Справа № 160/1344/22
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
24 січня 2022 р.Справа №160/1344/22
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, перевіривши заяву про забезпечення позову товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ СУЧАСНІ ЕЛЕКТРИЧНІ СИСТЕМИ" у справі за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ СУЧАСНІ ЕЛЕКТРИЧНІ СИСТЕМИ" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку, зобов`язання вчинити певні дії, -
21.01.2022 року через систему «Електронний суд» товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ СУЧАСНІ ЕЛЕКТРИЧНІ СИСТЕМИ" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, щодо визнання товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ СУЧАСНІ ЕЛЕКТРИЧНІ СИСТЕМИ" ризикованим платником податків № 6565 від 13 грудня 2021 р.;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області виключити товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ СУЧАСНІ ЕЛЕКТРИЧНІ СИСТЕМИ" з переліку ризикованих платників податків шляхом прийняття відповідного рішення.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки проаналізувавши господарську діяльність ТОВ «УСЕС» за останні декілька років, слід дійти до висновку про те, що позивачем у спірний період не було проведено жодної господарської операції яка відповідала 8 Критеріям ризиковості здійснення операцій викладеними у Додатку 3 до Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Позивач стверджує, що ТОВ «УСЕС» є платником податків з позитивною історією, жодних ризикованих у розумінні Порядку №1165 господарських операцій не здійснював. Відповідач приймаючи оскаржуване рішення не дотримався вимог Порядку № 1165 щодо означення, які документи (що саме такі документи мали б підтверджувати) не були подані платником податків. Отже відповідач безпідставно та необґрунтовано (без урахування усіх обставин та наслідків) виніс очевидно неправомірне рішення, без дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2022 року зазначена вище справа розподілена та передана судді Пруднику С.В.
Слід зазначити, що одночасно із позовною заявою товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ СУЧАСНІ ЕЛЕКТРИЧНІ СИСТЕМИ" через систему «Електронний суд» подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд зупинити дію рішення комісії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, щодо визнання ТОВ «УСЕС» ризикованим платником податків № 6565 від 13 грудня 2021 р. до набрання законної сили рішення суду у справі за позовом ТОВ «УСЕС» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення податкового органу.
Заявник, в обґрунтування заяви про забезпечення позову, зазначає, що оскаржуване рішення відповідача створює для позивача негативні наслідки, які суттєво ускладнять поновлення порушених прав. Так у разі, якщо судом не буде прийнято рішення вжиття заходів з забезпечення позову для позивача це буде рівносильно рішенню про призупинення його господарської діяльності. Відповідач посилаючись на наявність позивача у переліку ризикових, відмовляє йому у реєстрації податкових накладних. Так, позивачем було подано пакет документів на розблокування податкової накладної № 585 та рішенням № 3614861/41684753 від 04.01.2022 відповідач відмовив у реєстрації такої податкової накладної (формально зазначивши, що позивач не надав документів на транспортування, та не підтвердив наявність у нього складських приміщень). При цьому позивачем не одноразово надавались відповідачу документи про наявність у нього складського приміщення та залученого транспорту (зокрема у якості додатків до пояснень, щодо скасування рішення № 6434). Аналогічна ситуація була з податковою накладною № 588 і рішенням № 3614379/41684753 від 04.01.2022 відповідач відмовив у реєстрації такої податкової накладної. Ситуація повторилась при поданні позивачем таблиць даних платника податків. Відповідач вже прямо пославшись на «ризикований» статус відмовив у реєстрації таких таблиць. Всі вищеописані дії та рішення відповідача свідчать, що оскаржуване рішення № 6565, використовується відповідачем для поза правового блокування господарської діяльності такого суб`єкта. Позивач також стверджує, що заблокування реєстрації податкових накладних, виписаних ним призведе хвилеподібного зупинення реєстрації податкових накладних, виписаних його контрагентами на товар поставлений позивачем (у них на «віртуальному» складі буде відсутній такий товар). Але найголовнішим негативним наслідком для позивача є втрата позитивної ділової репутації, як надійного партнеру, який працює у правовому полі. З моменту введення електронного реєстрації податкових накладних ця ситуацію є першою і жодних правових підстав для звинувачення позивача у свідомому здійсненні ризикованих операцій ніколи не було і не має. Визнання позивача ризикованим платником податків призвело до призупинення деякими клієнтами господарських операцій з позивачем, що негативно відіб`ється на фінансовому стані позивача і такі наслідки будуть невідворотними, а відновлення позитивної ділової репутації позивача займе значний термін. Негативні наслідки такої ситуації є значними та є неспівмірними з тими наслідками, які можуть виникнути для відповідача у разі вжиття Судом заходів забезпечення позову.
Отже позивач вважає, що вжиття заходів забезпечення позову не є вирішенням спору по суті, а покликано зменшити негативні наслідки оскаржуваного рішення.
Розглянувши подану позивачем заяву, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову (частина перша). Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Виходячи з аналізу вказаної норми, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду;
2) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;
3) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень;
4) очевидність порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
При цьому, позов, згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України, може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Таким чином суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.
Крім того вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також, суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.
Як слідує із позову, публічно-правовий спір між сторонами існує, за переконанням заявника, за обставин прийняття оскаржуваних рішень з порушенням норм та вимог чинного законодавства України.
Виходячи з наведених у заяві фактичних обставин, суд відмічає, що правомірність та оцінка спірних рішень, процедурні питання дотримання їх прийняття підлягають з`ясуванню під час розгляду справи по суті про таке оскарження та буде дана судом за результатами розгляду справи.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 520/1545/19 наголосив на тому, що підстави забезпечення позову є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням висновків про існування обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі, а також із зазначенням висновку про те, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.
У постанові від 25 березня 2020 року у справі № 240/9592/19 Верховний Суд зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. У свою чергу співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
За висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 640/110/20, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з наслідками, які настануть внаслідок, зокрема, зупинення дії оскаржуваного адміністративного акта. Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас, для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у ч. 2 ст. 150 КАС України.
З урахуванням зазначених правових висновків Верховного Суду, суд враховує, що рішення чи дії суб`єктів владних повноважень мають певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
Виходячи з наведеного, з огляду на те, що позивачем у заяві не доведено, в контексті ст. 150 КАС України, наявність обставин, що можуть слугувати підставами для вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням того, що до поданої заяви не надано відповідних достатніх та беззаперечних доказів, а судом не виявлено фактів існування, на час прийняття даного судового рішення, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ СУЧАСНІ ЕЛЕКТРИЧНІ СИСТЕМИ" до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докладання значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача, суд вважає, що заява є необґрунтованою, а тому відсутніми є підстави для її задоволення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 150-154 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, -
У задоволенні заяви про забезпечення товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ СУЧАСНІ ЕЛЕКТРИЧНІ СИСТЕМИ" у справі № 160/1344/22 - відмовити повністю.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник