Справа № 947/36046/21
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 р.м.ОдесаСправа № 947/36046/21
Головуючий в 1 інстанції: Маломуж А.І.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив скасувати постанову серії БАБ № 601205 від 21.10.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП України», якою накладено штраф у розмірі 340 грн.

В обґрунтування позову зазначалось, що фіксація швидкісного режиму проводилася патрульними поліцейськими Управління патрульної поліції в Одеській області, з явними грубими порушенням вимог Закону України «Про національну поліцію», тобто прилад «TruCam» не був встановлений стаціонарно вмонтованим способом, а використовувався в ручному режимі, що суперечить приписами ст. 40 Закону України «Про національну поліцію». Також, позивач зазначив, що притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП є недоведеним і необґрунтованим, а складання оскаржуваної постанови винесене з грубими порушеннями вимог чинного законодавства, є незаконною, а тому постанова підлягає скасуванню.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2021 року, ухвалене у відкритому судовому засіданні у м. Одесі у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що інспектор допустив порушення, оскільки тримав лазерний вимірювач швидкості TruCAM в руках, однак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку з цього питання. Також апелянт зазначає, що у наданому відеозаписі відсутнє посилання щодо швидкості, з яким рухався автомобіль позивача.

Також, апелянт звертає увагу, що з наданих відповідачем доказів взагалі не вбачається, що саме позивач керувала автомобілем, окрім того апелянт заперечує факт перевищення швидкості, оскільки перед зупинкою інспекторами поліції автомобіль позивача перебував на світлофорі та навіть фізично не міг розігнатись до такої швидкості. Також, апелянт зазначає, що не відмовлялась від отримання постанови.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу до суду в якому зазначається про обґрунтованість рішення суду першої інстанції, тому відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.10.2021 року о 14 год. 33 хв. інспекторам Незгоюк Д.А. за було винесено постанову серії БАБ № 601205, якою накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Відповідно до такої постанови, 21.10.2021 року о 14 год. 33 хв. за адресою: м.Одеса, вул. Отамана Головатого, 98, ОСОБА_1 керуючи т/з Nissan Rogue, номерний знак НОМЕР_1 , не виконала вимоги дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» рухаючи зі швидкістю 81 км/год. (максимально дозволена швидкість 50 км/год.), при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 31 км/год., чим порушив п. 12.9.6) Правил дорожнього руху (далі - ПДР), чим вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Не погоджуючись з такою постановою позивачем було подано до суду позов та клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова серії БАБ № 601205 від 21.10.2021 року була винесена з урахування всіх вимог передбачених ст.256, 283 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Перевіряючи правомірність та законність оскаржуваної постанови, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує її протиправність, колегія судів виходить з наступного.

Так, положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У статті 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 ЗУ від 2 липня 2015р. №580-VIII "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух і здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно із ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтею 31 Закону №580-VIII передбачено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевірку документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

У відповідності до ст.40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до ч.ч.4 та 5 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частинами першою ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до вимог п.12.4 Правил дорожнього руху України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.283 і284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, і змісту постанови, позивач 21.10.2021 року о 14 год. 33 хв. за адресою: м.Одеса, вул. Отамана Головатого, 98, ОСОБА_1 керуючи т/з Nissan Rogue, номерний знак НОМЕР_1 , не виконала вимоги дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» рухаючи зі швидкістю 81 км/год. (максимально дозволена швидкість 50 км/год.), при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 31 км/год., чим порушив п. 12.9.6) Правил дорожнього руху (далі - ПДР), чим вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Колегія суддів встановила, що правопорушення зафіксоване на прилад LТІ 20/20 ТгuСАМ II №ТС008402.

Згідно п.п.8.1 та 8.2 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки,дорожнього обладнання,світлофорів,а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Дорожній знак 5.45 «Початок населеного пункту» - найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил дорожнього руху, що визначають порядок руху в населених пунктах, відноситься до інформаційно-вказівних знаків.

Відповідно до п.8.4 ПДР України інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Пунктом 12.4 ПДР України встановлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів встановлена ч.1ст.122 КУпАП.

Стосовно правових підстав застосування лазерного вимірювача швидкості LТІ 20/20 ТгuСАМ II №ТС008402, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.7 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність» вимірюванням вважається процес експериментального визначення одного або декількох значень величини, які можуть бути обґрунтовано приписані величині.

Результати вимірювань можуть бути використані у сфері законодавчо регульованої метрології за умови, що для таких результатів відомі відповідні характеристики похибок або невизначеність вимірювань.

Методики вимірювань у сфері законодавчо регульованої метрології, що є обов`язковими до застосування, визначаються в нормативно-правових актах або в нормативних документах, на які є відповідні посилання в нормативно-правових актах.

Результати вимірювань можуть бути використані у сфері законодавчо регульованої метрології за умови, що для таких результатів відомі відповідні характеристики похибок або невизначеність вимірювань.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 8 цього Закону у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації. Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно даних експертних висновків від 24 грудня 2020 року № 04/05/02-3560. № 04/05/02-3561. № 04/05/02-3562 виготовленого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, об`єктом експертизи був лазерний вимірювач швидкості LTI 20-20 TruCam II розроблений (виготовлений) компанією «Laser Technology Inc.», США. Висновок за результатами експертизи: в об`єкті експертизи правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IEC 10116:2019. із довжиною ключа 128 біт (висновки додаються). Дія експертного висновку поширюється на вимірювач швидкості LTI 20-20 TruCam II № ТС008402.

Також лазерний вимірювач швидкості LTI 20-20 TruCam II має сертифікат відповідності затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 23.12.2020 року №UA-TR..

Крім того, відповідно до листа від 21.12.2020 року № 28-10/139 Всеукраїнського державного науково-виробничого центру стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів, проводити періодичну повірку, здійснюються від року, зазначеного додатковому метрологічному маркуванні. Тобто, якщо дві цифри року нанесення додаткового метрологічного маркування: 20, то для засобів вимірювальної техніки з міжповірочним інтервалом 1 рік періодичну повірку необхідно провести у 2021 році.

Лазерний вимірювач швидкості LTI 20-20 TruCam II № ТС008402 має метрологічне маркування 20 та був випущений у листопаді 2020 року, тому повірку лазерному вимірювачу швидкості LTI 20-20 TruCam II № ТС008402 необхідно буде проводити лише з листопада 2021 року

Використання приладу в ручному режимі відповідає вимогам інструкції про його експлуатацію, копія якої міститься на доданому до матеріалів диску.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до роздруківки файлу _І3200_1021_143050.jmх. з приладу TruCAM ІІ LTI 20/20 серійний номер №ТС008402, відеозапису фіксації правопорушення, вбачається, що дійсно автомобіль Nissan Rogue, номерний знак НОМЕР_1 рухався о 14год. 30хв. 10.21.2021р. зі швидкістю 81 км/год. в межах населеного пункту (а.с.15).

Зважаючи, що згідно технічних характеристик прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості - LTI 20-20 TruCam II №ТС008402, спроможний робити фото та відеозйомку в автоматичному режимі, його покази можливо розцінювати як належний та допустимий доказ у справі.

Крім того, судова колегія зазначає, що з доданого до відзиву на позов відеозапису не вбачається рухів приладом назустріч транспортному засобу позивача.

Використання приладу в ручному режимі відповідає вимогам інструкції про його експлуатацію, копія якої міститься в матеріалах справи.

Статтею 40 ЗУ «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб та забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, дана стаття дозволяє інспектору патрульної поліції використовувати інформацію, отриману із відеотехніки, що закріплена на форменому одязі, службових транспортних засобах з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Разом з цим, посилання апелянта на ті обставини, що інспектор допустив порушення, оскільки тримав лазерний вимірювач швидкості TruCAM в руках, судова колегія не приймає до уваги, оскільки чинним законодавством, зокрема ст.40 ЗУ «Про національну поліцію» не обмежено спосіб розміщення відеоприладу, яким є вимірювач швидкості.

Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про неналежне використання вказаного приладу, відсутності його пломбування, тощо, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що фіксація вказаним приладом швидкості руху автомобіля позивача є належним та допустимим доказом по справі про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що з наданих відповідачем доказів взагалі не вбачається, що саме позивач керувала автомобілем та про те, що апелянт заперечує факт перевищення швидкості, оскільки перед зупинкою інспекторами поліції автомобіль позивача перебував на світлофорі та навіть фізично не міг розігнатись до такої швидкості, оскільки такі доводи не підтверджується належними доказами та не були зазначені в позовній заяві, тому не заслуговують на увагу, так як позивач намагається уникнути відповідальності.

Належних доказів на підтвердження обґрунтованості свого позову в ході розгляду справи надано не було. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху підтверджується наявним в матеріалах справи відео та фото доказом, в тому числі відео фіксації з приладу вимірювача швидкості транспортних засобів TRUCAM TC008402 з урахуванням дати та часу зафіксованої на відео зйомці.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку про доведеність вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зазначеного у оскаржуваній постанові та правомірність дій інспектора поліції щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, вид та розмір стягнення відповідають вимогам законодавства.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець