Справа № 380/10439/21
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 380/10439/21 пров. № А/857/22000/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Качмара В.Я., Кушнерика М.П.,

за участі секретаря судового засідання Єршової Ю.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Ганича І.М.,

представника відповідача Іващук І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Жовківської міської ради Львівського району Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у справі № 380/10439/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Сакалошем В.М. у м. Львів Львівської області 16 вересня 2021 року о 10 годині 57 хвилині, дата складення повного тексту судового рішення 21 вересня 2021 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області (надалі також Жовківська міська рада, відповідач), в якій просив суд:

- визнати дії відповідача незаконними та протиправними щодо відмови у задоволенні запитів від 27.05.2021 року №№ ВСПОО1/27/05/21, ВСП001/27/05/21-1 (ненадання копій номенклатури справ Жовківської міської ради за 2019-2020 роки.), від 14.06.2021 року № ВСПОО 1/14/06/21 (ненадання копії зведеного списку справ за 2020 рік);

- зобов`язати відповідача надати запитувану інформацію (надати можливість отримати копії та ознайомитись із документами особисто у приміщенні Жовківської міської ради) вказані у запитах від 27.05.2021 року №№ ВСП001/27/05/21, ВСП001/27/05/21-1 та від 14.06.2021 року № ВСП001/14/06/21;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну (немайнову) шкоду, що була спричинена внаслідок незаконних дій суб`єкта владних повноважень - Жовківської міської ради - щодо відмови у наданні інформації на запити в розмірі 50000 гривень.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Жовківської міської ради на користь ОСОБА_1 моральної (немайнової) шкоди, його оскаржив відповідач, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, тому просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року в зазначеній частині.

В обґрунтування апеляційних вимог, наводячи норми матеріального права та практику касаційного суду, вказує, що приймаючи рішення, суд першої інстанції не врахував того, що позивач не надав жодного доказу спричинення йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між можливо встановленим порушенням та заявленою моральною шкодою в розмірі 50000 грн., як і не обґрунтував сам розмір моральної шкоди.

Вважає, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідь на подану апеляційну скаргу позивач подав відзив, в якому заперечує проти вимог скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити у задоволенні вимог апелянта, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Покликаючись на рішення Європейського суду з прав людини у справі Недайборщ проти Російської Федерації, звертає увагу, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

У судовому засіданні представник апелянта просила задовольнити апеляційну скаргу, позивача та його представник просили відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи в частині завдання моральної шкоди, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27.05.2021 року позивач на електронну адресу Жовківської міської ради скерував три журналістські запити наступного змісту:

1) від 27.05.2021 року номер запиту ВСП001/27/05/21 - «У відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» прошу Вас, як розпорядника інформації надати копію номенклатури справ Жовківської міської ради за 2019 рік;

2) від 27.05.2021 року номер запиту ВСП001/ 27/05/21-1 - «У відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» прошу Вас, як розпорядника інформації падати копію номенклатури справ Жовківської міської ради за 2020 рік;

Відповідь на запит прошу надати у встановлений законом строк на мою поштову адресу, дотримуючись приписів п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону».

3) від 27.05.2021 року номер запиту ВСП001/ 27/05/21-2 - «У відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» прошу Вас, як розпорядника інформації надати копію номенклатури справ Жовківської міської ради за 2021 рік.

Відповідь на запит прошу надати у встановлений законом строк на мою поштову адресу, дотримуючись приписів п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону».

02.06.2021 року розпорядник інформації простим поштовим відправленням № 02.09/1121 скерував на поштову адресу позивача відповідь на три згаданих запити наступного змісту: «Жовківською міською радою розглянуто Ваші журналістські запити за вхідними номерами 02-09/1414, 02-09/1417, 02-09/1418 від 27.05.2021 року щодо надання копій номенклатури справ міської ради за 2019-2020-2021 роки. По суті запитів повідомляємо, що номенклатура справ міської ради за 2019-2020 роки, як внутрішній документ, згідно якого складено зведені описи справ і сформовано документацію для передачі в районний архів, втратила свою чинність. Оскільки даний документ не є документом постійного зберігання, його не збережено, тому міська рада не може надати такі копії. Водночас повідомляємо, що в міській раді VІІІ-гo демократичного скликання номенклатура справ на 2021 рік на стадії формування».

Відповідь на вищевказані запити позивач отримав 09.06.2021 року.

14.06.2021 року позивач повторно звернувся із запитом № ВСП001/14/06/21 до відповідача.

17.06.2021 року відповідача надіслав відповідь на вищевказаний запит, в якому повідомив про відсутність опису справ за 2020 рік.

Вважаючи відповідь на його інформаційний запит неправомірною та неповною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання дій відповідача незаконними та протиправними, зобов`язання надати запитувану інформацію та стягнення моральної шкоди, спричиненої протиправними діями відповідача.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідь на запити надано з порушенням строку надання відповіді протягом п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Апеляційний суд звертає увагу, що рішення суду першої інстанції в цій частині учасниками справи не оскаржується, а тому в силу приписів частини першої статті 308 КАС України не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Також, суд першої інстанції вважав, що позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоду виникненням емоційних та душевних страждань, хвилювань, нервувань внаслідок неправомірних дій відповідача.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі, колегія суддів встановила наступне.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що Жовківська міська рада оскаржує рішення суду першої інстанції виключно в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, заданої відповідачем як суб`єктом владних повноважень.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (надалі також - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до пунктів 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача завданої йому моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоду виникненням емоційних та душевних страждань, хвилювань, нервувань внаслідок неправомірних дій відповідача.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким твердженням суду першої інстанції, оскільки позивачем не доведено наявності усіх складових елементів для застосування правового механізму відшкодування моральної шкоди, а саме - відсутнє матеріальне підтвердження моральної шкоди, не розкрито її суть в цілому та не доведено її фактичне існування.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між стверджуваними душевними та психологічними стражданнями і протиправною бездіяльністю відповідача щодо прийняття відповідного рішення.

Долучення до відзиву на апеляційну скаргу витягу з медичних документів лише на стадії апеляційного перегляду не підтверджує правильність рішення суду першої інстанції, а колегія суддів не має права самостійно з`ясовувати обставини заподіяння скаржнику моральної шкоди та перевіряти їх шляхом дослідження доказів на користь цих обставин. Більше того, такий витяг датований груднем 2021 року, тобто після звернення з даним позовом до суду, а тому не є належним доказом у справі.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У розвиток цих положень, у постанові від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53). З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем (п. 54).

Застосовуючи ці правові висновки в контексті обставин справи, що розглядається, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не довів і суд першої інстанції не встановив, що його негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою. Відповідних доказів позивач не надав. Відтак, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, не дотримався підходу, наведеного у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У розрізі викладеного, колегія суддів констатує, що неповнота чи несвоєчасність надання відповіді на запити позивача не свідчать автоматично про спричинення йому моральної шкоди.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України») визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду, спричинену такими діями.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної (немайнової) шкоди, що була спричинена внаслідок незаконних дій суб`єкта владних повноважень, є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні спору щодо відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції у справі, що розглядається не дав належної оцінки встановленим обставинам, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної (немайнової) шкоди, що була спричинена внаслідок незаконних дій суб`єкта владних повноважень - скасувати.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Жовківської міської ради Львівського району Львівської області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у справі № 380/10439/21 скасувати в частині стягнення з Жовківської міської ради Львівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 моральної (немайнової) шкоди, що була спричинена позивачу внаслідок незаконних дій суб`єкта владних повноважень щодо відмови у наданні інформації на запити в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень та прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволені зазначених позовних вимог - відмовити.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді В. Я. Качмар
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 10.02.2022