Справа № 420/15261/21
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/15261/21
Дата і місце ухвалення 20.10.2021р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г,

Єщенка О.В.,

за участю секретаря - Челак Р.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Спецелеваторбуд до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

26.08.2021 року товариство з обмеженою відповідальністю Спецелеваторбуд звернулось до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №5 від 21.07.2021 р., яким товариству з обмеженою відповідальністю «Спецелеваторбуд» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 499 244,00 грн.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 05 від 23.04.2021р., яким товариству з обмеженою відповідальністю «Спецелеваторбуд» зменшено суму розміру від`ємного значення суму ПДВ на суму 39 242,00 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.10.2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

Апелянт посилався на те, що в ході проведеної перевірки було встановлено нереальність реалізації ТОВ «Сіті-Буд-Девелопмент», ПП «Тамірат» та ТОВ «Свєтстрой» на адресу позивача ідентифікованих послуг за номенклатурою: монтаж кабелів, електромонтажні роботи, прокладення кабелів, виготовлення індивідуальних обрамлюючих конструкцій, демонтаж конвейєрних естакад з опорами, улаштування котловану під фундаменти з ручною доборкою, з врахуванням реального часу здійснення операцій, місцезнаходження об`єкта, відсутності власних (орендованих) основних засобів та ін. З огляду на зазначене контролюючий орган дійшов висновку про безпідставність включення товариством з обмеженою відповідальністю Спецелеваторбуд до складу податкового кредиту сум ПДВ з вартості придбаних у ТОВ «Сіті-Буд-Девелопмент», ПП «Тамірат» та ТОВ «Свєтстрой» робіт (послуг), що призвело до завищення податкового кредиту та завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду.

Зважаючи на викладене контролюючий орган вважає, що прийняті за наслідком проведеної перевірки позивача податкові повідомлення-рішення є правомірними та обґрунтованими, а тому скасуванню не підлягають.

З огляду на зазначене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.10.2021 року та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 17.03.2020 року по 19.03.2021 року Головним управлінням ДПС в Одеській області відповідно до п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.78.1.4 пп.78.1 ст. 78 ПК України, на підставі наказу Головного управління ДПС в Одеській області № 1236 від 12.03.2020р., було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Спецелеваторбуд» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Сіті-Буд-Девелопмент» () за період з 01.08.2019р. по 31.08.2019р., ПП «Тамірат» () за період з 01.09.2019р. по 01.09.2019р., ТОВ «Свєтстрой» () за період з 09.11.2019р. по 30.11.2019р.

За результатами проведеної перевірки складено акт №6269/15-32-07-05-22/32190411 від 30.03.2021 р., відповідно до висновків якого встановлено порушення:

- п.44.1 ст. 44, п. «а» п.198.1, п. 198.3 ст. 198 ПК України, що призвело до завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (ряд. 21 Декларації), який переноситься до рядка 16.1 Декларації наступного звітного періоду за серпень 2019 року всього на 39 242 грн., а також до заниження задекларованого податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього в сумі 453 858 грн., в т.ч.: серпень 2019 року на суму 66 376 грн.; вересень 2019 року на суму 244 527 грн.; листопад 2019 року на суму 142 955 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № 05 від 23.04.2021р., яким товариству з обмеженою відповідальністю «Спецелеваторбуд» визначено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 567 323 грн. (за податковими зобов`язаннями 453 858,00 грн. та за штрафними (фінансовими санкціями (штрафами) 113 465,00 грн.);

- № 05 від 23.04.2021р., яким товариству з обмеженою відповідальністю «Спецелеваторбуд» зменшено суму розміру від`ємного значення суми ПДВ у розмірі 39242,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями ТОВ «Спецелеваторбуд» оскаржило їх до ДПС України.

Рішенням ДПС України від 15.07.2021 року № 16284/6/91-00-06-01-02-06 про результати розгляду скарги, податкове повідомлення-рішення № 05 від 23.04.2021р. залишено без змін, а податкове повідомлення-рішення № 05 від 23.04.2021р. скасовано в частині застосування штрафних санкцій в розмірі, що перевищує п. 123.1 ст. 123 ПК України у редакції, що діє з 01.01.2021 року, а в іншій частині залишено без змін.

