Справа № 200/12903/21
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року Справа№200/12903/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду через свого представника, адвоката Ізмалкова Юхима Геннадійовича, із позовом до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача в частині невиплати позивачу суми заборгованості з пенсійних виплат за період з 1 березня 2016 року по 30 квітня 2018 року у розмірі 76 658,38 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості з пенсійних виплат за період з 1 березня 2016 року по 30 квітня 2018 року у розмірі 76 658,38 грн шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача, відкритий а АТ «Ощадбанк».

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

ОСОБА_1 з 1 березня 2016 року перебуває на обліку в Костянтинівсько-Дружківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за віком за Списком № 1, призначеної відповідно до пп. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV.

Зі слів позивача з моменту взяття на облік в Костянтинівсько-Дружківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області йому не виплачувались належні пенсійні виплати.

Позивач звернувся до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із письмовим запитом щодо з`ясування підстав такої не виплати.

Листом від 31 травня 2021 року № 0577-05-8/12021 управління повідомило позивача про те, що розпорядженням по управлінню від 3 березня 2018 року на підставі особистої заяви від 30 листопада 2017 року та рішення засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Костянтинівської міської ради протоколом №144/2 від 13 листопада 2018 року пенсійну справу позивача взято на облік, поновлено виплату позивачу пенсії з 1 травня 2018 року та нарахована заборгованість за період з 1 березня 2016 по 30 квітня 2018 року у сумі 76 658,38 грн.

Разом із цим відповідач зазначив, що нарахована за період 1 березня 2016 року по 30 квітня 2018 року пенсія у сумі 76 658,38 грн буде виплачена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №788 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» (а.с. 1-5).

Ухвалою суду від 2 серпня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) позовом (а.с. 13).

У період з 4 по 29 жовтня 2021 року суддя перебувала на лікарняному.

Ухвалою суду від 10 листопада 2021 року до участі у справі в якості другого відповідача залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (а.с. 46-47).

Ухвалою суду від 10 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 48).

У відзиві на позов ОСОБА_1 , який надійшов від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, другий відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, та зазначає, що по-перше, позивач пропустив строк звернення до суду із даним позовом, так як позовні вимоги виходять за межі 6-місячного строку, встановленого ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, посилається при цьому на постанову Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19; по-друге, прийняття рішення судом про стягнення конкретної суми є втручанням у дискреційні повноваження пенсійного органу, про що наголошував Вищий адміністративний суд України у листі від 13 червня 2012 року № 1483/12/13-12.

Також у відзиві зазначено, що позивач перебуває на обліку в управлінні як внутрішньо переміщена особа на підставі його заяви від 30 листопада 2017 року, в якій позивач зазначив, що пенсійні виплати отримував по лютий місяць 2016 року.

1 грудня 2017 року управлінням було направлено запит щодо пенсійної справи ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Донецької області та 2 січня 2018 року отримано електронну пенсійну справу позивача.

Згідно супровідного листа до електронної пенсійної справи ОСОБА_1 на обліку не перебував та пенсію не отримував.

Розпорядженням по управлінню від 3 березня 2018 року на підставі особистої заяви позивача від 30 листопада 2017 року після надходження пенсійної справи до управління та рішення засідання Комісії з питань призначення(відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Костянтинівської міської ради пенсійну справу позивача взято на облік та нараховано заборгованість з пенсії за період з 1 березня 2016 року по 30 квітня 2018 року в сумі 76 658,38 грн.

Поточні пенсійні виплати позивач отримує з 1 травня 2018 року шляхом перерахування на його розрахунковий рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк» (а.с. 23-25).

Перший відповідач правом надати відзив на позов не скористався.

У період з 13 по 31 грудня 2021 року суддя перебувала у відпустці.

При розгляді зауважень другого відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом, суд зазначає наступне.

Відповідно до норм частин 1 та 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу наведеної норми вбачається, що зазначена норма є загальною нормою, яка врегульовує строки звернення до адміністративного суду за захистом порушених або оспорюваних прав.

Натомість спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення та строки перерахунку пенсій є Закон України № 1058-IV від 9 липня 2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно ст. 1 цього Закону пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом.

Відповідно до ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, право позивача на виплату йому раніше призначеної пенсії є абсолютним та не може бути обмежено будь-яким строком.

Відповідно, позивачем не було пропущено строк звернення до суду із даним позовом.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на адміністративний позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянином України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , є одержувачем пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 9 серпня 2011 року серія НОМЕР_2 , має статус внутрішньо переміщеної особи (а.с. 8-12).

Перший відповідач, Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, , місцезнаходження: 85113, Донецька обл., м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, буд. 25, є органом державної влади та належним відповідачем у справі; перебуває у стані припинення (а.с. 43).

Другий відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: 84116, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, є органом державної влади та належним відповідачем у справі (а.с. 44).

Як встановлено судом на підставі наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду з 2011 року: в Управлінні Пенсійного фонду України в Гірницькому районі м. Макіївки, після переїзду на підконтрольну Україні територію (в с. Нікольське Володарського району Донецької області) перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Володарському районі Донецької області (а.с. 7, 12, 23-25, зв.бік а.с. 27), де отримував пенсійні виплати до 28 лютого 2016 року (а.с. 27).

30 листопада 2017 року позивач звернувся до першого відповідача із заявою про взяття його на облік як внутрішньо переміщену особу та про запит його пенсійної справи з Управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Донецької області, (а.с. 24, 27).

1 грудня 2017 року першим відповідачем на адресу Управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Донецької області було направлено відповідний запит (вих. № 28583/02/0746) щодо пенсійної справи ОСОБА_1 (зв.бік а.с. 27).

