Справа № 380/2328/21
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 380/2328/21 пров. № А/857/23793/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Вовка А.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2021 року (головуючого судді Марків Ю.С., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 16 год. 50 хв. в м. Львів повний текст рішення складено 13.12.2021) у справі №380/2328/21 провадження №2-а/465/309/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18.02.2021 звернулася в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення від 27.10.2020 № 496-ДК/0161По/08/01/- 20 про накладення на ОСОБА_1 за ст.53 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) штрафу в розмірі 340 гривень і закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2021 року задоволено позов.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Держгеокадастру у Львівській області подало апеляційну скаргу, вважає, що оскаржене рішення суду є необґрунтоване, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача Пашко Є.О. апеляційну скаргу підтримала з підстав зазначених у скарзі, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 КАС України.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 27.10.2020 за №496-ДК/0154П/07/01/-20 встановлено, що 22.10.2020 року ОСОБА_1 порушено вимоги земельного законодавства, а саме п.ґ ст.211 ЗК України (невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням) та ст.53 КУпАП на земельній ділянці кадастровий номер :12:017:0185 площею 0,04 га.

Постановою державного інспектора Управління з контролю за використанням та охороною земель Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 496-ДК/0161По/08/01/- 20 від 27.10.2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.52 КУпАП та накладено адміністративне стягнення, відповідно до якої, ОСОБА_1 порушила вимоги п. «ґ» ст.211 ЗК України (невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням) та ст.53 КУпАП на земельній ділянці площею 0,04 га, кадастровий номер :12:017:0185 на території Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області. За категорією замлі сільськогосподарського призначення.

27.10.2020 державним інспектором Управління з контролю за використанням та охороною земель Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру складено припис відносно ОСОБА_1 про усунення порушень вимог земельного законодавства, а саме п.ґ ст.211 ЗК України (невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням) та ст.53 КУпАП на земельній ділянці площею 0,04 га, кадастровий номер :12:017:0185 на території Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області. За категорією замлі сільськогосподарського призначення.

Не погодившись із даною постановою про адміністративне правопорушення позивачка звернулась до суду щодо її скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що в оскаржуваній постанові не зазначено опису обставин, установлених під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а така містить лише загальне посилання на положення Земельного кодексу України та КУпАП, що суперечить приписам ч. 2 ст. 283 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з наступного.

Стаття 53 КУпАП встановлює, що використання земель не за цільовим призначенням, невиконання природоохоронного режиму використання земель, розміщення, проектування, будівництво, введення в дію об`єктів, які негативно впливають на стан земель, неправильна експлуатація, знищення або пошкодження протиерозійних гідротехнічних споруд, захисних лісонасаджень - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від п`яти до двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від п`ятнадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Земельного кодексу України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Згідно статті 187 Земельного кодексу України, контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Відповідно до статті 188 Земельного кодексу України, державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Пункт «г» статті 211 Земельного кодексу України встановлює, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення: розміщення, проектування, будівництво, введення в дію об`єктів, що негативно впливають на стан земель.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Згідно із статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як передбачено приписами статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 283 КУпАП, постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (ПІБ, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (ПІБ (за наявності) дата народження, місце проживання чи перебування); опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

На підставі встановлених фактичних обставин та наведених норм правового регулювання спірних правовідносин, колегія суддів погоджується із посиланням суду першої інстанції, що постанова про накладення адміністративного стягнення № 496-ДК/0161По/08/01/-20 від 27.10.2020 не містить опису обставин, установлених під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а в ній зазначаються лише загальне посилання на положення пункту «г» статті 211 Земельного кодексу України та статті 53 КУпАП, що суперечить частині 2 статті 283 КУпАП, яка встановлює, що постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити серед іншого, зокрема опис обставин, установлених під час розгляду справи, тому посилання апелянта на доведеність вини позивачки, оскільки був складений акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 22.10.2020 №496/ДК/375/АП/09/01/-20, акт обстеження земельної ділянки від 23.10.2020 №496/ДК/125/АО/10/01-20 та протокол про адміністративне правопорушення від 27.10.2020 за №496-ДК/0154П/07/01/-20 є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та основ процесуального права, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно частини 3 статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 268, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2021 року у справі №380/2328/21 провадження №2-а/465/309/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не оскаржується.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк