Справа № 380/3884/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/3884/21 пров. № А/857/19768/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Сеника Р.П.,

за участю секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

за участю представника позивача Білика П.Б.,

за участю представника відповідача Тарабан О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління юстиції України (м. Львів) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року, прийняте суддею Потабенко В.А. у місті Львові, повний текст складено 08.09.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління юстиції України (м. Львів) про визнання протиправними та скасування постанов,-

встановив :

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління юстиції України (м. Львів) (надалі відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору від 07.08.2019, винесених головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пушкар Іриною Євгенівною у виконавчому провадженні № 44732282, № 44732282, № 44732965; визнання протиправними та скасування постанов про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 07.08.2019, винесених головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пушкар Іриною Євгенівною у виконавчому провадженні № 44732965, № 56246911, № 56246911.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення виконавчого збору від 07.08.2019, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пушкар Іриною Євгенівною у виконавчому провадженні № 44732282; визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення виконавчого збору від 07.08.2019, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пушкар Іриною Євгенівною у виконавчому провадженні № 44732965; визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення виконавчого збору від 07.08.2019, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пушкар Іриною Євгенівною у виконавчому провадженні № 56246911. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що розмір виконавчого збору визначений державним виконавцем у відсотковому співвідношенні (10 відсотків) не із фактично стягнутих сум у відповідному виконавчому провадженні, а із сум, що підлягають примусовому стягненню за виконавчими документами.

Суд за наслідками розгляду справи дійшов таких висновків: по-перше, виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи привели до виконання рішення; по-друге, внесені Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII зміни до ст. 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище ОСОБА_1 , по-третє, виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчими документами.

Відтак, зважаючи на такі висновки, постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 219412,36 грн. від 07.08.2019 у виконавчому провадженні № 44732282, у розмірі 60933,95 грн. від 07.08.2019 у виконавчому провадженні № 44732965, у розмірі 556353,12 грн. від 07.08.2019 у виконавчому провадженні № 56246911 не відповідають вимогам ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», є протиправними та підлягають скасуванню.

Суд покликався на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.01.2021 у справі №640/3430/19 з подібних правовідносин.

Щодо правових підстав для скасування постанов про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, то суд врахував, що у постанові від 01.10.2020 у справі №703/1111/17 Верховний Суд зазначив, що витрати виконавчого провадження це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції; друк документів, тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника безвідносно до того, чи виконано рішення боржником у добровільному порядку. Виконання боржником судового рішення у добровільному порядку не звільняє його від обов`язку відшкодовувати витрати, що були понесені під час виконавчого провадження з виконання виконавчого документу. Відтак, дані позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління юстиції України (м. Львів) подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що після чинності змінами до частини 2 ст.27 Закону №1404-VІІІ стягнення виконавчого збору не пов`язується із фактично стягнутою виконавцем сумою, а обчислюється у відсотках від суми, яка підлягає стягненню. Єдиною підставою нестягнення виконавчого збору є виконання рішення до відкриття виконавчого провадження.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 04.08.2020 у справі №200/13920/19-а зазначив, що законодавець пов`язав можливість отримання виконавцем виконавчого збору (основної винагороди) не виключно з вчиненням ним певних виконавчих дій протягом усього часу тривання виконавчого провадження, яке призвело до фізичного стягнення коштів на користь стягувача з боржника. Сума основної винагороди у розмірі 10 відсотків визначається та стягується виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом, і це залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження. Визначення розміру винагороди пов`язане з фактом примусового виконання за виконавчим документом.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції оскаржується апелянтом в частині задоволених позовних вимог, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України колегія суддів переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази в частині задоволених позовних вимог.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 27.07.2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CM-SME600/056/2007, відповідно до якого банк надає позичальнику ОСОБА_1 кредит в сумі 206665,37 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язувався повністю повернути кредит та погашати заборгованість по кредиту, відповідно до умов даного договору.

Крім того, 27.07.2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CM-SME600/057/2007, відповідно до якого банк надає позичальнику ОСОБА_1 кредит в сумі 90000,00 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язувався повністю повернути кредит та погашати заборгованість по кредиту, відповідно до умов даного договору.

Крім того, 05.08.2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CM-SME600/080/2008, відповідно до якого банк надає позичальнику - ОСОБА_1 кредит в сумі 70000,00 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язувався повністю повернути кредит та погашати заборгованість по кредиту, відповідно до умов даного договору.

В забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеними кредитними договорами, між ЗАТ «ОТП Банк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) було укладено:

- договір іпотеки № PM-SME600/056/2007, посвідчений 07.07.2007 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П., зареєстрований в реєстрі за № 4604. За договором наступної іпотеки № PM-SME600/056/2007, посвідченим 07.07.2007, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П., зареєстрованим в реєстрі за № 4604, який був укладений з ОСОБА_1 , в іпотеку було передане нерухоме майно: нежитлові приміщення першого поверху 8, 10-19, загальною площею 296,0 кв. м. в будинку АДРЕСА_1 ;

- договір іпотеки № PM-SME600/080/2008, посвідчений 06.08.2008 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняк І.Я., зареєстрований в реєстрі за № 5726. За договором наступної іпотеки № PM-SME600/080/2008, посвідченим 06.08.2008 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняк І.Я., зареєстрованим в реєстрі за № 5726, який був укладений з ОСОБА_1 в іпотеку було передане нерухоме майно: нежитлові приміщення першого поверху 8, 10-19, загальною площею 296,0 кв. м. в будинку АДРЕСА_1 .

Права вимоги попереднього за вищезазначеними кредитними та іпотечними договорами були відступлені публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».

Зважаючи на невиконання ОСОБА_1 умов кредитних договорів та виниклу заборгованість 12.09.2014 Франківським ВДВС Львівського міського управління юстиції винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання:

- виконавчого напису, виданого 19.10.2009 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованого у реєстрі за № 9610 про звернення стягнення на нерухоме майно нежитлові приміщення 1-го поверху № 8, 8а, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 178,18, 19, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 для задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк» на загальну суму 2194123,59 грн., виконавче провадження № 44732282; 07.03.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пушкар Іриною Євгенівною прийнято постанову про прийняття виконавчого провадження № 44732282 до виконання;

- виконавчого напису, виданого 19.10.2009 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованого у реєстрі за № 9611 про звернення стягнення на нерухоме майно нежитлові приміщення 1-го поверху № 8, 8а, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 178 ,18, 19, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 для задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк» на загальну суму 609339,52 грн., виконавче провадження № 44732965; 07.03.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пушкар Іриною Євгенівною прийнято постанову про прийняття виконавчого провадження № 44732282 до виконання.

Також, 24.03.2014 Шевченківський районний суд м. Львова ухвалив рішення у цивільній справі № 466/3868/13-ц (№ 2/466/255/14) за позовом ТзОВ «ОТП Факторинг-Україна» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи у справі ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, яким позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитними договорами в розмірі 11822 499,68 грн.

Рішенням судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 16.07.2015 рішення Шевченківського районного суд м. Львова від 24.03.2014 у справі № 466/3868/13-ц (№ 2/466/255/14) змінено, та вирішено стягнути із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» суму боргу в розмірі 5563531,22 грн.

23.04.2018 старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області Тагієвим Сабіром Вагітовичем винесеного постанову про відкриття виконавчого провадження № 56246911 на підставі виконавчого листа № 466/3868/13-ц, виданого 29.06.2016 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» суми боргу в розмірі 5563531,22 грн.

29.05.2018 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Леськівом Б.Я. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 56246911 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» суми боргу в розмірі 5563531,22 грн.

Усі три вищезазначені виконавчі провадження № 44732282, № 44732965 та № 5624691 було об`єднано у зведене виконавче провадження № 56063860.

Виконавче провадження № 44732282 було завершене постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 07.08.2019 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Одночасно, у цей же день, було винесено оскаржувані постанови:

- про стягнення виконавчого збору у розмірі 219412,36 грн. від 07.08.2019, винесену головним державним виконавцем ВРВР УДВС Пушкар І.Є.;

- про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 567,75 грн. від 07.08.2019, винесену головним державним виконавцем ВРВР УДВС Пушкар І.Є.;

Виконавче провадження № 44732965 було завершене постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 07.08.2019 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Одночасно, у цей же день, було винесено оскаржувані постанови:

- про стягнення виконавчого збору у розмірі 60933,95 грн. від 07.08.2019, винесену головним державним виконавцем ВРВР УДВС Пушкар І.Є.;

- про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 567,75 грн. від 07.08.2019, винесену головним державним виконавцем ВРВР УДВС Пушкар І.Є.

Виконавче провадження № 56246911 було завершене постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 07.08.2019 на підставі п. 1 ч. 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Одночасно, у цей же день, було винесено оскаржувані постанови:

- про стягнення виконавчого збору у розмірі 556353,12 грн. від 07.08.2019, винесену головним державним виконавцем ВРВР УДВС Пушкар І.Є.;

- про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 567,75 грн. від 07.08.2019, винесену головним державним виконавцем ВРВР УДВС Пушкар І.Є..

Оскільки вищезазначені постанови про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження є окремими виконавчими документами, на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 07.08.2019 у виконавчому провадженні № 44732282 було відкрито виконавче провадження № 59752446; постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 07.08.2019 у виконавчому провадженні № 44732282 було відкрито виконавче провадження № 59752536; постанови про стягнення виконавчого збору від 07.08.2019 у виконавчому провадженні № 44732965 було відкрито виконавче провадження № 59752362; постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 07.08.2019 у виконавчому провадженні № 44732965 було відкрито виконавче провадження № 59752248; постанови про стягнення виконавчого збору від 07.08.2019 у виконавчому провадженні № 56246911 було відкрито виконавче провадження № 59751977; постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 07.08.2019 у виконавчому провадженні № 56246911 було відкрито виконавче провадження № 59752146.

Усі шість вищезазначених виконавчих проваджень № 59752446, № 59752536, № 59752362, № 59752248, № 59751977, № 59752146 було об`єднано у зведене виконавче провадження № 59755920.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З приводу позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 07.08.2019 у виконавчому провадженні № 44732282 та постанови про стягнення виконавчого збору від 07.08.2019 у виконавчому провадженні № 44732965 колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частин першої та другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови <…> та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. <…>

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (частина перша статті 27 Закону № 606-XIV).

Згідно з частиною першою статті 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. <…> Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання (частина третя статті 28 Закону № 606-XIV).

Відповідно до частин шостої, восьмої статті 28 Закону № 606-XIV у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Закон № 606-XIV втратив чинність 05 жовтня 2016 року у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про виконавче провадження» 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до пункту 6 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону (пункт 7 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII).

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404-VІІІ, у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII, у цій же редакції, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (частина дев`ята статті 27 Закону № 1404-VIII у цій же редакції).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Так, частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Між тим Законом № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесено зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ.

Так, з урахуванням наведених змін, за змістом статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Суд зазначає, що виконавче провадження №44732282 та №44732965 було відкрите під час дії Закону №606-XIV та продовжено під час дії Закону №1404-VIII. Водночас винесення постанов від 07.08.2019 року про стягнення виконавчого збору здійснювалось на підставі Закону №1404-VIII.

За змістом спірних постанов, виконавчий збір (у розмірі 10 відсотків) державний виконавець розрахував від суми, що підлягала примусовому стягненню.

Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 у справі № 640/21075/19 в аналогічних за змістом правовідносинах, коли виконавче провадження з примусового виконання рішення було відкрито під час дії Закону № 606-XIV, а постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору винесена під час дії Закону № 1404-VІІІ зі змінами, внесеними Законом №1404-VІІІ, дійшов висновку, що з урахуванням редакції Закону № 606-XIV, яка була чинною у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору становила 10 відсотків суми, що підлягає стягненню. На час прийняття оскаржуваної у справі № 640/21075/19 постанови про відкриття виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору чинним нормативно-правовим актом, який регулював спірні правовідносини, був Закон № 1404-VІІІ.

Верховний Суд наголосив, що Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1404-VІІІ врегульований порядок вчинення саме «виконавчих дій», а не «виконавчого провадження», і тому кожна окрема виконавча дія завершується відповідно до того закону, в період дії якого вона розпочата.

Урахувавши, що на момент подання стягувачем заяви про повернення виконавчого документу, прийняття оскаржуваної у справі № 640/21075/19 постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору діяли «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VІІІ, Верховний Суд дійшов висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору (винесена 21 травня 2019 ) була прийнята у відповідності до статті 28 Закону № 606-XIV.

Верховний Суд у вказаній справі також звернув увагу, що відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Однак у ході судового розгляду означеної справи встановлено, що боржником не було фактично виконано зобов`язання, визначені в постанові про відкриття виконавчого провадження, щодо самостійного виконання рішення.

Тож за описаних вище обставин, враховуючи правове регулювання спірних відносин, Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2010 у справі № 640/21075/19 визнав правильним висновок судів попередніх інстанцій, що відповідач, приймаючи спірні постанови про стягнення виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження по стягненню виконавчого збору, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.

