Справа № 420/10677/21
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/10677/21

Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Одеса, 14 вересня 2021 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судці-доповідача: Танасогло Т.М.

судців: Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, про визнання протиправними дій Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 р. у зменшеному розмірі; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві недоплачену суму - 7879,00 грн. щорічної грошової допомоги до 5 травня відповідно до ст.. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказав, що є членом сім`ї військовослужбовця, який загинув під час проходження військової служби, про що позивачу видано відповідне посвідчення серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 . Позивач зазначає, що після прийняття Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 відповідач протиправно виплатив їй, як члену сім"ї загиблого військовослужбовця в 2021 році грошову допомогу до 5 травня в розмірі меншому, ніж передбачено Законом України «Про ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідач проти позову заперечував.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 р. у зменшеному розмірі.

Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачеві недоплачену суму - 7879,00 грн. щорічної грошової допомоги до 5 травня відповідно до ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, управлінням соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області подано до суду апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції під час ухвалення рішення по справі норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування скарги вказано, що ОСОБА_1 є особою, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та має право на пільги, встановлені у ст. 10 вказаного Закону України. Згідно ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів. Згідно з Порядком використання коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 р. № 325, встановлено виплату разової грошової допомоги членам сімей загиблих в 2021 році у розмірі 966,00 грн. Виходячи з вищенаведеного, Мінсоцполітики перерахувало, а управління здійснило виплату позивачу разової грошової допомоги в розмірі 966,00 грн. у квітні 2021р. Зазначає, що Постанова Кабінету Міністрів України № 325 від 08.04.2021 (на час проведення виплати зазначеної допомоги) не була скасована судом, крім того, її окремі положення не визнавалися не конституційними, а отже була чинною та підлягала обов`язковому виконанню згідно зі ст. 117 Конституції України з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам на яких поширюється чинність Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань». Відтак, апелянт вважає, що щорічна разова грошова допомога позивачу була виплачена правомірно, в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету, а тому управління ніяким чином не порушувало права та законні інтереси позивача та діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачалися Конституцією та законами України. До того ж, як наголошує апелянт, належним відповідачем у справі є держава в особі державного органу, який здійснює нарахування та виплату соціальних виплат, а не Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області.

В силу приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заперечень проти розгляду справи в порядку письмового провадження сторонами не висловлено.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, ОСОБА_1 є батьком військовослужбовця, який загинув під час проходження військової служби, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією посвідчення серії НОМЕР_2 .

Разова грошова допомога до 5 травня за 2021 рік нарахована позивачу у розмірі 966 грн., як особі з інвалідністю внаслідок війни 1 групи.

ОСОБА_1 26 квітня 2021 звернувся до відповідача - Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області з інформаційним запитом в якому просив надати інформацію щодо нарахування йому матеріальної допомоги до 05 травня, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, а саме:

у якій сумі нарахована грошова допомога;

підстави щодо розмірів нарахування допомоги.

Також, просив, у разі виявлення недоліків при нарахуванні позивачу матеріальної допомоги до 5 травня 2021 року, - усунути та проінформувати його у письмовому вигляді.

За результатом розгляду запиту Управлінням соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області надано відповідь викладену у листі від 27.04.2021 року №958, в якій зазначено, що Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань" від 19.02.2020 року №112, встановлено виплату разової грошової допомоги як члену сім`ї загиблого військовослужбовця у розмірі 966, 00 грн. Разова грошова допомога в розмірі 966,00 грн. була перерахована на картковий рахунок ОСОБА_1 у квітні 2021 року. Щодо дати транзакції, позивачу необхідно звернутись до відповідних банківських установ. У зв`язку з тим, що виплата щорічної разової грошової допомоги здійснена в розмірі, передбаченому чинним законодавством, правові підстави для доплати в управління відсутні.

Позивачу, разову грошову допомогу було виплачено у квітні 2021 року у меншому розмірі, ніж передбачено ст.15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" а саме - 966 грн. а не в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, що послугувало підставою для звернення ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 позивач набув право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка передбачала розмір допомоги до 5 травня, зокрема членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 Закону, виплачується разова грошова допомога у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, що становить 8845,00 грн. Оскільки допомога до 5 травня позивачу, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця під час проходження військової служби, була виплачена у меншому розмірі, суд першої інстанції вбачав підстави для визнання протиправними таких дій відповідача та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини у даній справі виникли стосовно питання розміру щорічної разової допомоги батьку військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби до 05 травня 2021 року.

Колегія суддів зазначає, що дана справа є типовою та відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №440/2722/20, провадження №Пз/9901/14/20 від 29 вересня 2020 року, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року.

Відповідно до частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного України (далі - КАС України), при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини з приводу соціального захисту ветеранів війни як особливої окремої категорії громадян, визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, є Закон України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (надалі - Закон України №3551-XII).

У відповідності до частини п`ятої статті 12 Закону №3551-XII щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції Закону України від 25 грудня 1998 року №367-XIV "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") щорічно до 5 травня членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружились вдруге, виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружились вдруге, щорічна разова грошова допомога виплачується в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

У свою чергу, згідно з пунктом 1 статті 10 Закон №3551, до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема, діти, які не мають (і не мали) своїх сімей.

Проте, суд зауважує, 01 січня 1999 року набрав чинності Закон України від 25.12.1998 № 367-XIV «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон України №367-XIV), яким доповнено частиною четвертою наступного змісту: "Щорічно до 5 травня членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружились вдруге, виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружились вдруге, щорічна разова грошова допомога виплачується в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком".

Пунктом 20 Розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік" згадану вище норму права викладено в такій редакції: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".

У подальшому рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнано неконституційними, зокрема, положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, на момент нарахування і виплати позивачу одноразової грошової допомоги та на дату звернення із заявою до відповідача про перерахунок допомоги, діяла стаття 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25 грудня 1998 року, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для членів сімей, зазначеним у восьмому пункту 1 статті 10 цього Закону, виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком у зв`язку із загибеллю (смертю) члена сім`ї.

Як визначено статтею 17 вказаного Закону, фінансування витрат, пов`язаних з введенням його в дію, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Поряд із цим, законодавцем правовідносини щодо нарахування, виплати та розмірів одноразової грошової допомоги до 5 травня були з 01 січня 2015 року також врегульовані пунктом 26 розділу VI Бюджетного кодексу України.

Так, Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» (набрав чинності 01 січня 2015 року) розділ VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною першою статті 17-1 Закону № 3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

З метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» Кабінетом Міністрів України кожного бюджетного року приймалися відповідні постанови.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2021 року №325 «Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році виплачується в таких розмірах: членам сімей загиблих і дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни та жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, - 966 гривень.

Пунктами 2 Постанови №325 установлено забезпечити подання до 14 квітня поточного року структурним підрозділам з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад переліків осіб, які мають право на отримання разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»: Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною гвардією, Національною поліцією, Державною податковою службою, Державною митною службою, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Міністерством юстиції, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Офісом Генерального прокурора, Державною судовою адміністрацією, Державною спеціальною службою транспорту, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями, підприємствами, установами, організаціями - щодо осіб, які не перебувають на обліку в органах Пенсійного фонду України; Пенсійним фондом України - щодо осіб, які перебувають на обліку в його органах.

Тобто, вказаним порядок установлено алгоритм виплати щорічної разової грошової членам сімей загиблих і дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни та жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге.

В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 у справі № 1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Конституційний Суд України у цьому рішенні вказав, що Бюджетним кодексом України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України. Встановлення пунктом 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Кодексу іншого, ніж у статях 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, що суперечить принципу верховенства права, встановленому статтею 8 Конституції України.

Частиною другою статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

З резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 вбачається, що окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Отже, з 27 лютого 2020 року норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII, не застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

З огляду на вказане, у даному випадку застосуванню підлягають положення частини п`ятої статті 15 статті 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25 грудня 1998 року N 367-XIV, згідно з якою щорічно до 5 травня, зокрема, членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, про що було вірно зазначено судом першої інстанції у своєму рішенні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на рішення Конституційного Суду України від 18.12.2018 № 12-р/2018, в якому Суд наголошував про те, що «забезпечення державою соціального захисту осіб, які відповідно до обов`язку, покладеного на них частиною першою статті 65 Конституції України, захищали Вітчизну, суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України, та членів їхніх сімей згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України в поєднанні з частиною першою цієї статті означає, що надання пільг, інших гарантій соціального захисту ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551-XII, не має залежати від матеріального становища їхніх сімей та не повинне обумовлюватися відсутністю фінансових можливостей держави» (абзац дев`ятий пункту 6 мотивувальної частини).

