Справа № 380/12998/21
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2022-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 380/12998/21 пров. № А/857/19600/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Пліша М.А.,

суддів: Затолочного В.С., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Хомича О.Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року (головуючий суддя: Брильовський Р.М., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮС-ТРИ» до Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Люс-Три» звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України(м. Львів) в якому просило:

- визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо відмови у закінченні виконавчого провадження № 57561581, оформленої листом № 18433 від 15.07.2021;

- визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Берегових Владислава Сергійовича щодо незакінчення виконавчого провадження № 57561581 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження;

- зобов`язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Берегових Владислава Сергійовича винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 57561581 про стягнення з ТОВ «ЛЮС-ТРИ» в дохід держави виконавчого збору у розмірі 950 000,00 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо відмови у закінченні виконавчого провадження № 57561581, оформленої листом № 18433 від 15.07.2021. Зобовґязано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 57561581 про стягнення з ТОВ «ЛЮС-ТРИ» в дохід держави виконавчого збору у розмірі 950 000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України(м. Львів) оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що таке прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження ВП № 51385096 з виконання виконавчого листа № 462/830/16-ц , що видав Залізничний районний суд м. Львова , про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Люс-Три» на користь ОСОБА_2 9 500 000 грн. 00 коп. боргу

Постановою державного виконавця відділу від 09.06.2016 відкрито виконавче провадження та зобов`язано боржника виконати рішення суду. Постанову скеровано сторонам до відома та до виконання.

25.10.2018 державним виконавцем керуючись п.1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент проведення виконавчої дії) у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

25.10.2018 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

01.11.2018 державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 57561581 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 51361581 від 25.10.2018.

Боржником ТзОВ «ЛЮС-ТРИ» оскаржено дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору, та відкриття виконавчого провадження № 57561581.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду № 857/3018/19 від 21.05.2019 у задоволенні позову відмовлено

Боржником ТзОВ «ЛЮС-ТРИ» оскаржено дії державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова №462/830/16-ц від 23.01.2019 яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду № 462/830/16-ц від 15.10.201 у задоволенні скарги відмовлено, а дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документу визнано правомірними.

При цьому, безпідставними є покликання позивача на ту обставину, що ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 02.04.2021 у справі №462/830/16-ц виконавчий лист від 27.05.2016 було визнано таким, що не підлягає виконанню, оскільки зі змісту такої ухвали видно, що при її постановленні суд керувався тим, що рішення Залізничного районного суду м.Львова у справі №462/830/16-ц було самостійно виконане боржником, що є матеріально-правовою підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Вказана обставина не підтверджує доводи позивача щодо протиправності вчинення державним виконавцем дій на примусове виконання рішення суду за таким виконавчим документом, чи то прийнятих ним рішень.

Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком державного виконавця.

Твердження позивача, що державний виконавець зобов`язаний закінчити виконавче провадження № 57561581 на підставі п. 5 частини 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» є безпідставним та необґрунтованим оскільки закінчення з даних підстав передбачає скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню тоді як виконавчим документом у дані справі є постанова про стягнення виконавчого збору №951361581 від 25.10.2018, яка не зважаючи на неодноразові скарги позивача не скасована та є чинною.

Сам позивач зазначає що відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Однак, виконавче провадження в межах якого винесено виконавчий збір повернуто стягувачу керуючись п.1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про повернення виконавчого документу стягувачу не скасована та є чинною.

Згідно змісту рішення, суд вказує, що «Залізничний районний суд м.Львова встановив, що зобов`язання ТзОВ «Люс-Три» перед ОСОБА_2 припинилися 30 травня 2016 року, тобто до відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, що свідчить про добровільність виконання обов`язку одним з боржників. Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом», однак надалі суперечачи собі суд вказує «Посилання відповідача на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду № від 21.05.2019 року у справі №1340/5319/18 не заслуговують на увагу, оскільки на час розгляду справи №1340/5319/18 не було встановлено факту виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова до відкриття виконавчого провадження №51385096», однак даний факт досліджувався судом при винесенні постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду № від 21.05.2019 року та не був прийняти судом до уваги.

Також, не зважаючи на той факт, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду № від 21.05.2019 у справі №1340/5319/18 відмовлено у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Берегових В.С. про стягнення виконавчого збору від 25 жовтня 2018 року у виконавчому провадженні №51385096 суд у рішенні від 20.10.2021 повторно розглядає дане питання при чому посилається на позицію висловлену у постанові від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18 Великої Палати Верховного Суду яка стосується постанов про стягнення виконавчого збору винесених в редакції ЗУ «Про виконане провадження» чинній до 28 серпня 2018 року тоді як постанова про стягнення збору винесена 25.10.2018 і стосовно даних постанов наявна інша позиція викладена Верховним судом у постанові 160/4481/20 від 02 червня 2021 року.

Також згідно змісту рішення суд зазначив «Саме ухвала Залізничного районного суду м. Львова від 02.04.2021 породжує для відповідача обов`язок розглянути всі правові наслідки, які випливають з цієї ухвали, зокрема розглянути питання про скасування постанови від 25.10.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу та розглянути питання про закінчення виконавчого провадження відповідно до статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, не прийняв до уваги тай факт, що ухвалою Залізничного районного суду м.Львова №462/830/16-ц від 23.01.2019 у задоволені скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮС-ТРИ» на дії державного виконавця щодо визнати неправомірною і скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 25 жовтня 2018 року відмовлено у повному обсязі хоча ті факти які стали підставою для визнання документу таким що не підлягає виконанню тоді також досліджувались судом.

Оскільки враховуючи той факт, що у відзиві на скаргу було суду надано всі рішення судів по справі які чітко підтверджують правомірність дій державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та постанови про стягнення виконавчого збору, а також той факт що виконавчим документом згідно № 57561581 є постанова про стягнення виконавчого збору № 51385096 від 25.10.2018, яка не скасована та не визнана такою, що не підлягає виконанню судом безпідставно задоволено позов

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження ВП № 51385096 з виконання виконавчого листа № 462/830/16-ц, що видав Залізничний районний суд м. Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Люс-Три» на користь ОСОБА_2 9 500 000 грн 00 коп боргу.

Постановою державного виконавця відділу від 09.06.2016 відкрито виконавче провадження та зобов`язано боржника виконати рішення суду.

Постановою Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції у Львівській області ВП № 51385096 від 25.10.2018 року виконавчий лист від 27.05.2016, виданий Залізничним районним судом м. Львова у справі № 462/830/16-ц про стягнення солідарно із Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮС-ТРИ» на користь ОСОБА_2 9 500 000,00 грн повернуто стягувачу.

25.10.2018 Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області прийняв постанову ВП № 51385096 про стягнення виконавчого збору в розмірі 950 000,00 грн.

01.11.2018 Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрив виконавче провадження № 57561581 про стягнення з ТОВ «ЛЮС-ТРИ» виконавчого збору в розмірі 950 000,00 грн в дохід держави.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02.04.2021 виконавчий лист № 462/830/16-ц, виданий 27 травня 2016 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮС-ТРИ» на користь ОСОБА_2 9 500 000,00 (дев`ять мільйонів п`ятсот тисяч) грн боргу визнано таким, що не підлягає виконанню.

ТОВ «ЛЮС-ТРИ» звернулося до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із заявою про закінчення виконавчого провадження № 07/06-01 від 07.06.2021.

19.07.2021 ТОВ «ЛЮС-ТРИ» отримало відповідь № 18433 від 15.07.2021 на заяву № 07/06-01 від 07.06.2021 про закінчення виконавчого провадження, відповідно до якої підстав для закінчення виконавчого провадження не вбачається.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд першої інстанції правильно вказав, що

Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016, який набрав чинності 05.10.2016 (далі - Закон №1404-VІІІ) обумовлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з статтею 27 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як уже зазначалось вище 25.10.2018 державний виконавець відповідно до п.1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» прийняв постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, та відповідно цього ж числа прийняв постанову про стягнення виконавчого збору.

01.11.2018 державний виконавець відкрив виконавче провадження №57561581 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору №51361581 від 25.10.2018.

Судом першої інстанції з`ясовано, що боржник - ТзОВ «ЛЮС-ТРИ» оскаржив дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження № 57561581.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 у справі №1340/5319/18 позов ТзОВ «ЛЮС-ТРИ» до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанов задоволено частково:

- визнано протиправною та скасовано постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Берегових Владислава Сергійовича про стягнення виконавчого збору від 25.10.2018 у виконавчому провадженні № 51385096;

- визнано протиправною та скасовано постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Берегових Владислава Сергійовича від 01.11.2018 про відкриття виконавчого провадження № 57561581;

- визнано протиправною та скасовано постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Берегових Владислава Сергійовича про арешт майна боржника від 07.11.2018 у ВП № 57561581;

- визнано протиправною та скасовано постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Берегових Владислава Сергійовича про арешт коштів боржника від 07.11.2018 у ВП № 57561581; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2019 у справі №1340/5319/18 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 скасовано та прийнято нове рішення яким у задоволенні позову ТзОВ «ЛЮС-ТРИ» відмовлено.

Скасовуючи рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 у справі №1340/5319/18 Восьмий апеляційний адміністративний суд зазначив, що « 28 серпня 2018 року ТзОВ «ЛЮС-ТРИ» подано відповідачу заяву про закінчення виконавчого провадження № 51385096 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Додатком до вказаної заяви була копія розписки стягувача ОСОБА_3 від 30 травня 2016 року про одержання ним від ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 9500000,00 грн Державний виконавець під час примусового виконання виконавчих документів не може давати правової оцінки договірним зобов`язанням сторін, зокрема, вирішувати чи такі припинилися, й на цій підставі приймати рішення щодо вчинення виконавчих дій.».

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02.04.2021 виконавчий лист № 462/830/16-ц, виданий 27 травня 2016 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮС-ТРИ» на користь ОСОБА_2 9 500 000,00 (дев`ять мільйонів п`ятсот тисяч) грн. боргу визнано таким, що не підлягає виконанню.

В ухвалі Залізничний районний суд м.Львова від 02.04.2021 вказав, що «на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення… Зобов`язання ТзОВ «Люс-Три» перед ОСОБА_2 припинилися 30 травня 2016 року, тобто до відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, що свідчить про добровільність виконання обов`язку одним з боржників, а також враховуючи, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання про стягнення боргу з ТзОВ «Люс-Три» на користь стягувача ОСОБА_2 не сплив, суд приходить до висновку, що заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є підставною, оскільки для цього існують всі необхідні матеріально-правові підстави, які були зазначені вище, а знаходження вказаного виконавчого листа у стягувача перешкоджає існуванню стабільного правового положення ТзОВ «Люс-Три».». Тобто, Залізничний районний суд м.Львова встановив, що зобов`язання ТзОВ «Люс-Три» перед ОСОБА_2 припинилися 30 травня 2016 року, тобто до відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, що свідчить про добровільність виконання обов`язку одним з боржників.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частинами 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

З огляду на це, суд першої інстанції правильно вважав, що виконавчий збір стягується при відкритті виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору.

Відповідно до статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Іншими заходами примусового характеру, що передбачені цим Законом, у разі виконання рішення немайнового характеру можуть бути заходи, які передбачені статтями 64-67 Закону.

Отже, обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Відтак, за своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до виконання рішення. Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби.

У даній спірній ситуації суд першої інстанції, з матеріалів справи правильно встановив, що державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом 462/830/16-ц, виданого 27 травня 2016 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮС-ТРИ» на користь ОСОБА_2 9 500 000,00.

Крім того, відповідно до пункту 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

При стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Згідно із частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню (частина сьома статті 27 Закону № 1404-VIII).

Також, частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Як вбачається з постанови від 25.10.2018 державний виконавець відповідно до п.1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернув виконавчий документ стягувачу.

За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

У постанові від 25.10.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець вказав, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 26.10.2021.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

У постанові від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18 Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Також, системний аналіз положень статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що за своєю правовою природою виконавчий збір є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, які здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 8 травня 2018 року у справі №П/811/482/17, від 23 квітня 2020 року у справі №821/1159/17.

В ухвалі від 02.04.2021 Залізничний районний суд м.Львова встановив, що зобов`язання ТзОВ «Люс-Три» перед ОСОБА_2 припинилися 30 травня 2016 року, тобто до відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, що свідчить про добровільність виконання обов`язку одним з боржників, а також враховуючи, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання про стягнення боргу з ТзОВ «Люс-Три» на користь стягувача ОСОБА_2 не сплив.

При цьому суд першої інстанції вірно зауважив, що посилання відповідача на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду № від 21.05.2019 у справі №1340/5319/18 не заслуговують на увагу, оскільки на час розгляду справи №1340/5319/18 не було встановлено факту виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова до відкриття виконавчого провадження №51385096. Такі обставини, а саме факт виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова згідно з виконавчим листом №462/830/16-ц були встановленні в ухвалі Залізничного районного суду м.Львова від 02.04.2021.

Саме ухвала Залізничного районного суду м. Львова від 02.04.2021 року породжує для відповідача обов`язок розглянути всі правові наслідки, які випливають з цієї ухвали, зокрема розглянути питання про скасування постанови від 25.10.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу та розглянути питання про закінчення виконавчого провадження відповідно до статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки, частиною дев`ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а обставини виконання рішення суду до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження встановлені ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02.04.2021 року та не потребують доказуванню відповідно до частини 4 статті 78 КАС України, то суд першої інстанції правильно вказав, що залишення поза увагою відповідачем ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 02.04.2021 року стало наслідком звернення ТОВ «ЛЮС-ТРИ» за захистом свого порушеного права.

З огляду на це, вірним є висновок суду, що дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо відмови у закінченні виконавчого провадження № 57561581, оформленої листом № 18433 від 15.07.2021 не відповідають вимогам Закону № 1404-VIII.

Відповідно вимога щодо зобов`язання відповідача у справі зобов`язати його винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 57561581 про стягнення з ТОВ «ЛЮС-ТРИ» в дохід держави виконавчого збору у розмірі 950 000,00 грн. є підставною.

Щодо позовної вимоги про визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Берегових Владислава Сергійовича щодо незакінчення виконавчого провадження № 57561581 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження) суд зазначає наступне, то судом першої інстанції встановлено, що 19.07.2021 відповідач направив ТзОВ «Люс-Три» відповідь № 18433 від 15.07.2021 на заяву №07/06-01 від 07.06.2021 про закінчення виконавчого провадження, відповідно до якої вказав, що підстав для закінчення виконавчого провадження не вбачається.

Бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

Разом з тим, протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Оскільки, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) вчинив дії, а саме відмовив у закінченні виконавчого провадження № 57561581, то суд першої інстанції правильно вважав, що є відсутня бездіяльність відповідача щодо незакінчення виконавчого провадження № 57561581, а тому вказана позовна вимога не підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 287, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328, ст. 329 КАС України, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 380/12998/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді В. С. Затолочний
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 01.02.2022