Справа № 460/8285/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/8285/21 пров. № А/857/18896/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Петрунів В. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року (прийняту в м. Рівному суддею Дудар О. М.; складену в повному обсязі 01 жовтня 2021 року) про залишення позовної заяви в частині позовних вимог без розгляду в адміністративній справі № 460/8285/21 за позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору і про відкриття виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В :

17 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Анненкової О. Ю. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 27.12.2020 у виконавчому провадженні (далі - ВП) № 60650193 та постанови від 13.05.2021 про відкриття ВП № 65396044;

- скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 27 грудня 2020 року у ВП № 60650193 та постанову від 13.05.2021 про відкриття ВП № 65396044.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 позовна заява була залишена без руху. Позивачу запропоновано усунути недоліки позовної заяви шляхом подання суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

У встановлений судом строк ОСОБА_1 подав заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, обґрунтовану тим, що про порушення своїх прав він дізнався лише 14.06.2021 в день, коли його представник отримала постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.05.2021 (ВП № 65396044) та постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.11.2019 (ВП № 60650193).

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.09.2021 було відкрито провадження в адміністративній справі.

За результатами розгляду питання щодо строку звернення до суду й заяви позивача про поновлення такого строку ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 р. позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 27.12.2020 (ВП № 60650193) та визнання протиправними дій головного державного виконавця Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Анненкової О. Ю. щодо винесення зазначеної постанови було залишено без розгляду.

Також було поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.05.2021 (ВП № 65396044) та визнання протиправними дій головного державного виконавця Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Анненкової О. Ю. щодо винесення зазначеної постанови.

Ухвала в частині поновлення ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду сторонами не оспорюється, тому відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не переглядається судом апеляційної інстанції.

Ухвалюючи рішення в частині залишення без розгляду позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 27.12.2020 (ВП № 60650193) та визнання протиправними дій головного державного виконавця Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Анненкової О. Ю. щодо винесення зазначеної постанови, суд першої інстанції, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк звернення до суду із вказаного позовною вимогою і при цьому не надано доказів поважності причин пропуску такого строку.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, її оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що ця ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд не дослідив належним чином надані ним та його представником докази, що призвело до порушення судом статей 123 та 211 КАС України та неправильного вирішення питання щодо строку звернення до суду. Тому просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти рішення про задоволення позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на час укладення мирової угоди на стадії виконання постанови про стягнення виконавчого збору не існувало і жодної згадки про існування у нього боргу у вигляді виконавчого збору в клопотанні відповідача про розгляд справи щодо затвердження мирової угоди без участі його представника не було, тому на той час він не міг дізнатись, що відносно нього державний виконавець Анненкова О. Ю. застосує будь-яке стягнення у рамках виконавчого провадження № 60650193; постанова про стягнення виконавчого збору була винесена лише 27.12.2020 і така на його адресу не надсилалась. Отже, державним виконавцем Анненковою О.Ю. було недотримано положення статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», що надалі унеможливило його ознайомлення як з постановою про відкриття ВП № 60650193, так і з іншими матеріалами виконавчого провадження, доступ до яких можливий через ідентифікатор доступу реєстру виконавчих проваджень. Також теза суду першої інстанції про те, що станом на 24.03.2021, час затвердження мирової угоди він достеменно знав про існування ВП № 60650193 не відповідає дійсності, позаяк на час укладення мирової угоди від 29 вересня 2020 року він не знав і не міг знати про те, що стосовно нього винесено постанову про стягнення виконавчого збору на загальну суму 76 440,00 грн, оскільки такої постанови не існувало. Така постанова винесене з порушенням норм права, позаяк відповідно до частини четвертої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» вона повинна бути винесена одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, тому він не міг знати про те, що в рамках ВП № 60650193 є постанова про стягнення з нього виконавчого збору, оскільки був переконаний у тому, що державний виконавець в силу вимог закону не винесла цієї постанови, тому безпідставні доводи суду першої інстанції про те, що він знав або достеменно міг знати про існування постанови про стягнення виконавчого збору ще 24 березня 2021 року. Окрім того, під час судового засідання Рівненського міського суду Рівненської області від 24 березня 2021 у справі № 569/12161/18 державний виконавець Анненкова О. Ю. не повідомляла сторони про факт винесення постанови про стягнення з нього виконавчого збору і він не міг здогадатись, що остання порушить закон. А серед отриманих його представником 13 травня 2021 року документів постанови про стягнення з нього виконавчого збору не було; вказане не було спростовано під час судового розгляду. А при ознайомлення з матеріалами справи копію вказаної постанови його представник не отримала і лише через мережу інтернет вона з`ясувала, що 13.05.2021 на його ім`я було відкрите нове ВП № 65396044. Лише 14.06.2021 на адвокатський запит було отримано постанову про відкриття ВП № 65396044 від 13.05.2021, яка була відкрита на основі постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 60650193 від 27.12.2020, що підтверджується копією листа Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) № 137945 від 28 вересня 2021 року, (копія є в матеріалах судової справи), а звернувся він із позовною заявою до суду 17.06.2021, тобто у термін, який йому надано законодавством.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2022 року була задоволена заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Штогун Н. Є. про проведення судового засідання в цій справі в режимі відеоконференції з використанням системи EasyCon.