На виконання зазначеного рішення ДПС України Головним управлінням ДПС в Одеській області 21.07.2021 року прийнято податкове повідомлення-рішення № 5, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Спецелеваторбуд» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» у розмірі 499 244,00 (за податковими зобов`язаннями в сумі 453 858,00 грн. та за штрафними (фінансовими санкціями (штрафами) в сумі 45 386,00 грн.).

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ «Спецелеваторбуд» оскаржило їх до суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне:

Судом апеляційної інстанції встановлено, що видами діяльності ТОВ «Спецелеватор» за КВЕД є 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний); 23.61 Виготовлення виробів із бетону для будівництва; 25.11 Виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій; 43.21 Електромонтажні роботи; 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 33.11 Ремонт і технічне обслуговування готових металевих виробів; 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення; 33.20 Установлення та монтаж машин і устатковання; 42.12 Будівництво залізниць і метрополітену.

В ході розгляду справи встановлено, що у перевіряємий період ТОВ «Спецелеватор» мало взаємовідносини з ТОВ «Сіті-Буд-Девелопмент», ПП «Тамірат», ТОВ «Свєтстрой».

В акті перевірки зазначено, що ТОВ «Спецелеваторбуд» у періоді, який перевірявся, здійснювало комплекс будівельно-монтажних робіт на адресу замовників ПАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» () згідно договору № 06/02-19 від 25.02.2019р., ТДВ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» () згідно договору №012/04-2019 від 11.04.2019р. При цьому зазначено, що ТОВ «Спецелеваторбуд» для проведення будівельно-монтажних робіт оформлено господарські операції з такими контрагентами-постачальниками: ТОВ «Сіті-Буд-Девелопмент», ПП «Тамірат», ТОВ «Свєтстрой».

За наслідками проведення перевірки контролюючий орган дійшов висновку про те, що виконавці робіт за укладеними договорами (ТОВ «Сіті-Буд-Девелопмент», ПП «Тамірат», ТОВ «Свєтстрой») не могли фактично виконати роботи, перелічені в актах приймання виконаних будівельних робіт через відсутність основних засобів, трудових ресурсів. Також контролюючий орган посилався на те, що згідно інформаційної бази даних ДПС відносно постачальників ПП «Тамірат» прийняті рішення про відповідність їх критеріям ризиковості, як і відносно ТОВ «Сіті-Буд-Девелопмент» та ТОВ «Свєтстрой».

Податковий орган дійшов висновку про штучне формування позивачем податкового кредиту по ланцюгу постачання від ТОВ «Сіті-Буд-Девелопмент», ПП «Тамірат», ТОВ «Свєтстрой» у зв`язку із неможливістю підтвердити фактичне отримання будівельно-монтажних послуг на адресу ТОВ «Спецелеваторбуд» від постачальників послуг.

На підставі викладеного відповідач дійшов висновку про завищення позивачем податкового кредиту по операціям із зазначеними вище контрагентами у розмірі 453 858,35 грн., заниження податку на додану вартість на суму 453 858 грн. та завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (р. 21 Декларації), який переноситься до рядка 16.1 Декларації наступного звітного періоду всього на 39 242 грн.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 11.04.2019р. між ТДВ «Ренійський елеватор» (замовник) та ТОВ «Спецелеваторбуд» укладено договір № 12/04-2019, предметом якого є виконання будівельно-монтажних робіт на об`єкті «Портовий елеватор. Конвеєрні естакади», розташованого за адресою: м. Рені, територія порту.

09.09.2019р. між ПрАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» (замовник) та ТОВ «Спецелеваторбуд» (підрядник) укладено договір підряду №33/09-19, відповідно до якого на умовах, викладених в цьому договорі, підрядник зобов`язується на свій ризик та своїми силами і засобами за завданням замовника виконати роботи з поставки, монтажу металоконструкцій, клемних коробок, постів управління, датчиків, кабеленесучої продукції та кабелів, на об`єктах ПрАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів»:станція пересипання № 2 літ. 1А, сховище силосного типу, ємкості (8х9000т) №7-14; вежа норійно вагова №16; будівля елеватора літ. Ф1-5; станція розвантаження вагонів №1 (2 колії по 7 вагонів) літ. 1Б; станція розвантаження автомобілів №1 (4 автомобіля) літ. М; станція розвантаження автомобілів №2 (1 автомобіль) літ. 1В; оптична телекомунікаційна мережа на території ПрАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів», а замовник прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх.

