Справа № 160/21842/21
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування рішення,-
До Дніпропетровського окружного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 12 жовтня 2021 року, стосовно переведення для подальшого відбування покарання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з Державної установи «Криворізька установа виконання покарання № 3» до Державної установи «Вільнянська установа виконання покарань № 11».
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Вірменія та відповідно до вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2012 року засуджений до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна за ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ст. 348, п. 1, 5, 6, 8, 11 ,12 ч. 2 ст. 115, ст. 70 Кримінального кодексу України.
Рішенням комісії з питань розподілу і направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі в м. Київ та Київській області для позивача визначено вид установи виконання покарань: ВК максимального рівня безпеки (у приміщеннях камерного типу).

Позивач відбуває покарання в державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№3) з 19.06.2013 року по теперішній час. Проте, рішенням Міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 12.10.2021 року вирішено питання про переведення ОСОБА_1 , 1965 р.н. для подальшого відбування покарання з сектору максимального рівня безпеки при державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№3)» до сектору максимального рівня безпеки при державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№11)».

Позивач вважає вказане рішення Міжрегіональної комісії протиправним та таким, що підлягає скасуванню, зазначаючи, що за положеннями Кримінально-виконавчого кодексу України засуджений до позбавлення волі відбуває весь строк покарання в одній виправній чи виховній колонії, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до його місця проживання до засудження або місця постійного проживання родичів засудженого.

Позивач звертає увагу, що відповідачем не зазначено жодної підстави для переведення до іншої установи, а також витяг із протоколу від 12.10.2021 року № 7 рішення Міжрегіональної комісії не містить посилань на те, за чиєю ініціативою відбувається переведення.

Крім того, відповідачем не враховано факт того, що у м. Кривий Ріг зареєстрована та проживає майбутня дружина позивача - ОСОБА_2 .

Таким чином, позивач вважає, що відповідач не мав підстав для здійснення переведення ОСОБА_1 до іншої установи виконання покарань.

Ухвалою суду від 22.11.2021 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.

24.01.2022 року відповідачем надано до суду письмовий відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи.

В обґрунтування своєї позиції, відповідач зазначає, що відповідно до довідки по особовій справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданої Державною установою «Вільнянська установа виконання покарань (№11)», позивач з 24.02.2014 року відбував покарання у Державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№3)», з 29.11.2021 року відбуває покарання в державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№11)».

Відповідно до ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2021 року (з урахуванням ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.09.2021 року про виправлення описки) щодо розгляду клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області Коваліхіна Є.Ю., погоджене заступником керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Ватіховим Р.Ф. про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні 0000597, вбачається, що в межах вказаного провадження позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2021 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні 0000597, зареєстрованому в ЄРДР 12.08.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України до 6 місяців з дня повідомлення про підозру, тобто до 06.02.2022 року.

Разом з тим, як зазначає відповідач, 29.09.2021 року до Міжрегіонального управління надійшов лист заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Вахітова Р.Ф. з проханням вирішити питання щодо переведення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до іншої установи виконання покарань з максимальним рівнем безпеки.

Вказане прохання було обґрунтоване необхідністю припинення існування умов, за яких позивачем було вчинено злочин у державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№3)» - умисне встановлення або поширення в суспільстві злочинного впливу за відсутності ознак, зазначених у ч. 5 ст. 255 КК України, з кваліфікуючими ознаками: вчинені в установах виконання покарань.

Відповідач зазначає, що оскаржуване рішення було оформлене протоколом № 38 (переведення) засідання міжрегіональною комісією з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо переведення осіб, засуджених до позбавлення волі, до установ виконання покарань від 12.10.2021 року.

Витяг з вищезазначеного протоколу відносно прийнятого рішення щодо переведення ОСОБА_1 оформлено витягом № 7 з протоколу засідання від 12.10.2021 року, проте форма такого витягу не передбачає зазначення у ньому підстав для переведення.

Натомість, відомості про підстави для переведення зазначено в протоколі № 38 від 12.10.2021 року, а саме - ч. 2 ст. 293 КВК України.

Крім того, відповідач вказує, що відповідно до довідки від 08.10.2021 року по особовій справі позивача, наданої Державною установою «Криворізька установа виконання покарань (№3)», всі зазначені у справі близькі родичі позивача мешкають у м. Лондон, Великобританія. Жодних відомостей про ОСОБА_2 там зазначено не було. Натомість, відомості про ОСОБА_2 , як співмешканку позивача, були надані останнім згідно його заяви від 09.12.2021 року про надання дозволу на телефонний дзвінок, тобто вже під час відбування покарання у Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№11)».

З урахуванням викладеного, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.

Судом встановлено, що відповідно до довідки по особовій справі №6-Б-21, виданої Державною установою «Вільнянська установа виконання покарань (№11)» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 08.11.2012 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 115, п.п. 1, 5, 6, 8, 11, 12, 13 ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ст. 348, ст. 70 КК України, призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. Вирок набув законної сили 22.04.2013 року.

З матеріалів справи вибачається, що рішенням міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим покарань до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції прийнято рішення щодо переведення осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, до установ виконання покарань, викладене у Протоколі № 38 (переведення) від 12.10.2021 року.

Відповідно до вказаного рішення відносно позивача прийнято рішення - перевести ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для подальшого відбування покарання з сектору максимального рівня безпеки при державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№3)» до сектору максимального рівня безпеки при Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№11)». Підстави винесення матеріалів на розгляд - п. 7 розділу IV Порядку визначення засудженим виду установи виконання покарань, направлення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту, обмеження волі та їх переведення, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 року № 680/5 зі змінами, ст. 10, ч. 2 ст. 93 КВК України.

Не погоджуючись з таким рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частини 1 статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України №1129-VI від 11 липня 2003 року (далі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Відповідно до частини 2 статті 7 КВК України, засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання (ч. 4 ст. 7 КВК України).

Згідно з частини 6 статті 57 КВК України допускається переведення засудженого для подальшого відбування покарання з одного виправного центру до іншого для розміщення засудженого за місцем проживання його близьких родичів за наявності поважних причин, що перешкоджають подальшому перебуванню засудженого в цьому виправному центрі. Переведення засудженого для подальшого відбування покарання з одного виправного центру до іншого здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, за поданням адміністрації виправного центру, погодженим з начальником відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, та спостережною комісією.

Відповідно до положень ст. 93 КВК України засуджений до позбавлення волі відбуває весь строк покарання в одній виправній чи виховній колонії, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до його місця проживання до засудження або місця постійного проживання родичів засудженого. Переведення засудженого для дальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої допускається за виняткових обставин, які перешкоджають дальшому перебуванню засудженого в цій виправній чи виховній колонії. Порядок переведення засуджених визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 27 лютого 2017 року № 680/5 затверджено Положення про центральну, міжрегіональну комісії та комісію слідчого ізолятора з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, ті їх переведення, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2017 року за № 266/30134 (далі - Положення № 266/30134 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 розділу І Положення: близькі родичі та члени сім`ї - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Відповідно до п. 2 розділу I Положення № 266/30134 центральна комісія -колегіальний орган, що утворюється в Департаменті, який в межах компетенції розглядає скарги на рішення міжрегіональних комісій, центральних комісій щодо установ центрального та південного регіонів, визначає засудженим до позбавлення волі вид установи виконання покарань, місце відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, здійснює їх направлення і переведення для відбування покарання до установ, коли вирішення таких питань виходить за межі повноважень міжрегіональної комісії, центральних комісій щодо установ центрального та південного регіонів.

Центральна комісія, в контексті приписів п. 2 розділу II Положення № 266/30134, Центральна комісія утворюється наказом керівника Департаменту у кількості не менше дев`яти осіб.

До складу центральної комісії обов`язково входять заступник керівника Департаменту, який координує, спрямовує та контролює діяльність оперативного підрозділу, керівники оперативних підрозділів, керівники підрозділів режиму, нагляду та безпеки, соціально-виховної та психологічної роботи із засудженими та з контролю за виконанням судових рішень Департаменту.

Керівник Департаменту затверджує склад центральних комісій щодо установ центрального та південного регіонів та призначає голову, заступника голови та секретаря комісій. Головами цих комісій призначаються заступники керівника Департаменту, секретарями - керівники підрозділів з контролю за виконанням судових рішень у центральному та південному регіонах.

Основними завданнями центральної комісії є, зокрема, розгляд питань щодо переведення засуджених з однієї установи виконання покарань до іншої згідно з вимогами статей 50, 57, 93, 100, 101, 147, 151-1 Кримінально-виконавчого кодексу України.

В свою чергу, міжрегіональна комісія - колегіальний орган, що утворюється в міжрегіональному управлінні, який в межах компетенції визначає засудженим до позбавлення волі вид установи виконання покарань, місце відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, здійснює направлення і переведення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі та арешту в межах зони діяльності міжрегіонального управління.

Пунктами 1-5 розділу IV Положення № 266/30134 встановлено у своїй діяльності центральна та міжрегіональна комісії керуються Конституцією України та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та Законів України, актами Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, іншими актами законодавства, Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228, вироком суду, а також цим Положенням та матеріалами про особу засудженого.

Формою роботи комісій є засідання. Засідання скликаються залежно від потреби прийняття рішення, надходження запитів, звернень, листів тощо, але не рідше одного разу на місяць та не пізніше ніж протягом 30 днів з дня надходження звернення.

У виняткових випадках, коли вирішення питання, викладеного у зверненні, потребує більш ґрунтовного та детального вивчення обставин, отримання додаткових доказів, документів чи пояснень, необхідних для прийняття міжрегіональною або центральною комісією рішень, строк розгляду питання може бути продовжено головами таких комісій, але не більше ніж на 15 календарних днів. У разі прийняття такого рішення відповідна комісія письмово повідомляє про це заявника з наданням обґрунтованого роз`яснення.

За наявності обставин, визначених у пункті 3 цього розділу, міжрегіональна та центральна комісії можуть запросити до участі у засіданні уповноважених представників органів, громадських об`єднань, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації чи заінтересованих осіб, якими ініційоване питання, що підлягає розгляду та прийняттю рішення відповідною комісією.

Центральна та міжрегіональна комісії мають право залучати спеціалістів органів, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів та інших установ для розгляду і вирішення питань, що належать до їх компетенції.

Згідно із п. 1 розділу V Положення № 266/30134 рішення центральної та міжрегіональної комісій оформлюються протоколом засідання комісії щодо визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, та протоколом засідання комісії щодо переведення осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, до установ виконання покарань.

Протокол засідання комісії підписують усі присутні на засіданні члени комісії.

Про прийняте центральною або міжрегіональною комісією рішення уповноваженим представникам органів, громадських об`єднань, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації чи заінтересованим особам, якими було ініційоване питання, надається витяг з протоколу засідання комісії (додаток 3), засудженому рішення оголошується під підпис на витягу з протоколу засідання комісії (п. 4 розділу V Положення № 266/30134).

Згідно з п. 5 розділу V Положення № 266/30134 витяг з протоколу засідання комісії після підпису засудженим та особою, яка оголосила прийняте рішення, долучається до особової справи засудженого, копія витягу з протоколу - до облікової справи.

Витяг з протоколу засідання центральної або міжрегіональної комісії про визначення виду установи виконання покарань, місця відбування покарання співучасникам засудженого долучається до матеріалів його особової справи (п. 6 розділу V Положення № 266/30134).

Копія протоколу засідання міжрегіональної комісії надсилається до центральної комісії невідкладно, але не пізніше двох робочих днів з дати проведення засідання з метою здійснення контролю за законністю прийнятого рішення (п. 8 розділу V Положення № 266/30134).

Контроль за діяльністю міжрегіональної та центральної комісій покладається на керівника міжрегіонального управління, керівника Департаменту та заступника Міністра юстиції України, який спрямовує діяльність органів і установ Державної кримінально-виконавчої служби України (п. 1 розділу VІІ Положення № 266/30134).

Як вже було зазначено судом, відповідно до ст. 93 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджений до позбавлення волі відбуває весь строк покарання в одній виправній чи виховній колонії, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до його місця проживання до засудження або місця постійного проживання родичів засудженого.

Переведення засудженого для дальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої допускається за виняткових обставин, які перешкоджають подальшому перебуванню засудженого в цій виправній чи виховній колонії. Порядок переведення засуджених визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Відповідно до пункту 17.1 Європейських пенітенціарних правил по можливості, ув`язнені повинні направлятися для відбуття покарання в пенітенціарні установи, розташовані поблизу від міста проживання або місць соціальної реабілітації. При розподілі варто враховувати вимоги, пов`язані із продовженням кримінального розслідування та забезпеченням безпеки, а також потребу створення відповідного режиму для всіх ув`язнених. По можливості, варто узгоджувати з ув`язненим первісно призначене для нього місце відбуття покарання та будь-які наступні переведення з однієї пенітенціарної установи до іншої.

Таким чином, суд зазначає, що переведення засудженого для подальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої допускається за виняткових обставин, які перешкоджають подальшому перебуванню засудженого в цій виправній чи виховній колонії.

В той же час, механізм визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання врегульовано Порядком визначення засудженим виду установи виконання покарань, направлення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту, обмеження волі та їх переведення, Положення про центральну та міжрегіональну комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 лютого 2017 року № 680/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2017 року № 265/30133 (далі -Порядок № 265/30133).

Відповідно до п. 3 розділу ІІ Порядку № 265/30133 засуджені до позбавлення волі відбувають покарання в одній виправній чи виховній колонії, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до їх місця проживання до засудження або місця постійного проживання родичів засуджених.

Згідно з п. 7 розділу IV Порядку № 265/30133 в окремих випадках, передбачених статтею 10 та частиною другою статті 93 Кримінально-виконавчого кодексу України, за заявою засудженого наряд на переведення засудженого з однієї установи виконання покарань до іншої установи виконання покарань (додаток 7) готується після надання до міжрегіональної чи центральної комісії вмотивованого висновку, затвердженого начальником міжрегіонального управління, або керівником Департаменту щодо установ центрального та південного регіонів (особами, які виконують їх обов`язки), та матеріалів, зібраних під час перевірки обставин, що перешкоджають перебуванню засудженого в установі виконання покарань.

Підрозділ з контролю за виконанням судових рішень міжрегіонального управління або Департаменту на підставі витягу з протоколу засідання міжрегіональної чи центральної комісії протягом п`яти робочих днів з дати прийняття рішення комісією готує наряд на переведення засудженого з однієї установи виконання покарань до іншої установи виконання покарань.

Одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Як встановив суд, позивача було засуджено до довічного позбавлення волі, визначено вид установи виконання покарань: ВК максимального рівня безпеки (у приміщеннях камерного типу).

З 19.06.2013 року по 28.11.2021 року позивач відбував покарання в Державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№3)», а з 29.11.2021 року - по цей час в Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№11)».

Так, відповідачем надано копію листа Дніпропетровської обласної прокуратури від 29.09.2021 року, в якому зазначено наступне.

Відділом розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами і злочинними організаціями слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000597, відомості про яке внесено до ЄРДР 12.08.2021 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням забезпечується Дніпропетровською обласною прокуратурою.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 08.11.2012 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, за вчинення злочинів, передбачених пунктами 1, 5, 6, 11, 12, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263 і ст. 348 КК України до покарання у вигляді довічного позбавлення волі, будучи засудженим за співучасть у скоєнні умисного вбивства при обтяжуючих обставинах, незаконного виробництва, зберігання, носіння вогнепальної зброї, підтримуючи відносини з різними злочинними угрупованнями, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України.

Так, 06.08.2021 року у порядку ст.ст. 276-278 КПК України ОСОБА_1 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України а саме: умисне встановлення та поширення в суспільстві злочинного впливу, за відсутності ознак зазначених у ч. 5 с. 255 КК України, з кваліфікуючими ознаками: вчинені в установі виконання покарань.

Запобіжний захід ОСОБА_1 не обирався, оскільки останній відбуває покарання у ДУ «Криворізька установа виконання покарань» № 3, у секторі максимального рівня безпеки, для осіб, засуджених до довічного позбавлення волі.

З метою усунення порушень вимог кримінально-виконавчого законодавства, причин та умов, що їм сприяли та подальшого припинення встановлення та поширення злочинного впливу ОСОБА_1 у ДУ «Криворізька установа виконання покарань» № 3, Дніпропетровська обласна прокуратура просила Південно-Східне міжрегіональне управління, повноваження якого поширюються на територію Дніпропетровської, Донецької та Запорізької областей, невідкладно вирішити питання щодо переведення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до іншої установи виконання покарань з максимальним рівнем безпеки.

Як встановлено судом, в подальшому Міжрегіональною комісією у відношенні позивача було прийнято оскаржуване рішення, в якому зазначено підстави винесення матеріалів на розгляд - п. 7 розділу IV Порядку визначення засудженим виду установи виконання покарань, направлення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту, обмеження волі та їх переведення, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 року № 680/5 зі змінами, ст. 10, ч. 2 ст. 93 КВК України.

Суд вважає, що вказане рішення, за виключенням лише посилання на п. 7 розділу IV Порядку визначення засудженим виду установи виконання покарань, направлення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту, обмеження волі та їх переведення, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 року № 680/5 зі змінами, ст. 10, ч. 2 статті 93 КВК України, не містить чітко визначених підстав для переведення до Державної установи «Вільнянська установа виконання покарань (№11)».

Крім того, суд зазначає, що вину позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України а саме: умисне встановлення та поширення в суспільстві злочинного впливу, за відсутності ознак зазначених у ч. 5 с. 255 КК України, з кваліфікуючими ознаками: вчинені в установі виконання покарань, наразі не доведено, а матеріали справи протилежного не містять.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Крім того, відповідачем не враховано той факт, що 04.02.2021 року позивачем та громадянкою Вірменії - ОСОБА_2 було подано до Тернівського районного у м. Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального правління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заяву про державну реєстрацію між ними шлюбу. Проте, 25.02.2021 року Тернівським районним у м. Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального правління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було відмовлено в реєстрації шлюбу, у зв`язку з відсутністю законних підстав перебування позивача на території України.

Разом з тим, як встановлено судом, рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.12.2021 року встановлено факт законності перебування на території України ОСОБА_1 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань №11» Запорізької області.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці сформував такі підходи: в пункті 83 рішення у справі "Родзевілло проти України" від 14.01.2016 вказав, що Конвенція не надає засудженим права обирати місце відбування покарання, а той факт, що засуджені можуть бути відокремлені від своїх сімей та відбувати покарання на певній відстані від них, є неминучим наслідком позбавлення їх волі. Проте абсолютно неприйнятним є позбавлення засудженого усіх прав за статтею 8 Конвенції лише на підставі його статусу як особи, що відбуває покарання за вироком суду. Важливим елементом права ув`язненого на повагу до його сімейного життя є надання йому пенітенціарними органами допомоги у підтриманні зв`язків з його близькими. Тримання особи в установі виконання покарань, яка розташована настільки далеко від сім`ї засудженої особи, що робить побачення з членами сім`ї дуже важкою або навіть неможливою справою, за певних обставин може становити непропорційне втручання у сімейне життя. Хоча Суд погодився з тим, що національні органи влади повинні мати широкі дискреційні повноваження щодо питань, які стосуються виконання покарань, розподіл засуджених по установах виконання покарань не повинен залишатися цілком на розсуд адміністративних органів влади. Інтереси засуджених щодо підтримання принаймні якихось сімейних та соціальних зв`язків повинні братись до уваги.

У пункті 76 рішення Європейського суду з прав людини від 23.10.2014 у справі "Вінтман проти України" зазначено, що засуджені до позбавлення волі мають надалі користуватись основоположними правами та свободами, гарантованими Конвенцією, окрім права на свободу. Отже, не постає питання, що засудженого до позбавлення волі може бути позбавлено усіх прав за статтею 8 Конвенції тільки тому, що він має статус особи, яку за вироком суду було позбавлено волі.

Згідно з пунктом 78 рішення Європейського суду з прав людини від 23.10.2014 у справі "Вінтман проти України" у своїй практиці Суд також визнав, що Конвенція не надає засудженим до позбавлення волі права обирати місце відбування покарання, а той факт, що засуджені відокремлені від своїх родин та перебувають на певній відстані від них, є неминучим наслідком позбавлення їх волі. Однак поміщення засудженого до колонії, розташованої на такій відстані від місця проживання його родини, що дуже ускладнює або навіть унеможливлює побачення, може за певних обставин становити втручання у сімейне життя, оскільки можливість для членів родини відвідувати засудженого є надзвичайно важливою для підтримання сімейного життя. Отже, сприяння з боку адміністрації колонії підтриманню зв`язків засуджених зі своїми близькими родичами є важливою частиною їхнього права на повагу до сімейного життя.

Наведене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 17.10.2019р. у справі № 826/13854/17, від 16.05.2019р. у справі № 822/3011/17 та від 23.10.2019р. у справі № 822/190/18.

З огляду на викладене в сукупності, з урахуванням наведеної практики Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржене рішення відповідач діяв не у спосіб визначений законодавством України, з огляду на що, наявні підстави для визначення протиправним та скасування рішення Міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 12 жовтня 2021 року, стосовно переведення для подальшого відбування покарання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з Державної установи «Криворізька установа виконання покарання № 3» до Державної установи «Вільнянська установа виконання покарань № 11».

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, а також звільнення позивача від сплати судового збору, відповідно до вимог пункту 17 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 12 жовтня 2021 року, стосовно переведення для подальшого відбування покарання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з Державної установи «Криворізька установа виконання покарання № 3» до Державної установи «Вільнянська установа виконання покарань № 11».

Питання щодо розподілу судових витрат не вирішувалось.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 31.01.2022 року.

Суддя І.О. Лозицька