Справа № 160/12672/21
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2021-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) в місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
27.07.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, поданий адвокатом Стрижаком Євгенієм Юрійовичем, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та почати виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з дня звернення за пенсією, а саме: з 12.04.2021 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, подана адвокатом Стрижаком Євгенієм Юрійовичем про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду: уточненого адміністративного позову, який містить наявну офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти позивача, а також його копії для направлення відповідачу в справі; документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі та порядку, встановлених чинним законодавством України.
Копію вказаної ухвали направлено позивачу, засобами електронного зв`язку - 17.08.2021, що підтверджується матеріалами справи.
28.08.2021 до суду засобами поштового зв`язку, на виконання вимог ухвали суду, позивачем надано докази сплати судового збору та уточнений адміністративний позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, поданий адвокатом Стрижаком Євгенієм Юрійовичем, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 1978 року по 1979 рік, з 23.04.1986 по 29.12.1987, з 20.01.1988 по 07.06.1993, з 25.10.1993 по 18.03.1998, призначити та почати виплачувати ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком з дня звернення з заявою, а саме з 12.04.2021;
- стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору та витрати на надання правової допомоги.
Згідно з положеннями частини 8 статті 171 КАС України питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху, або отримання судом у порядку, визначеному частинами третьою-шостою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.
Відповідно до частини 6 статті 120 КАС України встановлено, що якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Суд вказує, що у зв`язку з перебуванням головуючого судді Юхно І.В. в період з 25.08.2021 по 08.09.2021 у відпустці, розгляд питання щодо відкриття провадження відбувся у перший робочий день - 09.09.2021.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); вирішено розгляд справи по суті розпочати з 24 вересня 2021 року; встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали на подання відзиву на позов та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Копія ухвали засобами телекомунікаційного зв`язку направлена сторонам на адреси електронної пошти 20.09.2021, відповідачу разом з копією уточненої позовної заяви, тобто строк на подання відзиву до 05.10.2021.
24.09.2021 на виконання ухвали суду від 09.09.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано для залучення до матеріалів справи належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .
30.09.2021 засобам поштового зв`язку до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції відповідачем зазначено, що до страхового стажу позивача не враховано періоди роботи: навчання з 1978 по 1979, оскільки в трудовій книжці немає посилань на накази про зарахування та відрахування; з 23.04.1986 по 29.12.2987, оскільки печатка в запису про звільненні не читається; з 20.01.1988 по 07.06.1993, оскільки наказ про звільнення від 26.10.1993; період з 25.10.1993 по 18.03.1998, оскільки на печатці в запису про звільнення немає коду ЄДРПОУ підприємства. Для зарахування необхідних періодів позивачу пропонувалось надати уточнюючі довідки, однак позивач уточнюючих довідок не надав. Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області діяло у межах, на підставі та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.
Стосовно вимог щодо стягнення з Головного управління витрат на юридичні послуги, відповідач зазначив, що позивачем не було надано жодних документів, які б підтверджували виконаний обсяг робіт та їх вартість, що була сплачена.
Зважаючи на викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Матеріалами справи встановлено, що 12.04.2021 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Не погоджуючись з відмовою в зарахуванні до страхового стажу періодів навчання та роботи з 1978 року по 1979 рік, з 23.04.1986 по 29.12.1987, з 20.01.1988 по 07.06.1993, з 25.10.1993 по 18.03.1998 та відмовою в призначенні пенсії позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Зазначене у статті 46 Конституції України право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Відповідно до статті 1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Частиною 1 статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
Статтю 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Також згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Так, згідно з пунктом 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Згідно з записами, які містяться в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 , виданої 30.06.1979, позивач у спірні періоди, не зараховані відповідачем, працював:
Дніпропетровській фотокомбінат
- з 01.09.1978 по 20.07.1979 - до прийняття на комбінат навчався в Дніпропетровському ПТУ, присвоєно розряд фотографа - 5 розряд; Атестат НОМЕР_3 від 21.07.1979.
Відповідачем відмовлено у зарахуванні вказаного періоду роботи, оскільки в трудовій книжці немає посилань на накази про зарахування та відрахування.
Атестатом НОМЕР_3 від 21.07.1979 підтверджено навчання позивача з 01.09.1978 по 20.07.1979 у технічному училищі № 3 м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з присвоєнням кваліфікації фотографа п`ятого розряду.
"7." 23.04.1986 по 29.12.1987 прийнято на роботу малярем 4 розряду по переводу; Нак.№77-к від 23.04.1986;
"9." 01.12.1987 в зв`язку з перетарифікацією при переході на повну оплату праці присвоєно 3 розряд маляра; Нак.№408 від 30.11.1987;
"10." 29.12.1987 звільнено через скорочення чисельності штату працівників в звязку з удосконаленням організації виробництва п.1 ст.40 КЗпП УРСР; Нак.№232-к від29.12.1987.
Відмовляючи в зарахуванні цього періоду відповідач вказав, що печатка в запису про звільненні не читається.
Згідно з записами в трудовій книжці:
Дніпропетровський агрегатний завод 50-річчя СРСР
- 20.01.1988 прийнято до множинного центру фотографом 6 розряду, Нак. №81/р від 21.01.1988;
- 01.10.1988 в зв`язку з переходом на нові тарифні умови підтверджено 6 розряд фотографа, Нак.№1119 від 18.08.1988;
- Дніпропетровський агрегатний завод 50-річчя СРСР наказом МАП СРСР від 04.09.1990 за № 395 змінив назву на Виробниче об`єднання «Дніпропетровський агрегатний завод»;
- Виробниче об`єднання «Дніпропетровський агрегатний завод» наказом від 03.07.1992 за №855 змінило назву на Дніпропетровське Державне підприємство "Авіагрегат"
- 07.06.1993 звільнено за власним бажанням, ст. 38 КЗпП, Нак.№3198/к від 26.10.1993.
Відповідач відмовив у зарахуванні періоду роботи з 20.01.1988 по 07.06.1993, у зв`язку з тим, що наказ про звільнення від 26.10.1993.
Відповідно до довідки Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» № 8059 від 07.06.2021 ОСОБА_1 дійсно працював в Приватному акціонерному товаристві «Дніпропетровський агрегатний завод» з 20.01.1988, наказ № 81/р від 21.01.1988, звільнений з 07.06.1993, наказ № 3198/к від 26.10.1993, підстава: архівна особова справа, формат Т-2.
Довідкою №80-125 від 13.05.2019 підтверджено організаційні перейменування Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод», а саме: Наказом Президії Верховної Ради УРСР від 13.12.1972 за №1241-1м Дніпропетровському агрегатному заводу присвоєно ім`я 50-річчя СРСР; Дніпропетровський агрегатний завод 50-річчя СРСР наказом МАП СРСР від 04.09.1990 за № 395 змінив назву на Виробниче об`єднання «Дніпропетровський агрегатний завод»; Виробниче об`єднання «Дніпропетровський агрегатний завод» наказом від 03.07.1992 за №855 змінило назву на Дніпропетровське Державне підприємство "Авіагрегат"; Дніпропетровське Державне підприємство "Авіагрегат" наказом РВФДМ України у Дніпропетровській області від 29.07.1996 за №12/222 реформовано у Відкрите акціонерне товариство «Дніпропетровський агрегатний завод»; Відкрите акціонерне товариство «Дніпропетровський агрегатний завод» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Дніпропетровський агрегатний завод» на підставі змін в Статуті підприємства, затверджених загальними зборами акціонерів від 12.04.2011 протоколом №154 і зареєстрованих державним реєстратором 13.07.2011; Публічне акціонерне товариство «Дніпропетровський агрегатний завод» змінило назву на Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський агрегатний завод» на підставі змін у Статуті підприємства, затверджених загальними зборами акціонерів від 15.11.2017 протоколом №22, та перереєстрації державним реєстратором від 28.01.2019.
Згідно з записами трудової книжки позивач:
"16." 25.10.1993 прийнято на посаду зав.складом в ТОВ «КРЮЛІТ», Нак.№73-к від 25.10.1993;
"17." 18.03.1998 звільнено по ст.38 (за власним бажанням) закону України, Нак.№24 від 18.03.1998.
Зазначений період не зараховано відповідачем до загального стажу для обчислення пенсії з підстав відсутності на печатці в запису про звільнення коду ЄДРПОУ підприємства.
Відтак, суд приходить до висновку, що підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу є неточності в оформленні трудової книжки серії НОМЕР_2 .
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, спірні період навчання та роботи позивача підтверджено відповідними записами в трудовій книжці позивача, засвідчено підписами уповноваженої особи та місять відповідні печатки, відтак відомості, які зазначені в трудовій книжці свідчать про те, що позивач працював у вказані періоди. При цьому, неналежний порядок заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Слід зазначити, що у спірний період діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція № 162) (в редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СРСР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412.
Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції № 162 (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 162 (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" та даною Інструкцією.
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
У період внесення записів про роботу позивача, не зарахованих відповідачем, порядок ведення трудових книжок також регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).
Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.
Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.
Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів навчання та роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 275/615/17 (провадження №К/9901/768/17).
Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).
Неточність зображення печатки на записах в трудовій книжці, відсутність коду ЄДРПОУ підприємства на печатці в записі про звільнення, відсутність посилань на накази про зарахування та відрахування щодо навчання не може бути підставами для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Крім того, на позивача не покладено обов`язок щодо перевірки усіх реквізитів печатки підприємства чи якості зображення відбитку печатки.
Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
В даному випадку, доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо періодів навчання та роботи позивача з 01.09.1978 по 20.07.1979, з 23.04.1986 по 29.12.1987, з 20.01.1988 по 07.06.1993, з 25.10.1993 по 18.03.1998 відповідачем суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за віком.
Посилання відповідача про обов`язок позивача надання інших документів для підтвердження трудового стажу, суд не приймає до уваги, оскільки у разі наявності трудової книжки та відповідних записів у ній, подача таких довідок позивачем не є обов`язковою.
Крім того, посилання пенсійного органу на нечитабельність печатки підприємства та відсутність коду підприємства на печатці як на підстави незарахування періодів до страхового стажу, суд вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 58-1 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.
Частиною 2 ст. 58-1 Господарського кодексу України встановлено, що відбиток печатки не може бути обов`язковим реквізитом будь-якого документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Копія документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування, вважається засвідченою у встановленому порядку, якщо на такій копії проставлено підпис уповноваженої особи такого суб`єкта господарювання або особистий підпис фізичної особи - підприємця. Орган державної влади або орган місцевого самоврядування не вправі вимагати нотаріального засвідчення вірності копії документа у разі, якщо така вимога не встановлена законом.
Згідно з ч. 3 ст. 58-1 Господарського кодексу України наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.
Таким чином, з аналізу наведених норм вбачається, що печатка не є обов`язковим реквізитом документа.
Дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд зазначає, що певні недоліки в оформленні записів у трудовій книжці не можуть бути підставою для незарахування спірного періоду навчання та роботи до страхового стажу та призначення пенсії.
З урахуванням зазначеного вище, суд вважає, що відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу ОСОБА_1 , що надає право на пенсію за віком періодів його навчання та роботи з 01.09.1978 по 20.07.1979, з 23.04.1986 по 29.12.1987, з 20.01.1988 по 07.06.1993, з 25.10.1993 по 18.03.1998.
Отже, суд приходить до висновку про протиправність рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком.
Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди навчання та роботи з 01.09.1978 по 20.07.1979, з 23.04.1986 по 29.12.1987, з 20.01.1988 по 07.06.1993, з 25.10.1993 по 18.03.1998.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та почати виплачувати позивачу пенсію за віком з дня звернення з заявою, а саме з 12.04.2021, суд зазначає, що не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок страхового стажу позивача та беззаперечно зобов`язувати призначити пенсію, оскільки це є дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Отже, для ефективного захисту прав, свобод, інтересів суд вважає за необхідне на підставі ч.2 ст.9 КАС України зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 12.04.2021 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
В ході розгляду справи відповідачем не було наведено належними доказами правомірності відмови у зарахуванні спірних періодів навчання та роботи позивача до його страхового стажу, а тому позовні підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).
Пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Суд зазначає, що на момент судового розгляду справи у матеріалах справи міститься копія ордеру, який видано Адвокатським об`єднанням «КС ПАРТНЕРИ» адвокату Стрижак Євгенію Юрійовичу на представлення інтересів позивача у суді та копія свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю, яке видано Стрижак Євгенію Юрійовичу , проте інші докази, які б підтверджували розмір витрат на надання правової допомоги, відсутні.
З огляду на вищевикладене, у суду відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області витрат на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернутись із відповідною заявою в порядку, визначеному ч.7 ст.139 КАС України.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди навчання та роботи з 01.09.1978 по 20.07.1979, з 23.04.1986 по 29.12.1987, з 20.01.1988 по 07.06.1993 та з 25.10.1993 по 18.03.1998 згідно записів у трудовій книжці від 30.06.1979 серії НОМЕР_2 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.04.2021 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 605,30 грн шістсот п`ять гривень 30 копійок).
Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
Суддя І.В. Юхно