Справа № 520/16767/21
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 р.Справа № 520/16767/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Дуднєва М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанська митниця Держмитслужби на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2021, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., м. Харків, повний текст складено 28.10.21 року по справі № 520/16767/21

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Харківської митниці

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Слобожанської митниці Держмитслужби, в якому просить суд:

- скасувати рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про коригування заявленої митної вартості товарів від 21.05.2021 року №UА807000/2021/000977/2 та від 15.07.2021 року №UА807000/2021/001373/2.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що позивач надав повний комплект документів, що підтверджують вартість товару, однак Слобожанська митниця Державної митниці служби України склала Рішення про коригування митної вартості товарів від 21.05.2021 року №UА807000/2021/000977/2 та від 15.07.2021 року №UА807000/2021/001373/2. Позивач зазначає, що відповідач приймаючи перше та друге рішення про коригування заявленої митної вартості товарів не обґрунтував та не навів в яких саме документах поданих декларантом згідно ч.2 ст.53 МК України містяться розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Неправомірні рішення відповідача порушують право позивача у визначені заявленої митної вартості товарів і обраний метод її визначення. З огляду на викладене позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2021р. адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Слобожанської митниці Держмитслужби про скасування рішень про коригування митної вартості товарів задоволено. Скасовано рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 21.05.2021 року №UА807000/2021/000977/2 та від 15.07.2021 року №UА807000/2021/001373/2.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Слобожанською митницею Держмитслужби подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що Слобожанська митниця Держмитслужби вважає рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 по справі №520/16767/21 незаконним та необґрунтованим у зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Порушення норм процесуального права полягає у ненаданні належної правової оцінки доказам по справі, обставинам та матеріалам справи, що мають значення для правильного вирішення справи, що свідчить про неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та вказує на порушення під час ухвалення судом рішення норм процесуального права, а саме ст.ст. 2, 90, ч.3 ст.242, ч.4 ст.246 КАСУ. Посилається на рішення Верховного Суду від 02.04.2019 по справі №826/14258/15, від 02.04.2019 по справі №815/4150/14, по справі №420/1709/19 від 29.07.2020 щодо обов`язку позивача довести заявлену МИТНУ вартість товару, а також від 16.04.2019 по справі №804/1627/15, а також щодо підстав витребування додаткових документів від 15.08.2019 по справі №826/19400/15 . Зазначає, що під час здійснення співробітником підрозділу митного оформлення митного контролю ЕМД № UA807170/2021/031231, спрацювали ризики, згенеровані АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів. Посилається на те, що у митній декларації країни відправлення зазначений інший номер коносаменту, аніж той, що подавався до митного оформлення. Також вказує, що дата оформлення декларації країни відправлення № 01119639 від 26.03.2021 раніше дати видачі коносаменту №MRFB21032155 від 30.03.2021. Також зазначає, що переклад декларації країни відправлення було подано лише як додаток до позову, однак до митного оформлення подавалася декларація без перекладу на українську мову або офіційну мову митних союзів, членів яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, відповідно до вимог статті 254 МКУ. Також зазначає, що оскільки експедитором не розподілені витрати на транспортно- експедиційні послуги, понесені до та після перетину митного кордону України, зазначені витрати повинні включатись в повному обсязі до митної вартості оцінюваних товарів, звертаю увагу суду, що експедиційна винагорода не включена до митної вартості поставленого товару по ЕМД UA807170/2021/031231, що є порушенням ч. 10 ст.58 МКУ. Також вказує, що розмитнення товару відбулося 15.07.2021, рахунок на оплату № CLL441/21 від 07.07.2021, довідка про транспортні витрати № CLL12612 від 08.07.2021 однак платіжне доручення про оплату товару, було надано лише як додаток до позовної заяви, при цьому дата платіжного доручення про оплату транспортних витрат становить 13.07.2021, тобто на момент митного оформлення було в наявності у позивача. Таким чином, за результатами проведеного посадовою особою митниці аналізу документів, наданих разом з ЕМД № UA807170/2021/045624 було виявлено, що ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме, складової, передбаченої ст.58 МК України - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. Враховуючи наведене просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 по справі №520/16767/21 та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 .

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи .

Також учасники справи повідомлені на електронні адреси, які міститься в матеріалах справи.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 21.05.2021 року позивачем до відділу митного оформлення «Центральний» митного поста «Вантажний» Слобожанської митниці Держмитслужби було подано для митного оформлення ЕМД №UА807000/2021/031231 від 21.05.2021, ЕМД №UА807000/2021/045624 від 15.07.2021 на промислові товари походженням з Китаю, за зовнішньоекономічною угодою Контракт №030418 - JX від 03.04.2018, з заявленою митною вартістю товарів за основним методом.

З наявних матеріалів справи вбачається, що під час здійснення співробітником підрозділу митного оформлення митного контролю ЕМД №UА807000/2021/031231 від 21.05.2021, ЕМД №UА807000/2021/045624 від 15.07.2021 спрацювали ризики, згенеровані АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів.

Відповідно до вимог п.5.ст.55 та п.4 ст.57 Митного кодексу України була проведена процедура консультації між митним органом та декларантом.

За результатами проведеного посадовою особою митниці аналізу документів наданих разом з ЕМД №UА807000/2021/031231 від 21.05.2021, ЕМД №UА807000/2021/045624 від 15.07.2021 було виявлено, що ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме, складової, передбаченої п.5 ч.10 ст.58 МК України.

За результатом здійснення митного контролю за правильністю визначення митної вартості товару Слобожанською митницею Держмитслужби були прийняті рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 21.05.2021 року UА807000/2021/000977/2 та від 15.07.2021 року №UА807000/2021/001373/2 за резервним методом відповідно до положень ст.64 Митного кодексу України на підставі раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Не погодившись з зазначеними рішенням про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку рішенню суб`єкта владних повноважень в межах спірних правовідносин, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України (надалі за текстом - МК України).

Суд зазначає, що відповідно до п. 23 ч.1 ст. 4 Митного кодексу України передбачено, що митним оформленням є виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Митні формальності, відповідно до п. 29 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України, становлять сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Положеннями ст. 248 Митного кодексу України визначено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно з ч. 8 ст. 257 Митного кодексу України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.

Вартість товарів, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари та використовується для митних цілей, виходячи з положень ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України, є митною вартістю товарів, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно з ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або надання органу доходів і зборів додаткової інформації.

Одночасно з митною декларацією у випадках, передбачених митним кодексом України, виходячи з ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України, декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, підставами для видання органом доходів і зборів письмової вимоги про подання платником додаткових документів є: 1) розбіжності у вже наданих документах, які мають вплив на правильність визначення митної вартості; 2) наявність ознаки підробки поданих документів; 3) відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України визначено, що обґрунтоване припущення Митниці про існування взаємозв`язку між продавцем і покупцем дозволяє додатково витребувати інформацію, зокрема, про вартість товару в звичайних умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму Імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Таким чином, якщо органом доходів і зборів виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, керуючись ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, органом доходів і зборів приймається рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, відповідно до ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України, має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Отже, виходячи з положень ст.57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів є визначення митної вартості товарів за ціною договору.

Судова колегія зазначає, що якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Згідно із ч. 4 ст. 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

При цьому, відповідно до п.п. 5, 6, 7 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, 1) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 2) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 3) витрати на страхування цих товарів.

Згідно з ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Приписами ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (ч. 1 ст. 64); митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях (ч. 2 ст. 64).

Відтак, відсутність підстав для визнання митної вартості товару, розрахованої самостійно платником чи декларантом, не означає виникнення безумовної підстави для визначення такої митної вартості Митницею без дотримання усіх юридично значимих факторів.

До таких факторів законодавцем віднесені і параметри, згадані у положеннях ст. 60 Митного кодексу України, де, зокрема, вказано, що під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними (ч. 2 ст. 60); для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку (ч. 3 ст. 60); ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари (ч. 4 ст. 60); у разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена (ч. 5 ст. 60).

Зі змісту рішення про коригування митної вартості від 21.05.2021 року №UА807000/2021/000977/2 вбачається, що підставою для його прийняття слугували наступні обставини:

1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також в зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості (довідка та рахунок щодо транспортних витрат надані від особи, яка безпосередньо не транспортувала товар, виходячи з наданого до митного оформлення коносаменту; дата оформлення декларації країни відправлення раніше дати видачі коносаменту тощо) та/або не містить всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також в зв`язку з ненаданням декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених п. 3 ст. 53 МКУ, та вимогою декларанта завершити митне оформлення за наданими документами у встановлений ст. 255 МКУ строк;

2) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари;

3) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на подібні товари;

4) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація: - щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані; - відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України; - відсутні дані щодо витрат понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування;

5) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація та документи, які мали вплив на процес формування ціни товару: - на матеріал та витрат, понесених виробником в зв`язку з виробництвом товарів; - витрат на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетинання митного кордону України; - прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну.

Джерелом інформації для даного Рішення є наявна в митному органі цінова інформація з врахуванням спрацювання ризику АСАУР та фактів митних оформлень схожих товарів: МД № № UA100390/2021/792913, № UA500020/2021/6361.

Зі змісту рішення про коригування митної вартості від 15.07.2021 року №UА807000/2021/001373/2 вбачається, що підставою для його прийняття слугували наступні обставини:

1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також в зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, містять розбіжності, зокрема : адреса покупця у митній декларації не співпадає з адресою зазначеною у Packing List, було з`ясован, що по рахунку CLL441/21 від 07.07.2021,зазначені відшкодування витрат на морський фрахт Шанхай - Чорноморськ на користь лінейного лайнера. Експедиторська винагорода, без врахування інших складових транспортних витрат, митної вартості, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена чи підлягає сплаті за ці товари, а також в зв`язку з ненаданням декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених п. 3 ст. 53 МКУ, та вимогою декларанта завершити митне оформлення за наданими документами у встановлений ст. 255 МКУ строк;

2) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари;

3) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на подібні товари;

4) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація: - щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані; - відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України; - відсутні дані щодо витрат понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування;

5) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація та документи, які мали вплив на процес формування ціни товару: - на матеріал та витрат, понесених виробником в зв`язку з виробництвом товарів; - витрат на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетинання митного кордону України; - прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну.

Джерелом інформації ЄАІС: МД № UA100210/2021/793906 від 01.07.2021.

З матеріалів справи встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) в рамках укладеного зовнішньоекономічного Контракту №030418-JX від 03.04.2018 було придбано промислові товари, в асортименті, походженням з Китаю.

Інвойсами на умовах поставки FОВ Guangzhou (Китай), покупець частинами придбавав/вибирав товар.

Платіжними дорученнями позивачем були сплачені грошові кошти за товар.

Вищезазначені документи також надавалися митному органу, проте, враховані не були.

Додатково на підтвердження заявленої митної вартості товарів і обраний метод її визначення декларантом, у Товарній біржі «УРТБ» було замовлено звіти про оцінку майна з висновком від 21.05.2021, 15.07.2021, згідно до якого ціни зазначені в інвойсах відповідають цінам задекларованим декларантом.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, декларантом разом з митною декларацією були подані наступні документи, зазначені в графі 44: 1) «d0271» - пакувальний лист б/н від 08.03.2021; 2) «0380» - інвойс 20FLP01 від 08.03.2021; 3) «d0705» - коносамент MRFB21032155 від 30.03.2021; 4)«0861» - сертифікат про походження товару 21C3304A2290/00017R від 09.04.2021; 5) «d3001» - платіжний документ, що стосується товару №пд.23 від 30.04.2021; 6) «d3001» - платіжний документ, що стосується товару №пд.257 від 13.10.2020; 7) «d3004» - рахунок-фактура про оплату транспортно- експедиційних послуг тр.рахунок6050 від 13.05.2021; 8) «d3007» - довідка про транспортні витрати №тр.довідка1305 від 13.05.2021; 9) «3014» - прейскурат цін від виробника №прайс-лист від 03.09.2020; 10) «3016» - висновок про вартісні характеристики товару №Б- 21/05/21/05 від 08.03.2021; 11) «m4103» - доповнення до зовнішньоекономічного договору № дод.З від 08.03.2021, №доп.3 від 01.10.2020; 12) «d4104» - зовнішньоекономічний договір №030418-JX від 03.04.2018; 13) «m4301» - договір про надання транспортних послуг № 28 від 20.04.2020; 13) «9000» - некласифікований документ - лист т.ф. від 21.05.2021; 14) «9000» - некласифікований документ опис від 21.05.2021; 14) «d9610» - митна декларація країни відправлення №01119639 від 26.03.2021.