25.03.2019р. між ТОВ «Спецелеваторбуд» (замовник) та ТОВ «Сіті-Буд Девелопмент» (субпідрядник) укладено договір № 25/03-19, за умовами якого по завданню замовника субпідрядник зобов`язується виконати, а замовник прийняти та оплатити субпідрядні електромонтажні роботи з монтажу кабельних мереж в сховищі силосного типу з допоміжними будівлями і спорудами трансформаторної підстанції № 256, розташованої за адресою: м. Миколаїв, вул. 1-а Слобідська, ПрАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів».

На підтвердження факту виконання умов договору № 25/03-19 від 25.03.2019р. надано засвідчені копії: довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за (форма КБ-3), актів приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в), локального кошторису, банківської виписки тощо.

13.06.2019р. між ТОВ «Спецелеваторбуд» (замовник) та ПП «Тамірат» (субпідрядник) укладено договір № 13/06-19, за умовами якого по завданню замовника субпідрядник зобов`язується виконати, а замовник прийняти та оплатити субпідрядні електромонтажні роботи з монтажу кабельних мереж в сховищі силосного типу з допоміжними будівлями і спорудами трансформаторної підстанції № 256, розташованої за адресою: м. Миколаїв, вул. 1-а Слобідська, ПрАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів».

01.11.2019р. між ПП «Тамірат» (первісний кредитор) та ТОВ «Сіті-Буд Девелопмент» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 10, за умовами якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором №13/06-19 від 13.06.2019р., укладеним між первісним кредитором та ТОВ «Спецелеваторбуд» (т.2, а.с. 65).

На підтвердження факту виконання умов договору №13/06-19 від 13.06.2019р. надано засвідчені копії: довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за (форма КБ-3), актів приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в), локального кошторису, банківської виписки тощо.

20.08.2019р. між ТОВ «Спецелеваторбуд» (замовник) та ТОВ «Свєтстрой» (субпідрядник) укладено договір №20/08-19, за умовами якого по завданню замовника субпідрядник зобов`язується виконати, а замовник прийняти та оплатити субпідрядні роботи з будівництва конвеєрних естакад ТДВ «Ренійський елеватор», розташованого за адресою: Одеська область, м. Рені.

На підтвердження факту виконання умов договору №20/08-19 від 20.08.2019р. надано засвідчені копії: довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за (форма КБ-3), акту приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в), локального кошторису, банківської виписки, витягу з єдиного реєстру податкових накладних.

23.09.2019р. між ТОВ «Спецелеваторбуд» (замовник) та ТОВ «Свєтстрой» (субпідрядник) укладено договір №23/09-19, за умовами якого по завданню замовника субпідрядник зобов`язується виконати, а замовник прийняти та оплатити субпідрядні роботи з монтажу кабельних мереж, електрообладнання та металоконструкцій кріплення кабельних мереж та гнучких токопроводів та в будівлі елеватору, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. 1-а Слобідська, ПрАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів».

На підтвердження факту виконання умов договору №23/09-19 від 23.09.2019р. надано засвідчені копії: довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за (форма КБ-3), актів приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в), локального кошторису, банківської виписки тощо.

Крім того, судом встановлено, що позивачем надано докази на підтвердження фактичного здійснення ТОВ «Спецелеваторбуд» господарських операцій з вищевказаними контрагентами та використання цих послуг у своїй господарській діяльності, а також їх відображення у бухгалтерському обліку, зокрема засвідчені належним чином копії: актів списання товарів, актів переробки матеріалів виробництва, накладних, подорожніх листів, актів приймання виконаних підрядних робіт, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, матеріальних звітів, Витягів з Єдиного реєстру податкових накладних, банківських виписок, договорів контрагентів позивача з підрядниками тощо.

