Справа № 280/5020/20
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 січня 2022 року м. Дніпросправа № 280/5020/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року

у справі №280/5020/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправної відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у призначенні за віком по Списку № 1;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пільгову пенсію по Списку № 1 з дня звернення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за призначенням пенсії за віком відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, оскільки мала необхідний загальний і пільговий стаж та набула відповідного пенсійного віку. Проте повідомленням від 13.03.2020 позивачку сповіщено про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 у зв`язку із недосягненням пенсійного віку, передбаченого п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року позов задоволено.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивачка має достатній вік, загальний та пільговий стаж роботи, необхідний для призначення пенсії за Списком №1 та на час розгляду її звернення до органу пенсійного фонду з метою оформлення пенсії, з урахуванням вказаних змін у чинному законодавстві має право на призначення такої пенсії. Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для заявника закону.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачці відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю, на день звернення за призначенням пенсії, віку 48 років 6 місяців. Також скаржник вказав про те, що позивачка набуде право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» лише при досягненні вказаного віку. Відповідач, при вирішенні цього питання, керувався виключно нормами законодавства, які були чинними на час звернення позивачкою із відповідною заявою.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2021 року провадження у справі № 280/5020/20 зупинено до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20.

21 квітня 2021 року Верховним Судом розглянуто зразкову справу № 360/3611/20 та прийнято відповідне рішення, яке набрало законної сили 03 листопада 2021 року після перегляду в апеляційному порядку Великою Палатою Верховного Суду, якою змінено мотивувальну частину рішення.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.12.2021 провадження у справі № 280/5020/20 поновлено.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02.03.2020 ОСОБА_1 звернулася до відділу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з метою призначення пенсії за віком по Списку № 1.

Рішенням Відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 6 березня 2020 №408 відмовлено позивачці у призначенні пенсії. Рішення мотивоване тим, що позивачка не набула віку 48 років 6 місяців, після досягнення якого можливо призначити пенсію на пільгових умовах по Списку №1 при наявності страхового стажу не менше 20 років, з них не менше 7 років 6 місяців на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком №1. Також у рішення зазначено, що згідно наданих документів позивачки страховий стаж його складає 40 років 5 місяців 20 днів, пільговий стаж за Списком №1 - 11 років, 8 місяців, 28 днів.

Листом Управління від 13 березня 2020 року №0800-0206-8/9460 позивача повідомлено про те, що рішенням Відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Жодних зауважень щодо змісту поданих позивачем документів повідомлення відповідача не містить.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову.

Наявність у позивачки загального страхового стажу, в тому числі пільгового, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, відповідачем не заперечується.

Спірним у цій справі є досягнення позивачкою необхідного віку, який би давав останній право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1.

Так, позивачка вказує на те, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 вона досягла 45-річного віку, що у відповідності до положень статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, в редакції до внесення змін Законом №213-VIII, згідно якої однією з умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 визначено досягнення 45 років (для жінок), та з огляду на наявний стаж роботи, в тому числі пільговий, дає право їй на призначення бажаної пенсії.

За позицією відповідача, у спірному випадку застосуванню підлягають положення п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII, згідно якої до досягнення віку, встановленого абз.1 цього пункту, право на пенсію пільгових умовах мають жінки, які народилися з 01.04.1973 по 30.09.1977 по досягненню ними 48 років 6 місяців. Оскільки на час звернення позивачки за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 остання не досягла вказаного віку, то підстави для призначення їй бажаної пенсії відсутні.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом №213-VIII, який набув чинності 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

Законом №2148-VIII від 03.10.2017, текст Закону №1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п. 1 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 48 років і 6 місяців з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року.

Вказана норма застосовується з 01.10.2017.

Отже, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом а статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року №213-VIII.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

З вищевикладеного слідує, що з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.

Відносно позивачки правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та 48 років 6 місяців за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для неї закону, а саме: положенням пункту а статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.

Така правова позиція відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Судом встановлено, що станом на момент звернення до відповідача 02.03.2020 пільговий стаж роботи позивачки на посадах, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 складав 11 років 8 місяців 28 днів, загальний стаж роботи складав 40 років 5 місяців 20 днів.

Відтак, за встановлених фактичних обставин справи, з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивачка, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії (02.03.2020) досягла повних 45 років, з огляду на наявний загальний страховий та пільговий стаж, набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку з чим є вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року у справі №280/5020/20 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко