Справа № 460/202/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 460/202/21 пров. № А/857/22215/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Большакової О.О., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рибачука А.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «РІНТКО» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Борискін С.А.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 13 серпня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

12 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14 квітня 2020 року № 1-1717, яким визначено податкове зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб за 2020 рік в сумі 46533,30 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу 1/2 частки у приватній спільній частковій власності на нежитлові приміщення від 09 червня 2016 року продав, а ОСОБА_2 придбав нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з укладанням вказаного договору купівлі-продажу, в силу положень ч. 1 та ч. 2 ст. 120, п. «е» ч. 1 ст. 141 ЗК України, ч. 3 ст. 7, ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі», ч. 1 та п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 11, ст. 377 ЦК України, припинено дію договору оренди земельної ділянки, на якій розташований відчужений об`єкт нерухомого майна. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 239918645 за ОСОБА_1 не зареєстровано право користування (оренди) будь-якої земельної ділянки. Тому, станом на 14 квітня 2020 року у відповідача не було правових підстав приймати податкове повідомлення-рішення щодо визначення суми податкового зобов`язання за платежами: орендна плата з фізичних осіб 18010900 за 2020 рік в розмірі 46533,30 грн. Зауважує, що ТзОВ «РІНТКО», як набувач об`єкту нерухомого майна (будівель, споруд) та фактичний користувач земельної ділянки з січня 2017 року, самостійно повинно було здійснити розрахунок суми податкового зобов`язання за 2020 рік за фактичне користування земельною ділянкою на якій розташований відчужений об`єкт нерухомого майна. Вважає, що винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є фактично подвійним нарахуванням плати за земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи та яка зобов`язана здійснювати сплату плати за землю.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14 квітня 2020 року № 1-1717.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з огляду на положення ч. 2 ст. 120 ЗК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі», при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами. Отже, правових підстав для визначення позивачеві податкового зобов`язання з орендної плати за землю за 2020 рік у відповідача не було.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінку доказам позивача щодо права власності об`єктів нерухомості, а також права власності або користування земельною ділянкою. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 02 листопада 2011 року між Рівненською обласною державною адміністрацією в особі голови Млинівської райдержадміністрації Худик Ганни Романівни (далі Орендодавець) та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (далі Орендарі) укладено Договір оренди землі (а.с.47-50), відповідно до умов якого в оренду передається на 20 років земельна ділянка загальною площею 3,0 га, на якій розташовані об`єкти нерухомості адмінбудівля, сушилка, котельня, піч, льох, вбиральня, яка належить на праві спільної приватної власності Орендарям.

09 червня 2016 року приватний нотаріус Чубай О.С. посвідчив Договір купівлі-продажу 1/2 частки у праві спільної частковій власності на нежитлові приміщення, відповідно до якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 придбав 1/2 частки у праві спільної часткової власності, що складається з нежитлових приміщень: «А-1» - сушилка загальною площею 1151,0 кв.м., «Б» - котельня загальною площею 75,9 кв.м.; «В» - піч, загальною площею 214,8 кв.м., «Д» - льох, «Е» - вбиральня, «Г» - адмінбудівля, загальною площею 238,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 239918645 за ОСОБА_1 не зареєстровано право користування (оренди) будь-якої земельної ділянки (а.с.13).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 239918634 за ОСОБА_2 не зареєстровано право користування (оренди) будь-якої земельної ділянки, а також право власності на придбаний відповідно до договору купівлі-продажу від 09 червня 2016 року об`єкт нерухомого майна (а.с.14).

Разом з тим, з Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 239918664 та № 239929355 слідує, що право власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 38, а саме: 1/2 частки у праві спільної часткової власності, що складається з нежитлових приміщень: «А-1» - сушилка загальною площею 1 151,0 кв.м., «Б» - котельня загальною площею 75,9 кв.м.; «В» - піч, загальною площею 214,8 кв.м., «Д» - льох, «Е» - вбиральня, «Г» - адмінбудівля, загальною площею 238,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з 22 лютого 2017 року зареєстровано за ТзОВ «РІНТКО» на підставі акта прийому-передачі майна б/н від 21 лютого 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТзОВ «РІНТКО», що засвідчений приватним нотаріусом Тимощуком О.М. (а.с.15-16, 17-19).

14 квітня 2020 року Головним управлінням ДПС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 1-1717 (а.с.7), яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2020 рік в сумі 46533,30 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пунктів 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно із підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Пунктом 269.1 статті 269 ПК України визначено, що платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Відповідно до пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно із пунктом 287.6 статті 287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

У разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин) (пункт 287.7 статті 287 ПК України).

Статтею 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 Земельного кодексу України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

З огляду на вказані норми права можливо визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Зокрема, у розумінні положень пп.14.1.72, 14.1.73 п.14.1 ст.14, пп.269.1.1, 269.1.2 п.269.1, п.269.2 ст.269, пп.270.1.1, 270.1.2 п.270.1 ст.270, п.287.7 ст.287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Судом першої інстанцій встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу 1/2 частки у праві спільної частковій власності на нежитлові приміщення від 09 червня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Чубай О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 816, за умовами якого Продавець передав у власність Покупця 1/2 частки у праві спільної частковій власності на нежитлові приміщення, а саме: «А-1» - сушилка загальною площею 1151,0 кв.м., «Б» - котельня загальною площею 75,9 кв.м.; «В» - піч, загальною площею 214,8 кв.м., «Д» - льох, «Е» - вбиральня, «Г» - адмінбудівля, загальною площею 238,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів зазначає, що якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або її частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування), відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 17 грудня 2019 року в справі № 804/4739/16, від 23 червня 2020 року в справі № 817/492/17, від 28 грудня 2021 року в справі № 803/846/17.

Отже, до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно.

Таким чином, у зв`язку з відчуженням позивачем нерухомого майна до покупця перейшов встановлений податковим законом обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно.

Відтак, позивач у даному випадку, починаючи з 09 червня 2016 року, не є землекористувачем земельної ділянки, на якій розташоване відчужене нерухоме майно і не може бути належним платником орендної плати за землю, а таким платником є фактичний власник нерухомого майна, яке знаходиться на відповідній земельній ділянці, тобто фактичний землекористувач. Відповідно, починаючи з моменту продажу будівель припиняється нарахування будь-яких грошових зобов`язань за землю особі, що таке майно відчужила.

Крім цього, як встановлено судом першої інстанції, право власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 38, а саме: 1/2 частки у праві спільної часткової власності, що складається з нежитлових приміщень: «А-1» - сушилка загальною площею 1 151,0 кв.м., «Б» - котельня загальною площею 75,9 кв.м.; «В» - піч, загальною площею 214,8 кв.м., «Д» - льох, «Е» - вбиральня, «Г» - адмінбудівля, загальною площею 238,1 кв.м., з 22 лютого 2017 року зареєстровано за ТзОВ «РІНТКО» на підставі акту прийому-передачі майна б/н від 21 лютого 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТзОВ «РІНТКО».

Тому, з моменту набуття права власності на будівлі, що розташовані на попередньо орендованій позивачем земельній ділянці іншою особою, для нього така оренда землі вважається припиненою, що свідчить про відсутність у позивача обов`язку щодо плати за землю з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно іншою особою, а саме: з 22 лютого 2017 року за ТзОВ «РІНТКО».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідача правових підстав для визначення позивачеві податкового зобов`язання з орендної плати за землю за 2020 рік податковим повідомленням-рішенням від 14 квітня 2020 року № 1-1717.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року у справі № 460/202/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. О. Большакова
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 08 лютого 2022 року