Як вбачається з матеріалів даної справи, ФОП ОСОБА_1 для підтвердження заявленої митної вартості товару було подано митному органу документи, які не містять розбіжностей щодо кількості, найменування, якості, ціни задекларованого позивачем товару, а тому такі документи містять всі реквізити, необхідні для ідентифікації придбаного позивачем товару та його ціни.

Отже, колегія суддів вважає, що позивачем при здійсненні імпортування товарів на митну територію України, на підтвердження заявленої ним митної вартості на підставі положень контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого статтею 53 МК України.

Відповідно доводи митного органу про те, що використані декларантом відомості при визначенні митної вартості товару не підтверджені документально або не визначені кількісно і недостовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою, є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів звертає увагу, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у ч.2 ст.53 МК України , саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленій у постанові від 08.10.2019 р. по справі №803/776/17.

У зв`язку з цим неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленій у постановах від 19.12.2019 по справі №810/5295/15, від 06.02.2020 по справі №540/2219/18.

Дослідивши зміст спірних рішень, колегія суддів зазначає, що в них не зазначено (не конкретизовано), яких саме документів (крім тих, що надавалися разом з МД) недостатньо для визначення митної вартості товару, яка заявлена декларантом позивача, а також не зазначено про наявність будь-яких розбіжностей в наданих декларантом позивача в обґрунтування митної вартості вказаного товару.

Щодо доводів відповідача про необхідність надання такого додаткового документа як переклад митної декларації країни відправлення, суд зазначає, що відповідно до ст. 254 МК України, документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Отже, відповідно до вказаної статті Кодексу, митні органи вимагають переклад документів українською мовою лише у випадку необхідності перевірки або підтвердження відомостей, що зазначені у митній декларації.

Разом з тим, ч.2 ст.53 МК України містить перелік обов`язкових документів, які повинні надаватися на підтвердження митної вартості товарів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що посилання відповідача на ненадання позивачем перекладу митної декларації країни відправлення є необґрунтованими, оскільки вказаній документи за змістом ч.2 ст.53 МК України не є такими, які підтверджують митну вартість товарів.

Крім того, з матеріалів справи не встановлено, що митний орган вимагав у декларанта переклад українською мовою документів, а тому цей довід апелянта є безпідставним.

Стосовно посилання відповідача на те, що дата оформлення декларації країни відправлення раніше дати видачі коносаменту тощо, то колегія суддів зазначає, що така розбіжність у датах взагалі не впливає і не може впливати на формування вартості товару, оскільки не кореспондується з питанням ціноутворення.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена у постанові від 22.04.2019 по справі №815/6242/17.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що в декларації країни відправлення відсутня дата її оформлення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ці дати не обов`язково повинні співпадати.

Щодо посилань митного органу на те, що довідка та рахунок щодо транспортних витрат надані від особи, яка безпосередньо не транспортувала товар, виходячи з наданого до митного оформлення коносаменту та те, що експедиторська винагорода, без врахування інших складових транспортних витрат витрат, митної вартості, не містить всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Згідно по поданої митної декларації у графі 44 та Класифікатора документів, сертифікатів, дозволів та додаткової інформації, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 №1011 декларантом були подані наступні документи: рахунок-фактура про оплату транспортно-експедиційних послуг тр. рахунок 6050 від 13.05.2021р.; довідку про транспортні витрати; договір про надання транспортних послуг; коносамент .

Пунктом 6 4.2 ст.53 МК України не передбачено обов`язку декларанта підтверджувати факт оплати так як під поняттям «транспортні (перевізні) документи, та «документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів розуміється будь-які документи у яких зазначені такі відомості.

Таким чином, одним із документів, який належить до транспортних (перевізних) документах, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів є: договір, акт, рахунок-фактура, довідка про транспортні витрати, платіжне доручення, Negotiable морський транспортний документ, контейнерний коносамент, коносамент тощо в яких містяться вказані відомості.

