Справа № 160/8/22
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД У Х В А Л А
13 січня 2022 р. Справа №160/8/22
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Калугіна Н.Є., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-
В С Т А Н О В И В :
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просить суд:
-стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, у тому числі витрати на професійну правову допомогу.
Разом з позовною заявою ОСОБА_1 надано заяву, згідно змісту якої останній просить зупинити стягнення на підставі виконавчого документу у виконавчому провадженні №66861213 з примусового виконання вимоги №Ф-4429-53/64-у від 08.02.2021 до закінчення розгляду справи по суті Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.01.2022 заяву про забезпечення позову повернуто без розгляду.
Підставою для повернення заяви про забезпечення позову без розгляду слугувало те, що заявником додано квитанцію про сплату судового збору за ставками 2021 року у розмірі 681,0 грн.
Представник ОСОБА_1 11.01.22 повторно звернуся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить зупинити стягнення на підставі виконавчого документу у виконавчому провадженні №66861213 з примусового виконання вимоги №Ф-4429-53/64-у від 08.02.2021 до закінчення розгляду справи по суті Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
Крім того, представником позивача 12.01.22 надані до суду письмові пояснення, згідно змісту яких останній вказав, що при розгляді заяви про забезпечення позову від 11.01.2022 слід вважати правильними номер виконавчого провадження - ВП №67736060 та номер податкової вимоги - №Ф-1297-52/04-63у.
Вимоги до змісту та форми заяви про забезпечення позову визначені статтею 152 КАС України.
Згідно ч. 4 ст. 152 Кодексу адміністративного судочинства України, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
Заявником разом з заявою про забезпечення позову від 11.01.22 надані письмові пояснення, в яких позивачем вказано, що за подачу до суду заяви про забезпечення позову останнім сплачено судовий збір за ставками 2021 року у розмірі 681,0 грн, проте оскільки таку заяву подано до суду у 2022 році, представником позивача здійснено платіж на суму 63,30 грн, що разом в сумі становить 744,30 грн, тобто повну суму судового збору за подачу заяви про забезпечення позову за ставками 2022 року.
Таким чином, заява про забезпечення позову, що подана 11.01.22, відповідає вимогам ст. 152 КАС України.
Суд зазначає, що згідно ч. 1, 2 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.
Судом не встановлено підстав для необхідності виклику особи, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, відтак заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.
Вирішуючи подану заяву, суд виходить з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається якщо:
невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно приписів ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Частиною 1 ст. 154 КАС України, встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Суд зазначає, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних заходів щодо охорони прав та свобод позивача, для створення можливості реального виконання позитивного (для позивача) рішення суду. Також суд вважає за необхідне відмітити, що приймаючи ухвалу про вжиття заходів по забезпеченню позову, суд повинен враховувати, що прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що не вжиття таких заходів може у майбутньому ускладнити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля для відновлення прав позивача.
За правовою позицією, викладеною у Рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року №4-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут "забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини).
Слід зазначити, що інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
За своєю юридичною природою інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту.
При цьому, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними та адекватними заявленим позовним вимогам.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Тобто, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як встановлено судом, предметом оскарження у даній адміністративній справі є вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1297-52/04-63у від 08.02.2021.
На підставі вказаної вимоги головним державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 09.12.2021 відкрито виконавче провадження №67736060.
Постановою головного державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 09.12.2021 накладено арешт на кошти боржника - ОСОБА_1 .
Постановою головного державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 24.12.2021 звернуто стягнення на доходи боржника, який отримує дохід у Головному управлінні Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
Приписами ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон України №1404-VІІІ) встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Статтею 34 Закону України №1404-VІІІ визначено вичерпний перелік обставини, при наявності яких державний виконавець зупиняє виконавче провадження. Відповідно до вказаної статті не передбачено зупинення виконавчого провадження при оскаржені вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону №1404-VIII, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.
Частиною 1 статті 35 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.
На підставі вищезазначеного та враховуючи те, що оскаржувану вимогу звернено до примусового виконання та відкрито виконавче провадження, на думку суду, це може призвести до негативних фінансових наслідків для заявника у вигляді стягнення не лише суми боргу (недоїмки), яка є спірною, а й стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, а тому ускладнить ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача у майбутньому у разі задоволення позовних вимог.
Крім того, слід вказати, що застосування одного із способів забезпечення позову, не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а є одним із способів судового захисту і тимчасово зупиняє їх реалізацію до вирішення спору по суті та не є підставою для звільнення позивача від виконання встановленого законом обов`язку після скасування таких заходів у випадку відмови у задоволенні позову.
Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення постанови в адміністративній справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.
Застосування інституту забезпечення позову є дискреційним правом суду та елементом судового захисту.
Згідно з Рекомендацією №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
У справі "Байсаков та інші проти України" (2010 рік) Європейський Суд з прав людини у п.75 - 78, зробив висновок щодо ефективності юридичного засобу захисту прав у суді шляхом пред`явлення позову та клопотання про забезпечення позову у порядку КАС України.
При цьому, у частині другій статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, законодавчо регламентовано чіткі підстави для вжиття заходів забезпечення позову і правова конструкція цієї норми вимагає встановлення судом на цій стадії лише ймовірності (може) ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту чи поновлення порушених або оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Водночас, такі ознаки не мають окреслених законодавчих меж та кваліфікуючих критеріїв і в кожній конкретній справі ці поняття є оціночними.
При застосуванні інституту забезпечення позову суд не може встановлювати безпосередньо правомірність/протиправність спірних актів суб`єкта владних повноважень, а перевіряє лише наявність відповідних ознак, які свідчать про очевидну протиправність.
За таких обставин забезпечення позову відповідає предмету адміністративного позову та водночас вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, тому обраний заявником спосіб забезпечення позову відповідає вимогам статті 150 КАС України.
При цьому ухвала суду про забезпечення позову не скасовує чинність оскаржуваної вимоги, не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а лише тимчасово зупиняє застосування передбачених цим актом заходів до вирішення спору по суті.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №813/112/18, від 27.03.2019 у справі №0440/5193/18, від 30.01.2020 у справі №460/607/19.
Отже, враховуючи викладене, а також доводи заяви про забезпечення позову, суд відзначає, що заявлені позивачем заходи забезпечення позову відповідають критеріям розумності, співмірності та адекватності, а їх незастосування може призвести до заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, захист яких стане неможливим без вжиття таких заходів та для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, враховуючи наявність направленості, на думку позивача, на протиправність рішення суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд зазначає, що виключно за результатами набрання законної сили судовим рішенням судом надається повна, всебічна та об`єктивна оцінка оскаржуваним постановам, діям чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Відтак заява підлягає задоволенню у спосіб вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу у виконавчому провадженні №67736060 з примусового виконання вимоги №Ф-1297-52/04-63у від 08.02.2021 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/8/22.
Частинами 4-6,8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, закріплено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом (ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статями 150, 151, 152, 153, 154, 241, 243, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову у справі №160/8/22 - задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу у виконавчому провадженні №67736060 з примусового виконання вимоги №Ф-1297-52/04-63у від 08.02.2021 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/8/22.

У задоволенні іншої частини заяви - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 295, 297 КАС України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Н.Є. Калугіна