Під час судового розгляду справи представник позивача не змогла увійти у вказану систему для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Тому вона заявила по телефону усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що це клопотання не може бути задоволене з огляду на таке.

Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Згідно із частиною п`ятою статті 195 КАС України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Вирішуючи вказане клопотання, колегія суддів апеляційного суду зокрема враховує те, що явка представника позивача не визнана судом обов?язковою, що апеляційний суд вже відкладав розгляд справи за клопотання представника позивача для забезпечення її участі в судовому засіданні, однак остання не вжила будь-яких заходів для участі в розгляді справи, зокрема, не забезпечила технічну можливість участі в судовому засідання в режимі відеоконференції, не скерувала додаткових доказів, пояснень тощо.

Відповідно до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Також одним із принципів адміністративного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Тобто, публічно-правовий спір повинен бути вирішений судом, зокрема, своєчасно, з метою забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів особи, яка звернулася за судовим захистом, та в розумні строки.

Клопотань про продовження терміну розгляду справи від сторін не надходило, а відтак суд апеляційної інстанції з урахуванням приписів частини другої статті 309 КАС України, позбавлений процесуальної можливості продовжити строк розгляду цієї справи за власною ініціативою, при тому, що строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції є скороченим - тридцять днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Також, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У протилежному випадку відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.

Згідно зі статтею 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що матеріли адміністративної справи чітко відображають правові позиції учасників справи, їхні доводи і обґрунтування є як у позовній заяві та відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі, а тому є достатніми для вирішення справи по суті апеляційних вимог та прийняття законного та обгрунтованого судового рішення; тобто, є можливим апеляційний розгляд справи у відсутності учасників справи (їх представників).

А відкладення розгляду справи є необґрунтованим та таким, що призведе до порушення права осіб на доступ до суду, правової невизначеності судового рішення, ухваленого судом першої інстанції та порушення судом апеляційної інстанції процесуальних норм щодо граничних строків розгляду апеляційних скарг.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, що відповідно до приписів частини другої статті 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною першою статті 5 КАС визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть установлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС).

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України, яка визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

А пунктом 1 частини другої цієї статті встановлено, що позовну заяву про оскарження рішення, дій або бездіяльності державного або приватного виконавця, може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Також згідно із частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Як видно із матеріалів справи, позивач оскаржує зокрема, постанову про стягнення виконавчого збору від 27.12.2020 у ВП № 60650193.

Ця справа відноситься до категорії справ з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Проте, до суду позивач звернувся з позовною заявою лише 17 червня 2021 року, тобто з пропущенням строку, визначеного статтею 287 КАС України.

Залишаючи без розгляду позовну заяву у вказаній частині позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Відтак, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Крім цього, початок строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Відтак, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії чи бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом" означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, який встановлений законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

З урахуванням положень статей 122, 123 КАС України обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали реалізації процесуального права на звернення до суду, на які позивач посилається як на поважні, суд виходить з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів і з того, чи мав позивач за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду (чи відсутні були вагомі перешкоди, труднощі для реалізації цього права).

У силу вимог частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У силу наведеної норми ОСОБА_1 вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження та початок примусового виконання рішення Рівненського міського суду.