За таких умов, договір транспортного експедирування, рахунок-фактура, довідка про транспортні витрати та коносамент є транспортними (перевізними) документами та документами, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, а тому надання цих документів узгоджується із вимогами Митного кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що всі витрати пов`язані з транспортуванням (перевезення, експедитування) підтверджуються довідкою про транспортні витрати, яка була надана позивачем до митного органу та додатково підтверджується листом про транспортні витрати, який був наданий до суду першої інстанції під час розгляду справи.

Таким чином, вищевикладені обставини свідчать про те, що позивачем в повному обсязі надано транспортні документи.

При цьому, суд зазначає, що інвойс (рахунок, рахунок-фактура) у міжнародній комерційній практиці документ, що надається продавцем покупцеві та містить перелік товарів і послуг, їхню кількість та суму коштів, яку покупець має за них сплатити. Виписка інвойсу свідчить про те, що товар чи послугу вже надано покупцеві відповідно до умов поставки, тож у покупця з`являється обов`язок оплати цього товару чи послуги. В свою чергу, коносамент - товаророзпорядчий документ, цінний папір, що видається морським перевізником вантажу його відправнику, що засвідчує прийняття вантажу до перевезення і містить зобов`язання доставити вантаж до пункту призначення і передати його одержувачу.

Таким чином, суд вважає, що підприємством позивача (його декларантом) надано до митного органу документи на підтвердження щодо надання транспортних послуг.

Що стосується посилання митного органу на те, що в митній декларації країни відправлення номер коносаменту не відповідає номеру коносаменту поданого до митного оформлення декларантом, колегія суддів зазначає, що за змістом ч. 2 ст. 53 МК України така декларація не є документом, який підтверджує митну вартість товарів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що як вбачається з декларації країни відправлення, поданої декларації декларантом та коносаменту від 30.03.2021, у всіх трьох документах збігається номер коносаменту №MRFB21032155.

Стосовно доводів відповідача про неповну оплату за поставлений товар відносно рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 21.05.2021 №UAА807000/2021/000977/2, суд зазначає, що згідно додатку від 01.10.2020 №3 сторонами контракту були обумовлені ціна, товар та оплата. Ціну товару - 64251,50 доларів США. Оплата - 30% передоплата (19275,45 доларів США), 70% оплата до прибуття у порт (44976,05). Платіжним дорученням від 13.10.2020 №257 покупець сплатив продавцю 30% передоплату (19275,45 доларів США). Призначення платежу: контракт від 03.04.2018 №030418-ІХ, додаток від 01.10.2020 №3. 08.03.2021 покупець та продавець уклали додаткову угоду від 08.03.2021 згідно якої зменшили обсяг товару та ціну, яка склала 30217,13 доларів США. Платіжним дорученням від 30.04.2021 №23 покупець сплатив продавцю залишок суми 10941,68 доларів США. Призначення платежу: контракт від 03.04.2018 №030418-ІХ, додаток від 01.10.2020 №3. Отже, сума додатку від 01.10,2020 №3 (з урахуванням додаткової угоди від 08.03.2021) відповідає сумам у платіжних дорученнях від 13.10.2020 №257 та від 30.04.2021 №23, призначення платежу відповідає умовам контракту та додатку №3 до нього.

Крім того, дані посилання не були підставою прийняття оскаржуваного рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 21.05.2021 №UAА807000/2021/000977/2.

Відносно посилання позивача щодо не включення позивачем послуг експедитора до митної вартості відносно рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 21.05.2021 №UAА807000/2021/000977/2 суд не приймає, оскільки вказане спростовано матеріалами справи та відомостями зазначеними в митний декларації у графі №44 щодо надання, зокрема рахунку - на оплату №6050 від 13.05.2021, а також довідки про транспортні витрати №1305 від 13.05.2021 наданої ТОВ "Фьюрст Вей" щодо транспортних витрат по коносаменту МRFВ21032155 складають, міжнародного перевезення - 60789,96.

Щодо невідповідності адреси покупця у митній декларації, яка не співпадає з адресою зазначеною у Packing List, колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, як вбачається з Packing List, в ньому зазначено адресу покупця м. Харків, вул. Садова, буд. 9, а в митній декларації м. Харків, вул. Ново-Садова, служб буд. 9.