Також на підтвердження реальності здійснення господарських операцій з контрагентами та наявності відповідних матеріальних ресурсів позивачем надано до суду належним чином засвідчені копії документів: дозволів, договорів оренди нерухомого майна, договорів оренди автотранспортних засобів, наказу про облікову політику, штатних розписів, наказів, посадових інструкцій тощо.

Дослідивши подані товариством документи, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 14.1.182 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, в тому числі, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 200 ПК України визначається, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1 .3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1 .3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

З наведених законодавчих положень вбачається, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Окрім того, що господарські операції для визначення податкових зобов`язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, вони повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, оскільки це є її визначальною ознакою.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Також первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. В первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При цьому, в першу чергу потрібно, щоб такі документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) й ділову мету. Щоб кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатись на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій, адже за відсутності таких документів (ненадання їх до перевірки) неможливо перевірити реальність таких операцій, правильність обчислення та сплати сум податкових (грошових) зобов`язань.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, у тому числі і наявність таких обставин, як, зокрема, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, та інші обставини, які в можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі преференцій з боку держави.

Однак, кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.

Така теза неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 20.02.2018 у справі №809/117/13-а, від 29.07.2020 у справі №200/5834/19-а, від 11.09.2019 у справі №814/1932/17, від 28.10.2019 у справі №280/5058/18.

Таким чином, визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Ні наявна у контролюючого органу податкова інформація, ні відсутність у контрагента достатньої кількості основних засобів та трудових ресурсів не є самостійними підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність недоліків у первинних документах може свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Крім того, однією із судових доктрин, застосованих також і у судовій практиці Верховного Суду, є доктрина реальності господарської операції. Суть вказаної доктрини полягає в тому, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

В даному випадку, податковий орган заперечував правомірність формування позивачем показнику податкового кредиту та від`ємного значення з ПДВ за розглядуваними в акті перевірки операціями, посилаючись на їх нереальність у зв`язку з відсутністю у контрагентів позивача необхідних трудових та матеріальних ресурсів.

Судом встановлено, що висновку про відсутність у контрагентів позивача необхідних засобів для виконання господарських операцій контролюючий орган дійшов за наслідком аналізу податкової інформації щодо контрагентів позивача.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04.06.2020 року у справі №340/422/19.

Наявність податкової інформації не звільняє контролюючий орган від виконання обов`язку щодо встановлення та доведення факту вчинення конкретним платником податків порушення закону.

Колегія суддів зазначає, що норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом фактично не здійснювалась належна перевірка можливості виконання контрагентами позивача обсягу робіт за укладеними з позивачем договорами. Відповідач обмежився лише посиланням на наявну податкову інформацію щодо кількості працюючих на підприємстві осіб та відсутність відомостей щодо залучення до виконання робіт третіх осіб.

Вказане, на думку колегії суддів, свідчить про відсутність у контролюючого органу об`єктивних відомостей про дійсні трудові ресурси, залучені контрагентами позивача до виконання робіт за укладеними договорами.

Посилання відповідача в акті перевірки на те, що згідно даних ЄРПН на адресу підприємств-контрагентів позивача не реєструвались податкові накладі з придбання послуг, обумовлених укладеними договорами, що могло б, на думку податкового органу, свідчити про залучення до виконання робіт інших осіб, колегія суддів вважає необґрунтованим, з огляду на те, що оренда чи придбання послуг могла бути здійснена з суб`єктами господарювання, що не є платниками ПДВ, або навіть з фізичними особами. В такому разі реєстрація податкових накладних в ЄРПН відсутня, оскільки обов`язок виписування податкових накладних виникає тільки у платників ПДВ.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відсутність у контрагента позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Вказана позиція висловлена Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №1570/4299/12.

Крім того, завжди існує ризик невиконання платником ПДВ своїх зобов`язань щодо реєстрації в ЄРПН податкових накладних, а також того, що реєстрація податкової накладної зупинена, чи у такій реєстрації відмовлено.

