Справа № 160/11312/21
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіМаковської О.В.
за участі секретаря судового засіданняДубовика Г.Е.
позивача представника відповідача Слободяна Д.Д. не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення розрахунку та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, викладену у витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 306 від 30 грудня 2020 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації, враховуючи раніше виплачені суми.
В обґрунтування позову зазначено, що при звільненні з військової служби відповідачем виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби лише за 3 роки, в той час як за інші 10 років служби грошова допомога не нарахована та не виплачена.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити та зазначає про відсутні підстав для нарахування та виплати грошової допомоги при звільнені у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 10 календарних років служби, оскільки така грошова допомога позивачу нарахована лише за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 .
Оскільки, з наявних в матеріалах справи документів неможливо встановити вислугу років позивача у Збройних Силах України, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 подальший розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 17.12.2021.
17.12.2021 справу знято з розгляду та відкладено на 22.12.2021.
В підготовче засідання 22.12.2021 сторони не з`явились, розгляд справи відкладено на 17.01.2022.
В судове засідання 17.01.2022 з`явився позивач, представник відповідача не з`явився. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника відповідача. Також, позивач надав згоду на закінчення підготовчого провадження та перехід до розгляду справи по суті в той самий день.
Позивач надав пояснення по суті заявлених позовних вимог та просив їх задовольнити.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є учасником бойових дій, вказане підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 від 06.11.2015.
Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується записами в трудовій книжці позивача, останній:
- з 22.11.2006 по 06.11.2007 проходив службу в Збройних Силах України (запис №3);
- з 16.05.2008 по 05.12.2014 проходив службу в підрозділах МНС та ДСНС України (запис №4);
- з 11.02.2015 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ (запис №5 та №6);
- з 07.11.2015 по 27.11.2017 проходив службу в органах Національної поліції (запис №7 та №8).
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.12.2017 №161 позивача зараховано до списків особового складу військової частини.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2020 №306 позивача виключено зі списків особового складу військової частини. В наказі зазначено, що вислуга років у Збройних Силах України становить: календарна 13 років 02 місяці 16 діб пільгова 03 роки 04 місяці 04 діб.
Позивач 15.02.2021 звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги за 10 років служби. В заяві зазначено, що грошова допомога виплачена лише за 3 роки.
Матеріали справи не містять доказів надання відповідачем відповіді на заяву позивача.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 5ст.17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Так, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»(далі Закон № 2011-ХІІ).
Згідно зі ст.1 Закону №2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.2 ст. 1-2 Закону №2011 у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з ч.2 ст. 15 Закону № 2011 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1частини 2 статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Аналогічна правова норма міститься в пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" (далі - Порядок № 393).
Так, за змістом статті 15 Закону №2011 та пункту 10 Порядку N 393 законодавець розмежовує визначення самого права військовослужбовця, крім військовослужбовців строкової військової служби, на таку одноразову грошову допомогу при звільненні та визначення розміру такої допомоги.
В розумінні вказаних правових норм військовослужбовець, що звільнений з військової служби за закінченням контракту, крім військовослужбовців строкової військової служби, має право на виплату одноразової грошової допомоги за наявності вислуги 10 років і більше. При цьому, суд зазначає, що законодавець не передбачає, що таке право набувається за умови наявності певного виду вислуги (календарної, пільгової, тощо).
Більш того, законодавець не надає визначень ні календарної вислуги років, ні пільгової вислуги років. Правовими нормами Порядку № 393 та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» законодавець лише визначає періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах. Тобто, законодавець визначає лише способи обчислення вислуги років.
Таким чином, у випадку звільнення військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, з військової служби за закінченням контракту такі військовослужбовці мають права на спірну одноразову грошову допомогу за наявності вислуги 10 років і більше незалежно від способу її обчислення (у календарному обчисленні чи на пільгових умовах). Разом з тим, розмір такої одноразової грошової допомоги для такої категорії військовослужбовців знаходиться в прямій залежності від кількості повних календарних років їх служби.
Отже, позивач, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби за закінченням строку контракту за наявності вислуги років в календарному обчисленні - 13 років 02 місяці 12 діб, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2 статті 15 Закону № 2011-XII. Розмір такої допомоги визначається у вигляді 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожні 10 повних календарних років служби позивача.
Суд враховує, що відповідно до п. п. 1, 2 розділу ХХХІІ Інструкції №200, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що звільняються зі служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірах, визначених статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктом 1постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».
У разі першого звільнення цих осіб з військової служби до вислуги років для виплати їм одноразової грошової допомоги зараховується також період строкової військової служби.
Тобто, в Інструкції № 200 допущено власне трактування положень статті 15 Закону №2011 та пункту 10 Порядку N 393.
Суд зазначає, що в силу вимог ст.7 КАС України, правові норми Інструкції №200 не мають вищої юридичної сили у відношенні до Закону № 2011 та Порядку № 393, а тому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з позицією Європейського суду принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.
Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про визнання протиправною бездіяльность Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 10 (десять) календарних років служби.
Для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 10 календарних років служби з урахуванням виплаченої суми допомоги.
Суд зазначає, що зазначена позиція кореспондується позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Верховного Суду від 24.11.2020 у справі №822/3008/17, в якій зазначено, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ч.2 статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».
Таким чином, в частині 2 статті 15 Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.
Наведена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11.04.2018 у справі №806/2104/17.
За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.
Так як суддя Маковська О.В. перебувала у відпустці, повний текст рішення суду складено після виходу судді з відпустки.
Керуючись ст.ст.243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення розрахунку та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації, враховуючи раніше виплачені суми.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду буде складено 01.02.2022.

Суддя О.В. Маковська