Справа № 520/11476/21
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Мар`єнко Л.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 р. Справа № 520/11476/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2021, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 19.10.22 по справі № 520/11476/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі по тексту ОСОБА_1 , позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі по тексту ГУПФУ в Харківській області, відповідач), в якій просив суд:

- визнати неправомірним та скасувати рішення № 1300 відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУПФУ в Харківської області від 09.03.2021 року, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, як трактористу - машиністу у виробництві сільськогосподарської продукції, починаючи з 1 січня 2021 року, зарахувати у пільговий стаж період роботи в колгоспі/ КСП/ ім. Ватутіна, Куп`янського району, Харківської області з 9.01.1981 року по 30.05.2000 року, та в ФГ «Хорошко Л.М.» за період з 01.12.2001 року по 29.02.2016 року, та з 01.11.2018 року по теперішній час.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2021 позов задоволено частково.

Скасовано Рішення № 1300 відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області від 09.03.2021 року, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із врахуванням висновків судового рішення по справі №520/11476/21.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. Апелянт вважає, що відсутні підстави для призначенні позивачу пенсії пенсію за віком на пільгових умовах згідно пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю пільгового стажу.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що відповідач оскаржує постанову суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням № 1300 відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області від 09.03.2021 р. позивачу було відмовлено в призначенні пільгової пенсії за віком, в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи трактористом-машиністом, а підтверджений документами пільговий стаж роботи як тракториста-машиніста в сільському господарстві визнано - 2 роки 1 місяць 11 днів, загальний стаж позивача складає 35 років 10 місяців 10 днів.

До загального страхового стажу відповідачем не зараховані періоди навчання з 29.08.2001 року по 31.08.2001 року згідно документу, виданого навчально-курсовим центром ВАТ «Херсонські комбайни», оскільки ім`я та по-батькові занесені не повністю, а ініціали - « ОСОБА_1 ».

До пільгового стажу не зараховано періоди роботи 01.12.2001р. (згідно наказу №15 від 01.12.2001р. по ФГ «Хорошко Л.М.») по 29.02.2016 р. (згідно наказу №9 від 29.02.2016 р. по ФГ «Хорошко Л.М.»), оскільки професія «механізатор» не передбачена п.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення не містить зазначення конкретної інформації щодо причин та підстав відмови позивачу у не зарахуванні всього періоду роботи до пільгового стажу, відповідно до трудової книжки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. (абзаци перший та третій частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV).

Закон №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Згідно з пунктом "в" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Отже, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є виконання робіт на посаді тракториста-машиніста, безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, досягнення відповідного віку, а також наявність кількості відповідного стажу.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 р. у справі №515/1967/16-а.

Згідно положень статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію вказаної норми Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" затвердив Порядок № 637.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій. У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, та результати проведення атестації робочих місць на підприємстві.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

При цьому, згідно із пунктом 20 вказаного Порядку додатково в уточнюючій довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 469/1193/16-а.

Щодо періоду роботи позивача з 09.01.1981 - 30.05.2000 року в колгоспі/ КСП/ ім. Ватутіна, Куп`янського району, Харківської області, судовим розглядом встановлено наступне.

Так, згідно трудової книжки позивача (а.с.9) з 09.01.1981 р. по 30.05.2000 рік ОСОБА_1 був прийнятий в члени колхозу Ім.Ватутіна - трактористом. Після реорганізації 30.05.2000 р. КСП ім.Ватутіна у фермерське господарство КОНЬШИНА В.Д. позивач з 30.05.2000 р. по 10.07.2000 р. був прийнятий на роботу у фермерське господарство КОНЬШИНА В.Д. трактористом, що також підтверджується архівними довідками, довідками з фермерського господарства «Коньшина В.Д.».

З 05.05.1984 року по 18.05.1986 року проходив службу у Радянській армії.

Згідно записів трудової книжки - трудова участь в громадському господарстві з 1981 року травень 1984 та з серпня 1986 по 2000 рік - позивач виконував роботи - «тракториста», «тракториста-ст.».

Згідно із зразком трудової книжки колгоспника, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310, у трудовій книжці колгоспника зазначається в розділі V відомості про трудову участь в загальному господарстві, зокрема прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві та причини невиконання такого річного мінімуму.

Отже, за аналізу наведених норм слідує, що трудова книжка, в якій містяться всі необхідні та точні записи про періоди роботи, є основним документом, що підтверджує стаж роботи. За наявності такої трудової книжки підтверджувати трудовий стаж іншими документами законодавством не вимагається.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, викладену, зокрема, у постанові від 28 лютого 2018 року № 428/7863/17, про те, що певні недоліки в заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Відповідно до положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держком праці СРСР від 20 липня 1974 року №162, та Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310, повноваження щодо заповнення трудової книжки та трудової книжки колгоспника покладено на роботодавця.

Водночас, як вбачається з оскаржуваного рішення №1300 від 09.03.2021 року відповідачем не зазначено, які саме періоди ним зараховано до пільгового стажу - 2 роки 1 місяць 11 днів, не зазначено підстав для не зарахування до пільгового стажу робіт позивача на посадах у колхозі Ім.Ватутіна та у фермерському господарстві ОСОБА_2 .

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, оскаржуване рішення не містить зазначення конкретної інформації щодо причин та підстав відмови позивачу у не зарахуванні всього періоду роботи до пільгового стажу, відповідно до трудової книжки.

Суд зазначає, що головною рисою індивідуальних актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері пенсійного законодавства; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акту нормам чинного законодавства.

З огляду на все вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно обґрунтованості та наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування Рішення № 1300 відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області від 09.03.2021 року, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Що стосується вимог позивача про зобов`язання ГУПФУ в Харківській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах, колегія суддів зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання позивача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У справі, що розглядається відповідач не перевіряв наявність необхідних умов, зокрема, пільгового стажу, для призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням його роботи з 09.01.1981 року по 30.05.2000 року.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача у цьому спорі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із врахуванням висновків судового рішення по справі №520/11476/21.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Разом з тим, у контексті оцінки доводів апеляційних скарг колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2021.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, розглянувши доводи апеляційних скарг, колегія суддів не встановила підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2021 по справі № 520/11476/21 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий І.М. Ральченко