Крім того, 13 травня 2021 року ОСОБА_3 у Відділі державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) отримала копію ВП № 60650193, що підтверджується її підписом на заяві від 20.04.2021 (а. с. 125).

Про можливе порушення своїх прав позивач дізнався не пізніше 24 березня 2021 року, проте не обґрунтував наявність об`єктивних перешкод щодо можливості ознайомитись з матеріалами ВП, знати про порушення своїх прав та своєчасно звернутись до суду за їх захистом. Жодних інших поважних причин пропуску строку звернення до суду позивач не навів.

При цьому, незнання про порушення (на чому наголошує представник позивача) через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 08.05.2018 у справі № 344/9166/17.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також містить положення, відповідно до яких право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (рішення від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Великобританії", рішення від 27.02.1980 у справі "Девеер проти Бельгії" ).

Отже, такі строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними.

Посилання позивача на те, що він не звертався до суду у зв`язку з неотриманням від відповідача спірної постанови суд оцінив критично, позаяк вказані доводи не свідчать про поважність причин пропуску ним строку звернення до суду, не підтверджують та не обґрунтовують наявності непереборних обставин, які б не залежали від волевиявлення позивача, та які б суттєво завадили йому звернутися до суду із дотриманням строків, визначених чинним процесуальним законодавством.

Крім того, у силу приписів статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця був відсутнім обов`язок надсилати сторонам постанову про стягнення виконавчого збору рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частиною першою статті 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно із частиною другою статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу, тобто, якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду із позовною вимогою про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 27.12.2020 у ВП № 60650193, не надано доказів поважності причин пропуску такого строку, позовну заяву у цій частині суд першої інстанції залишив без розгляду.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до приписів частин першої, другої, четвертої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Пунктом 2 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.

Відповідно до цього Закону наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802) було затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі також - Інструкція), відповідно до пункту 8 розділу ІІІ якої стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Не пізніше наступного робочого дня з дня погашення у повному обсязі заборгованості зі сплати аліментів, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 7, 9, 14 частини першої статті 39 Закону, державний виконавець на підставі розрахунку нарахування виконавчого збору виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Як встановлено судом, 20.11.2019 головний державний виконавець Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Анненкова О. Ю винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 60650193 з виконання виконавчого листа, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 08.10.2019 у справі № 569/12161/18 про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики грошових коштів № 17/02/2017 від 17.02.2017 у розмірі 764 400,00 грн.

В абзаці другому пункту 2 цієї постанови вказано про стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 76 444 грн, витрати виконавчого провадження 214,76 грн (а. с. 71).

Вказана постанова містить ідентифікатор для доступу, що надає можливість стягувачу і боржнику ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, внесеними до автоматизованої системи виконавчого провадження.

Частинами першою, третьою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає порядок надсилання документів виконавчого провадження, копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.

За умови авансування стягувачем у порядку, передбаченому цим Законом, витрат виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися його учасникам рекомендованими листами.

Вказану постанову було надіслано боржнику ОСОБА_1 рекомендованим листом, про що свідчать реєстри відправки пошти відповідача та поштового відділення (а. с. 72 - 74), на адресу, зазначену у виконавчому листі: АДРЕСА_1 (а. с. 122).

Разом з тим, на переконання колегії суддів, конверт з довідкою про причини повернення від 04.03.2021 (а. с. 75) не стосується направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.11.2019, позаяк не співпадає з датою відправки постанови про відкриття (20.11.2019).

24.03.2021 Рівненський міський суд Рівненської області у справі № 569/12161/18 затвердив мирову угоду, укладену 29 вересня 2020 року між стягувачем ОСОБА_2 та представником боржника ОСОБА_1 Кравець Н. А. у ВП № 60650193 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 08 жовтня 2019 року в справі № 569/12161/18.

У вказаній ухвалі зазначено, що 20.11.2019 головним державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Анненковою О. Ю винесено постанову про відкриття ВП № 60650193 з примусового виконання виконавчого листа № 569/12161/18.

У пункті 9 Мирової угоди та ухвали вказано, що Боржник і Стягувач домовилися, що будь-які витрати, пов`язані з виконавчим провадженням, що виникатимуть чи можуть виникнути після затвердження судом умов цієї Мирової угоди, покладаються на боржника (а. с. 119 - 120).

Надалі, відповідно до приписів абзаців десятого, дванадцятого, тринадцятого пункту 8 розділу ІІІ Інструкції, у зв`язку із закінченням виконавчого провадження з підстави, передбаченої зокрема пунктом 2 частини першої статті 39 Закону (затвердження мирової угоди), позаяк виконавчий збір не було стягнуто, державний виконавець виніс постанову про стягнення виконавчого збору та зареєстрував її в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ, який підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. Надалі, державний виконавець відкрив виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Тобто, ухвалення постанови про стягнення виконавчого збору є наслідком несплати боржником виконавчого збору, розмір якого було визначено йому в постанові про відкриття ВП № 60650193.

Таким чином, вже станом на 24 березня 2021 року (коли ухвалою суду було затверджено Мирову угоду від 29 вересня 2020 року) позивач достеменно знав про існування ВП № 60650193, в абзаці другому пункту 2 постанови про відкриття якого вказано про стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 76 444 грн та витрат виконавчого провадження 214,76 грн (а. с. 71).

Також про витрати виконавчого провадження було зазначено в пункті 9 Мирової угоди.

Також пунктом 11 Розділу ІІ Інструкції визначено, що сторона виконавчого провадження (її представник) та прокурор як учасник виконавчого провадження можуть знайомитися з матеріалами виконавчого провадження у відповідному органі державної виконавчої служби, офісі приватного виконавця у спеціально визначений для прийому громадян час і в тому обсязі, в якому вони бажають, за усним клопотанням до виконавця.

Сторони виконавчого провадження (їх представники) або прокурор як учасник виконавчого провадження за бажанням можуть ознайомитись із матеріалами виконавчого провадження в інший час. Виконавче провадження надається їм для ознайомлення на підставі письмової заяви, в якій зазначаються бажана дата та час ознайомлення.

Ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження здійснюється у присутності виконавця або помічника приватного виконавця, про що у виконавчому провадженні робиться відмітка із зазначенням дати ознайомлення та підпису особи, яка ознайомилася з матеріалами виконавчого провадження.

Сторона виконавчого провадження (її представник) та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право робити копії (фотокопії) з документів виконавчого провадження та виписки з них. Вилучення з матеріалів виконавчого провадження будь-яких документів не допускається.

Як видно із матеріалів справи, на підставі заяви представника позивача Кравець Н. А. остання отримала копію виконавчого провадження (а. с. 124 - 125).

Також представники відповідача Анненкова О. Ю. пояснила, що представник позивача знайомилась з матеріалами виконавчого провадження та отримала копії деяких документів, які потрібні були для звернення до суду; матеріали виконавчого провадження надавались їй у прошитому вигляді. Щодо ненадання копій всіх документів вона пояснила, що представник позивача мала право робити копії (фотокопії) з документів виконавчого провадження та виписки з них. Крім того, представник могла додатково ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження за допомогою ідентифікатора доступу в Автоматизованій системі виконавчого провадження.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 р. у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» зазначено: заявник не зміг довести, що він вчиняв будь-які кроки, щоб довідатись про стан провадження у його справі, отже його скарга є необґрунтованою, оскільки є невідповідною вимозі «розумного строку».

Отже, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Вказане відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, висловленим зокрема в постанові від 3 квітня 2019 року в справі № 9901/896/18.

Судом встановлено, що позивач та його представник не надали до суду першої інстанції доказів того, що вони вчинили всі необхідні дії, які свідчать про бажання реалізації процесуальних прав з метою їх захисту.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги і, відповідно скасування ухвали суду першої інстанції від 01 жовтня 2021 року про залишення без розгляду позовної заяви в частині позовних вимог, оскільки суд першої інстанції правильно встановив, що позивачем та його представником не було наведено об`єктивних підстав, які б унеможливили їй звернення до суду в межах встановленого КАС України строку. Будь-яких інших обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на звернення до суду з позовом, ними не наведено, існування будь-яких перешкод у реалізації прав позивача на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів не зазначено, а судом не встановлено.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року про залишення позовної заяви в частині позовних вимог без розгляду в справі № 460/8285/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 31 січня 2022 року.