В акті перевірки податковий орган посилався на те, що контрагентами позивача не залучались до виконання робіт інші субпідрядні організації, оскільки в актах виконаних будівельних робіт форми № КБ-2в така інформація відсутня.

Вказані твердження колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що Додатком Т ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2013 року № 293, було встановлено примірну форму первинних облікових документів у будівництві, зокрема, форму № КБ-2в Акту приймання виконаних будівельних робіт. Слід зазначити, що примірна форма є лише рекомендованою і свідчить про те, що заповнення графи «Субпідрядник» не є обов`язковим і необхідним для складання Акту приймання виконаних будівельних робіт. Таким чином, відсутність заповнення цієї графи не може свідчити про незалучення до виконання робіт субпідрядних організацій.

Колегія суддів звертає увагу на те, що надані позивачем документи містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг господарських операцій, не мають ознак дефектності, підтверджують зв`язок понесених витрат з господарською діяльністю.

Суд першої інстанції вірно зазначив про необґрунтованість доводів контролюючого органу про не підтвердження реальності здійснюваних господарських операцій через ненадання ТОВ «Спецелеваторбуд» дозвільних документів субпідрядників ТОВ «Сіті-Буд Девелопмент», ПП «Тамірат», ТОВ «Свєтстрой» для виконання будівельно-монтажних робіт (за видами робіт) та діючих у періодах, що підлягають перевірці, та перепустки для проходу робітників і в`їзду техніки субпідрядника на територію об`єктів будівництва, з огляду на те, що вказані документи не є первинними документами, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку позивача, не пов`язані з нарахуванням та сплатою податків та зборів, а тому їх наявність не є обов`язковою. Крім того, позивач наголошував на тому, що розглядувані в акті об`єкти будівництва не є об`єктами, на яких встановлено обмежений рівень доступу.

Відсутність таких документів, за наявності належним чином складених актів виконаних робіт, не може свідчити про відсутність господарської операції.

Також необґрунтованим є посилання податкового органу на відсутність у позивача відомостей ресурсів затрат замовника та підсумкової відомості ресурсів до актів приймання виконаних будівельних робіт (за формою КБ-2в), укладених ТОВ «Спецелеваторбуд» з субпідрядниками, з огляду на те, що згідно положень ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, при визначенні вартості виконання обсягів робіт і проведенні розрахунків за виконані роботи по об`єктах будівництва, зведення яких здійснюється за рахунок державних коштів, застосовують примірні форми первинних документів: акт приймання виконаних будівельних робіт (примірна форма № КБ-2в); довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (примірна форма № КБ-3). Суд першої інстанції вірно зазначив, що вказані документи є в наявності та були надані контролюючому органу при проведенні перевірки.

У підтвердження реального виконання робіт розглядуваними в акті перевірки контрагентами позивач надав належним чином складені первинні документи.

Вказані документи містять відомості, які у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та його контрагентами та підтверджують, що позивач у зв`язку із веденням господарської діяльності з цими контрагентами зазнав дійсні об`єктивні зміни складу своїх активів.

Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи первинні документи обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами податкового обліку, колегія суддів вважає, що останні складені за результатом фактично проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентами, з дотриманням положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містять достатні дані про зміст господарських операцій, їх учасників та підтверджують реальність здійснення таких операцій.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат чи податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Також не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його постачальника, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення спірних господарських операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Контролюючим органом, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності між позивачем та контрагентами, зазначеними в акті перевірки, засвідчені первинними документами, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в таких документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про документальне підтвердження позивачем реальності здійснення господарських операцій з контрагентами за перевіряємий період, що спростовує висновки податкового органу про неправомірність віднесення позивачем сум податку на додану вартість за господарськими операціями до складу податкового кредиту та про неправомірність формування від`ємного значення з ПДВ за перевіряємий період.

Зазначене спростовує висновки податкового органу про вчинення ТОВ "Спецелеватор" порушень податкового законодавства в частині неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість за період, що перевірявся, а відтак, прийняті у зв`язку із цим спірні податкові повідомлення-рішення не можуть вважатись правомірними та обґрунтованими, та підлягають скасуванню.

Колегія суддів також звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті б Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14.02.2021 року.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.В.Єщенко