових дій. Докази понесення позивачем інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

На підставі положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації відповідно паспорта громадянина України: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання зазначене в позовній заяві: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 , код НОМЕР_8 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2019 року по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17 березня 2020 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2019 року по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17 березня 2020 року.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2020 рік відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців рядового та начальницького складу та деяких інших осіб».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2020 рік відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців рядового та начальницького складу та деяких інших осіб».

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 18 січня 2022 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Б. Голубова