Вказана невідповідність виникла в описці та у зв`язку із зміною/перейменуванням Харківською міською радою вулиці Садова на вулицю Нова-Садова.

Зазначені данні є загальновідомими, і їх можна перевірити скориставшись мережею Інтернет завітавши на сайті міської ради.

При цьому, колегія зазначає, що враховуючи те, що адресою покупця є один населений пункт ( м. Харків) та один отримувач товару, не зрозуміло яким чином це могло вплинути на митну вартість товару.

Додатково позивачем було надано до суду копію витягу № 5 до рішення Харківської міської ради "Про перейменування об`єктів топоніміки міста Харкова" від 20.11.2015 № 12/15.

Як вбачається зі змісту спірних рішень про коригування митної вартості, відповідач, обґрунтовуючи застосування другорядного методу для визначення митної вартості задекларованого позивачем товару, в порушення вказаних вимог, обмежився лише посиланням на номери митної декларації (наявна в митному органі цінова інформація за фактами митних оформлень, що наявні у ЄАІС: МД № UA100210/2021/793906 від 01.07.2021, МД № № UA100390/2021/792913, № UA500020/2021/6361 ), які було взято за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів.

Колегія суддів зазначає, що посилання митного органу на рівень митної вартості товару зі схожими характеристиками відповідно до інформації з МД № UA100210/2021/793906, МД № UA100390/2021/792913, № UA500020/2021/6361 є безпідставними, оскільки формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути безумовною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за методом, визначеним в декларації митної вартості, так як надані для митного оформлення документи підтверджують вартість товару.

Спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі митного органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 року по справі № 805/2713/16-а.

Таким чином, доводи відповідача, що використання інформації, яка формується автоматизованою системою аналізу та управління ризиками можна вважати дійсною вартістю та як наслідок використання даної інформації органом доходів і зборів при визнанні митної вартості за другорядним методом відповідає законодавству України, колегія суддів, з урахування вказаного вище, не вважає обґрунтованими.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість зроблених коригувань митної вартості з огляду на незазначення у спірному рішенні порівняльних характеристик імпортованого товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Що стосується посилання митного органу на те, що декларантом не надана будь-яка цінова інформація щодо вартісних характеристик товарів (прайс-лист, калькуляція) від виробника товарів, колегія суддів зазначає, що перше, прайс-лист не є основним документом відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, який підтверджує митну вартість товарів, по - друге, прайс-лис - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по - третє, жодним нормативним актом, в тому числі і міжнародним, не встановлено вимоги до форми та змісту прайс-листів, тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатись на неповноту чи обмеженість його відомостей, як на підставу для коригування митної вартості товару.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 23.10.2020 р. у справі № 810/690/17.

Щодо висновків відповідача про ненадання декларантом (відсутності у розпорядженні митного органу) інформації щодо угод на ідентичні та подібні товари, інформації щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані; не надана декларантом інформації та документів, які мали вплив на процес формування ціни товару: на матеріал витрат, понесених виробником у зв`язку із виробництвом товарів; витрат на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетинання кордону України; - прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну, колегія суддів зазначає наступне.

Відсутність такої інформації щодо подібних та ідентичних товарів у відповідача не обґрунтовує неможливість визнання митної вартості товару, сам позивач не зобов`язаний надавати таку інформацію відповідачу.

Щодо ненадання позивачем даних щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток, інформації та документів, які мали вплив на процес формування ціни товару, на матеріали та витрати, понесених виробником в зв`язку з виробництвом товарів: витрат на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетинання митного кордону України; прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну, колегія суддів зазначає наступне.

Митним Кодексом України не передбачено обов`язок декларанта надавати для митного оформлення товару інформацію та документи, які мали вплив на процес формування ціни. Це є лише правом декларанта в разі, якщо він заявляє митну вартість товару за визначенням митної вартості товарів на основі додавання вартості. Водночас, формування ціни товару здійснюється продавцем такого товару.

Тобто, відповідачем не надано до суду належних та достатніх доказів правомірності винесених рішень про коригування митної вартості.

Щодо посилань апелянта в апеляційній скарзі на рішення Верховного Суду від 02.04.2019 по справі №826/14258/15, від 02.04.2019 по справі №815/4150/14, по справі №420/1709/19 від 29.07.2020 від 16.04.2019 по справі №804/1627/15, від 15.08.2019 по справі №826/19400/15, оскільки фактично спірні правовідносини у даній справі є відмінними від правовідносин у справах, що розглядалися судом касаційної інстанції, а тому правові висновки останнього не підлягають врахуванню.

Застосуванню у спірних правовідносинах, в розумінні ч.5 ст.242 КАС України, підлягають правові позиції Верховного Суду на які вище посилається суд апеляційної інстанції.

Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зі змісту оскаржуваного у рішення встановлено, що останнє не містить жодних відомостей про будь-які характеристики ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, обсяги партій, умов поставки, комерційних умов тощо. Так, відповідачем вказано лише номер та дату митної декларації, яка стала джерелом інформації для коригування митної вартості, що свідчить про помилковість зазначених доводів відповідача.

Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 21.12.2018 по справі №815/1670/17, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Застосування відповідачем з причини спрацювання модуля АСАУР ціни за відомостями спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України колегія суддів вважає необґрунтованим, враховуючи обставини того, що самі по собі відомості зазначеної системи не містять жодних параметрів, об`єктивно необхідних для висновку про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність товарів.

Відповідачем, під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій, не надано до суду доказів здійснення детального порівняння, як і не надано доказів, які б підтверджували аналогічність характеристик імпортованого позивачем товару та товару, митна вартість якого взята митницею за зразок для обчислення, що свідчить про необґрунтованість та недоведеність зазначеного висновку відповідача.

Положеннями ст. 264 Митного кодексу України визначено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.

Орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: 1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; 2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; 3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Частиною 7 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідачем у спірних рішеннях та картках відмови не вказано на обставини, які обумовили виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів відносно не підтвердження чи невизначеності кількісних, вартісних і достовірних елементів митної вартості або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов`язковою при обчисленні такої вартості.

При цьому, колегія суддів зазначає, що обов`язок доведення обґрунтованості такого сумніву митним органом підтверджено також і у висновках Верховного Суду, викладених постанові від 06.03.2019 по справі № 809/278/17.

Крім того, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 30.10.2018 по справі № 826/25605/15 ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Отже, колегія суддів вважає, що позивачем по справі було надано до контролюючого органу необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого товару, які цілком достатні для підтвердження кількісних та вартісних показників імпортованого товару, повноти і достовірності митної вартості товару, не містять очевидних розбіжностей або наявних ознак підробки, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для коригування митної вартості товару.

Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку щодо правомірності заявлених позивачем вимог в частині визнання протиправним та скасування рішень Слобожанської митниці Держмитслужби від 21.05.2021 року №UА807000/2021/000977/2 та від 15.07.2021 року №UА807000/2021/001373/2 про коригування митної вартості, а тому судом першої інстанції було обґрунтовано їх задоволено.

Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що порушення норм процесуального права полягає у ненаданні належної правової оцінки доказам по справі, обставинам та матеріалам справи, що мають значення для правильного вирішення справи, що свідчить про неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та вказує на порушення під час ухвалення судом рішення норм процесуального права, а саме ст.ст.2, 90, ч.3 ст.242, ч.4 ст.246 КАС України, а неправильне застосування судом норм матеріального права полягає у незастосуванні закону, який підлягав застосуванню, а саме, ст.ст.52-64, 257, 266 МК України є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного перегляду даної справи.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що апеляційну скаргу на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2021 року не було подано, а скарга відповідача не містить посилань щодо незгоди з зазначеним додатковим рішенням суду.

Відповідно згідно зі ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 1 ст.9 КАС визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем по справі не було доведено правомірність його рішень (від 21.05.2021 року №UА807000/2021/000977/2 та від 15.07.2021 року №UА807000/2021/001373/2), що є предметом оскарження у даній справі.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

З огляду на приписи п.10 ч.6 ст.12 КАС України, відповідно до якого справами незначної складності є інші справи у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що ця справа була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, дане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 по справі № 520/16767/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 14.02.2022 року