Така правова позиція була підтримана Верховним Судом, зокрема, у постанові від 11 серпня 2021 у справі № 300/3260/20 в аналогічних за змістом правовідносинах, у якій Верховний Суд сформував правовий висновок, згідно з яким у разі відкриття виконавчого провадження за правилами, передбаченими Законом № 606-XIV, при визначенні розміру виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника, треба керуватися положеннями статті 28 Закону № 606-XIV (чинного на той час), які передбачають, з-поміж іншого, стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню (якщо йдеться про примусове виконання рішення майнового характеру).

Виходячи із буквального аналізу положень указаної статті у зіставленні з обставинами справи № 300/3260/20 Верховний Суд констатував, що відсутність фактичного стягнення коштів в рамках примусового виконання виконавчого документа (який державний виконавець повернув стягувачу за його заявою), не заперечує наявності підстав для стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягала стягненню за цим (поверненим) виконавчим документом, що й було зроблено.

Верховний Суд у постанові від 09 грудня 2021 у справі № 400/5321/20 врахував правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2010 у справі № 640/21075/19 та від 11 серпня 2021 у справі № 300/3260/20 та зазначив, що суди попередніх інстанцій дійшли до правильного висновку, що, оскільки і чинна на момент відкриття виконавчого провадження та визначення розміру виконавчого збору стаття 28 Закону № 606-XIV, і чинна станом на час винесення відповідачем спірної постанови частина друга стаття 27 Закону № 1404-VIII, передбачали, що виконавчий збір стягується у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, то на момент винесення спірної постанови державний виконавець діяв відповідно до норм законодавства, а отже підстави для скасування його рішення відсутні.

Відтак враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувані постанова про стягнення виконавчого збору від 07.08.2019 у виконавчому провадженні № 44732282 та постанова про стягнення виконавчого збору від 07.08.2019 у виконавчому провадженні № 44732965 винесені відповідно до вимог законодавства, відтак, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

Помилковим є покликання суду першої інстанції в частині розгляду позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору від 07.08.2019 у виконавчому провадженні № 44732282 та від 07.08.2019 у виконавчому провадженні № 44732965 на постанови Верховного Суду від 28 січня 2021 у справі №420/769/19, від 21 січня 2021 у справі №640/3430/19, від 12 серпня 2020 у справі №1340/5053/18, від 28 жовтня 2020 у справі №400/878/20, з огляду на те, що нормативне регулювання у цій справі та у справах, зазначених судом, здійснювалось різними редакціями Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 07.08.2019 у виконавчому провадженні № 56246911, то колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що така винесена протиправно, та підлягає скасуванню з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження № 56246911 було відкрите 23.04.2018 року, тобто в період дії Закону №1404-VІІІ.

Відповідно до ч.2 ст.27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Підпунктом 5 п. 27 Закону України від 03.07.2018 № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (далі - Закон № 2475-VIII), який набрав чинності 28.08.2018, внесено зміни до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у частині другій слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінити словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

Тобто з урахуванням редакцій Закону № 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Верховний Суд у постанові від 28.01.2021 у справі № 420/769/19 зазначив, що державний виконавець визначив суми виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчими документами, застосувавши таким чином фактично Закон № 1404-VIII у редакції Закону № 2475-VIII.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 9 лютого 1999 у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Отже, положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 (Закон № 2475-VIII), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

З урахуванням того, що внесені Законом України від 03 липня 2018 № 2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище боржника, а також того, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору відповідно, відкриття виконавчого провадження з виконання такого рішення органу державної виконавчої служби.

Продібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 у справі № 1340/5053/18, від 28 жовтня 2020 у справі № 400/878/20.

Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова про стягнення виконавчого збору від 07.08.2019 у виконавчому провадженні № 56246911 є протиправною та підлягає скасуванню.

Враховуючи те, що апеляційний перегляд здійснюється лише щодо задоволених позовних вимог, колегія суддів не надає оцінки позовним вимогам, у задоволенні яких було відмовлено.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги являються частково суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати розподілу не підлягають з урахуванням вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління юстиції України (м. Львів) задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року у справі №380/3884/21 в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 07.08.2019 року, винесеної головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пушкар Іриною Євгенівною у виконавчому провадженні № 44732282 та визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 07.08.2019 року, винесеної головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пушкар Іриною Євгенівною у виконавчому провадженні № 44732965 скасувати і прийняти в цій частині постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 01.02.2022 року.