Також, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

У свою чергу, разова грошова допомога є доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів № 11 та № 14 (04.11.1950), визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При цьому, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26.06.2014, зазначено, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 № 5-рп/2005, від 29.06.2010 №17-рп/2010, від 22.12.2010 № 23-рп/2010, від 11.10.2011 № 10-рп/2011).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем виплачено позивачу у 2021 року разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі меншому, ніж визначено статтею 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Статтею 7 Закону України від 15 грудня 2020 року № 1082-IX Про Державний бюджет України на 2021 рік установлено у 2021 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2021 року 1769 гривень.

Отже з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 розмір разової грошової допомоги до 5 травня особам - членам сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби у 2021 році становить 8845 грн. (1769 грн. х 5).

Враховуючи, що розмір допомоги до 5 травня членам сім`ї військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби установлений Законом № 3551-XII та складає п`ять мінімальних пенсії за віком, тому застосування розміру вказаної допомоги, який визначений Порядком № 325, є необґрунтованим, оскільки станом на час виплати допомоги нормами чинного законодавства України не передбачене право Кабінету Міністрів України встановлювати інший розмір допомоги, ніж визначений вказаним Законом.

Як вірно зауважив суд попередньої інстанції, виходячи із визначених у частині четвертій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги членам сімей загиблих і дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни та жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, у 2021 році слід застосовувати не постанову КМУ від 08.04.2021 № 325, а Закон, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дії Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 р. у зменшеному розмірі; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві недоплачену суму - 7879,00 грн. щорічної грошової допомоги до 5 травня відповідно до ст.15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги з приводу того, що відповідач у справі - Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області не є відповідним центральним органом виконавчої влади, а тому не може здійснювати спірну виплату, оскільки відповідно до частини першої статті 17-1 Закону щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №423, Мінсоцполітики є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, усиновлення та захисту прав дітей, запобігання насильству в сім`ї, протидії торгівлі людьми, відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики щодо пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, соціального захисту ветеранів війни та осіб, на яких поширюється дія Закону в частині організації виплати їм разової грошової допомоги, соціальної та професійної адаптації військовослужбовців, які звільняються, осіб, звільнених з військової служби, у сфері здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, у сфері здійснення державного контролю за додержанням вимог законодавства під час надання соціальної підтримки та з питань захисту прав дітей.

Підпунктом 41 пункту 4 вказаного Положення визначено, що Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань організовує виплату до 5 травня разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону.

З наведеного можна дійти висновку, що Мінсоцполітики перераховує кошти регіональним органам соціального захисту населення, які розподіляють їх між районними органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які здійснюють безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни, а тому центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат є відповідним органом, уповноваженим здійснювати виплату спірної допомоги.

Наведені висновки з приводу того, що саме УСП є належним відповідачем по даній справі, узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 січня 2021 року, справа №440/2722/20.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що ним правомірно виплачена разова щорічна грошова допомога до 5 травня ОСОБА_1 у зменшеному розмірі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 325 від 08.04.2021р., оскільки норми будь-яких підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанов Кабінету Міністрів України, не можуть змінювати приписів закону України, і не позбавляють позивача цього права, про що вже було зазначено вище.

Відсутність встановленого механізму їх виплати не звільняє державу в особі уповноваженого органу від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум допомоги, чим спростовуються доводи апелянта у цій частині.

Посилання апелянта на рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, згідно якого передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними; механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів, колегія суддів оцінює критично, з огляду на те, що у даному випадку спірним є питання виплати позивачці як інваліду 1 групи одноразової щорічної допомоги до 5 травня, розмір якої визначений спеціальним Законом, а не наявності повноважень у Кабінету Міністрів України щодо встановлення порядку та розмірів соціальних виплат.

Доводи апелянта про те, що кошти позивачу було виплачено правомірно та виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету, колегія суддів також вважає хибними, з огляду на те, що гарантовані законом виплати, пільги тощо неможливо поставити в залежність від видатків бюджету.

За встановлених апеляційним судом обставин, доводи апеляційної скарги є несуттєвими, загалом ґрунтуються на доводах, які вже були предметом дослідження судом першої інстанції та яким надано належну правову оцінку, відтак висновків суду вони не спростовують, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції у даній справі вказаним вимогам відповідає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021року у справі № 420/10677/21 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.