2 січня 2018 року Управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Донецької області направило електрону пенсійну справу ОСОБА_1 (вих № 03/03) до першого відповідача (а.с. 28).

Розпорядженням першого відповідача від 3 березня 2018 року на підставі особистої заяви позивача від 30 листопада 2017 року та рішення засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Костянтинівської міської ради (протокол №144/2) від 13 листопада 2018 року) пенсійну справу позивача взято на облік, з 1 травня 2018 року розпочата поточна виплата пенсії та нарахована заборгованість, що склалась за період з 1 березня 2016 року по 30 квітня 2018 року у сумі 76 658, 38 грн (а.с. 7, 23-25).

Відповідно довідки № 10237 від 22 жовтня 2021 року, виданої заступником начальника відділу обслуговування громадян № 5 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, позивач знаходиться на обліку у Головному управлінні області і отримує поточну пенсію за віком з травня місяця 2018 року, заборгованість по пенсійним виплатам за період з 1 березня 2016 року по 30 квітня 2018 року у сумі 76 658,38 грн нарахована, але не виплачена (а.с. 26).

Вважаючи протиправними дії пенсійного органу щодо не виплати йому заборгованості з пенсії за період з 1 березня 2016 року по 30 квітня 2018 року, позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закон № 1058-IV).

Відповідно ст. 5 цього Закону цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно ст. 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон № 1788-ХІІ, Закон України "Про пенсійне забезпечення") пенсії виплачуються за місцем проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII, Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"), який набрав чинності 22 листопада 2014 року, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з ч. 1 ст. 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

8 червня 2016 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", яка набрала чинності 14 червня 2016 року, пунктом 1 якої затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування.

Пунктом 4 цього Порядку установлено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються […] територіальними органами Пенсійного фонду України […] за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Також цією ж постановою визначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, відповідальним органом за не здійснення виплати позивачу нарахованої заборгованості з пенсії за період з 1 березня 2016 року по 30 квітня 2018 року - є Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Щодо посилання другого відповідача на п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, відповідно до якого суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 335 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365" (підпункт 2 пункту 1) викладено пункт 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам в такій редакції:

"15. Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.".

Разом із цим Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2019 року № 640/18720/18 визнати протиправними та нечинними підпункт 2 пункту 1, підпункт 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365" в частині, що стосується сум невиплачених пенсій.

Враховуючи наведене вище суд відхиляє доводи відповідача щодо правомірності несплати позивачу заборгованості з пенсії на підставі п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Таким чином, враховуючи, що виплата заборгованості з пенсії за період з 1 березня 2016 року по 30 квітня 2018 року позивачу станом на час розгляду справи не сплачена, суд приходить до висновку, що має місце протиправна бездіяльність Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не виплати позивачу виниклої заборгованості після поновлення поточної виплати пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи наведене суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог позивача та визнати таку бездіяльність відповідача неправомірною.

Як наслідок, позовні вимоги позивача про визнання протиправними д і й першого відповідача в частині невиплати позивачу суми заборгованості задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з пенсії у розмірі 76 658,38 грн, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, в тому числі, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними (п. 3 ч. 1), а також шляхом прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (п. 6 ч. 1).

Згідно ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними (п. 3); прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (п. 6).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року по справі № 21-1465а15, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Беручи до уваги приписи ст.ст. 5, 245 КАС України, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові цього суду від 16 вересня 2015 року по справі № 21-1465а15, позовні вимоги позивача і в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо посилань другого відповідача стосовно дискреційних повноважень управління щодо визначення суми заборгованості з пенсії, суд зазначає таке.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями мають розумітись повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційні повноваження - це такі повноваження, які надають адміністративному органу при прийнятті останнім рішення відповідно до чинного законодавства певний ступінь свободи, коли адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати (прийняти) один з кількох передбачених законом варіантів рішення.

Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття (Olsson v. Sweden (no. 1), 24 March 1988, Series A no. 130).

Як встановлено судом, сума заборгованості розрахована пенсійним органом.

Отже, прийняття судового рішення про сплату заборгованості в розмірі, розрахованому безпосередньо суб`єктом владних повноважень, не передбачає втручання в дискреційні повноваження цього суб`єкта.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Як зазначено у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, від 8 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Визначаючись щодо розподілу судових виплат суд виходить з наступного.

Згідно до квитанції № 16 від 27 вересня 2021 року позивачем за подання даного позову було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн (а.с. 6).

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з пенсійного органу за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача суму судового збору в розмірі 1 816,00 грн.

При вирішені питання щодо того, з якого саме з відповідачів необхідно стягувати на користь позивача виниклу заборгованість з пенсії та з якого саме відповідача необхідно стягувати витрати позивача зі сплати судового збору, суд виходить з того, що станом на час розгляду справи саме на другого відповідача покладені повноваження, права та функції Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, як наслідок, стягнення заборгованості з пенсії та судових витрат позивача мають бути здійснено з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 72-77, 94, 139, 192-193, 242-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Визнати протиправними бездіяльність Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не виплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 1 березня 2016 року по 30 квітня 2018 року в розмірі 76 658,38 грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84116, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість з пенсії, яка виникла за період з 1 березня 2016 року по 30 квітня 2018 року в розмірі 76 658 (сімдесят шість тисяч шістсот п`ятдесят вісім) грн 38 коп - шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача, відкритий в АТ «Ощадбанк».

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84116, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати, пов`язані зі сплатою ним судового збору, в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня отримання повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна