Справа № 500/9874/21
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/9874/21

08 лютого 2022 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

за участю:

секретаря судового засідання Семеха В.Т.

представника позивача адвоката Костової Н.З.

представника відповідача Чайківської М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.08.2021 №1 (Форма "С"), яким ОСОБА_1 зобов`язано сплатити штраф в сумі 500000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірне податкове повідомлення-рішення винесене в порушення норм чинного законодавства України та без жодних правових підстав накладення на нього штрафної санкції в сумі 500000,00 грн. Так в оскаржуваному податковому повідомленні - рішенні зазначено, що підставою для його винесення стали матеріали Головного управління ДФС у Тернопільській області №1276/10-3/19-97-03-02 від 12.08.2021, однак жодних матеріалів, які б могли бути підставою для застосування штрафних санкції у 2021 році Головне управління ДФС у Тернопільській області не складало, а реквізити документу, що став підставою для винесення оскаржуваного рішення, відповідають реквізитам листа Головного управління ДФС у Тернопільській області, адресованого начальнику ГУ ДПС у Тернопільській області, в якому міститься посилання на матеріали досудового розслідування №0000012 від 08.05.2020, яке було закрито 10.08.2020 у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення визначеного частиною 1 статті 204 КК України, та викладено прохання вирішити питання про застосування штрафних (фінансових санкцій), що саме по собі жодним чином не могло стати підставою для застосування штрафних санкцій.

Натомість, матеріали досудового розслідування №0000012 від 08.05.2020, яке проводилось слідчим управлінням Головного управління ДФС в Тернопільській області, не містять жодних відомостей, підтверджених відповідними доказами, щодо реалізацій позивачем пального іншим особам, в тому числі на підставі ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

Крім того, Гусятинським районним судом Тернопільської області після закриття кримінального провадження, розглянуто матеріали, які надійшли від Головного управління ДФС у Тернопільській області за тими ж обставинами, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 164 КУпАП. За результатами розгляду цих матеріалів провадження в адміністративній справі закрито у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Отже на думку позивача, будь-яких підстав для притягнення його до відповідальності немає, оскільки останній не реалізовував пальне іншим особам, жодних доказів матеріали Головного управління ДФС у Тернопільській області не містять. А тому податкове повідомлення-рішення №1 від 20.08.2021, яким застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 500000 грн за здійснення реалізації пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 31.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У справі призначено судове засідання на 25.01.2022.

20.01.2022 відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю. Заперечуючи щодо позовних вимог відповідач серед іншого зазначає, що Головним управлінням ДПС у Тернопільській області 12.08.2021 №6436/5, отримано лист та матеріали від Головного управління ДФС у Тернопільській області у яких вказано, що громадянин ОСОБА_1 здійснює зберігання з метою збуту та збут паливно-мастильних матеріалів за адресою: АДРЕСА_1 , без відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, у місці зберігання пального, виключно для потреб власного споживання на підставі ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки).

З матеріалів вбачається, зокрема, протоколу огляду місця події від 08.05.2020, який проводився на ділянці, що по АДРЕСА_1 , на якій розташовані вагончик-автоколонка. У вагончику розташований резервуар для зберігання та незаконного збуту пального. Резервуар обладнаний насосом, шлангом та механічним лічильником для збуту палива.

Особа, які здійснювала закупку, ОСОБА_2 пояснив, що їдучи по населеному пункт м. Хоростків попросив місцевих мешканців підказати, де можна швидко заправитися дизпаливом, на що останні повідомили про адресу за місцем здійснення господарської діяльності ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , де в подальшому ОСОБА_3 здійснила відпуск пального 20 л, за яке попросила 300 грн.

Згідно із протоколів допиту свідків, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 хотіли заправити машину, яка допомагала у господарській діяльності позивача, тому і заправили невідомий автомобіль. Проте, це теж є порушенням, оскільки на підставі наявної у позивача ліцензій, заправка дозволена лише власних автомобілів, а не сторонніх осіб, які нібито допомагають здійснювати діяльність.

Із розписки ОСОБА_1 від 08.05.2020 вбачається, що він прийняв на відповідальне зберігання автозаправну колонку та металевий резервуар об`ємом 8000 літрів із вмістом 3000 літрів пального, які розташовані на території за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, згідно висновку експерта Львівського НДІСЕ за результатами проведення криміналістичної експертизи нафтопродуктів та пально-мастильних матеріалів №3971 від 21.07.2020 встановлено, що надані для дослідження зразки рідини в двох ємкостях (банках), вилучені за адресою АДРЕСА_2 , є дистилятним нафтопродуктом, а саме дизельним паливом. Досліджувальні зразки дизельного палива відповідають вимогам ДСТУ 7688:2015 "Паливо дизельне Євро. Технічні умови" за показниками густини, фракційного складу, цетанового індексу.

З урахуванням наявних обставин справи, перевіркою встановлено факт здійснення ФОП ОСОБА_1 реалізації пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, чим порушено вимоги статті 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", з урахуванням змін та доповнень.

За результатами розгляду матеріалів перевірки Головним управлінням ДПС у Тернопільській області винесене податкове повідомлення-рішення від 20.08.2021 №1, згідно з яким до ФОП ОСОБА_1 застосована фінансова санкція на суму 500000,00 грн за реалізацію пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

В судовому засіданні 25.01.2022 розгляд справи відкладено до 08.02.2022.

08.02.2022 ухвалою суду постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання допущено процесуальне правонаступництво та замінено відповідача Головне управління ДПС у Тернопільській області () на його правонаступника Головне управління ДПС у Тернопільській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України ().

Представник позивача в судовому засіданні 08.02.2022 позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та просила позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 27.02.1996, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про включення до Єдиного державного реєстру 0001258, основним видом господарської діяльності є: 23.61 Виготовлення виробів із бетону для будівництва.

11.02.2020 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області позивачу, як фізичній особі - підприємцю, видано ліцензію за реєстраційним №2000093 на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), за адресою місця зберігання АДРЕСА_1 (загальна місткість резервуарів 8000 літрів) строком дії до 11 лютого 2025 року.

До Головного управління ДПС у Тернопільській області надійшли матеріали від Головного управління ДФС у Тернопільській області у яких вказано, що громадянин ОСОБА_1 здійснює зберігання з метою збуту та збут паливно-мастильних матеріалів за адресою: АДРЕСА_1 , без відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, у місці зберігання пального, виключно для потреб власного споживання на підставі ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки).

Такі матеріали містили:

протокол огляду місця події від 08.05.2020, який проводився на ділянці, що по АДРЕСА_1 , на якій розташовані вагончик-автоколонка, у якому зазначено, що особа, яка здійснювала закупку, ОСОБА_2 пояснив, що їдучи по населеному пункт м. Хоростків попросив місцевих мешканців підказати, де можна швидко заправитися дизпаливом, на що останні повідомили про адресу за місцем здійснення господарської діяльності ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , де в подальшому ОСОБА_3 здійснила відпуск пального 20 л, за яке попросила 300 грн,

протокол допиту свідка ОСОБА_3 згідно якого вона мала намір заправити машину, яка допомагала у господарській діяльності позивача, тому і заправила невідомий автомобіль, грошові кошти за пальне їй не пропонували,

протокол допиту свідка ОСОБА_1 в якому також зазначено, що просив дружину заправити машину, яка допомагала у його господарській діяльності.

20.08.2021 на підставі матеріалів Головного управління ДФС у Тернопільській області на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України і абзацу 24 частини 2 статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" із змінами та доповненнями прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.08.2021 №1, згідно з яким до ФОП ОСОБА_1 застосована фінансова санкція на суму 500000,00 грн за реалізацію пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

Позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення від 20.08.2021 №1 в адміністративному порядку, однак рішенням Державної податкової служби України від 06.12.2021 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове - повідомлення рішення від 20.08.2021 №1 без змін.

Позивач, вважаючи спірне податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.

При вирішені спору суд виходить із того, що основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України, визначає Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19.12.1995 №481/95-ВР.

До вказано Закону було внесено зміни Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів", які набули чинності з 01.07.2019, зокрема запроваджено ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним. Серед іншого, вказані зміни торкнулися, статті 15 Закону, приписи якої після 01.07.2019 ще змінювалися відповідно до Закону України №391-ІХ від 18.12.2019 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування акцизного податку" (чинного з 29.12.2019), та яка стосується спірних правовідносин.

Імпорт, експорт алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності без ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями та тютюновими виробами здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії (частина 1 статті 15 Закону).

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва (частина 8 статті 15 Закону).

Роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю (частина 20 статті 15 Закону).

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують (частина 21 статті 15 Закону).

Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років (частина 30 статті 15 Закону).

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки (частина 38 статті 15 Закону).

Копії таких документів не подаються у разі їх наявності у відкритих державних реєстрах, якщо реквізити таких документів та назви відповідних реєстрів зазначено в заяві на видачу ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального (частина 39 статті 15 Закону).

Відповідальність за достовірність даних у документах, поданих разом із заявою, несе заявник (частина 40 статті 15 Закону).

У разі якщо зазначені документи видані (оформлені) іншій особі, ніж заявник, такий заявник додатково подає документи, що підтверджують його право на використання відповідного об`єкта (частина 41 статті 15 Закону).

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через своє зареєстроване постійне представництво), які здійснюють оптову торгівлю пальним, за відсутності місць оптової торгівлі пальним копії таких документів не подають (частина 42 статті 15 Закону).

Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження, а також фактичне місцезнаходження ємностей, що використовуються для зберігання пального (частина 43 статті 15 Закону).

Крім того у статті 1 цього Закону наведено визначені термінів, а саме:

оптова торгівля пальним - діяльність із придбання та подальшої реалізації пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через своє зареєстроване постійне представництво) роздрібної та/або оптової торгівлі та/або іншим особам (абзац 50 статті 1 Закону);

роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції/автогазозаправної станції/газонаповнювальної станції/газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки та/або реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів (абзац 58 статті 1 Закону).

Відповідно до частини першої статті 16 Закону контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України. Контроль за дотриманням вимог відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства до малих виробництв виноробної продукції здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів.

Термін "пальне" вживається у Законі у значенні, наведеному в ПК України. Зокрема ПК України містить такі визначення термінів:

підпункт 14.1.141-1 пункту 14.1. статті 14, пальне - нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу;

підпункт 14.1.212 пункт 14.1 статті 14, реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Суд зазначає, що для встановлення факту податкового правопорушення суб`єкт владних повноважень має довести належними і допустимими доказами факт проведення (здійснення) операції купівлі-продажу належного ФОП ОСОБА_1 пального (його обсягу, ціни) та вчинення цієї операції. Такі обставини підлягали з`ясуванню судом під час розгляду справи.

Так, згідно постанови про закриття кримінального провадження від 10.08.2020 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012 від 08.05.2020 за ч.1 ст.204 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу даного кримінального правопорушення.

В постанові про закриття кримінального провадження від 10.08.2020 окрім іншого зазначено: "...На виконання доручення слідчого про встановлення покупців, які придбавали дизельне пальне за місцем проведеного огляду місця події, а також встановлення очевидців фактів його реалізації та самого походження дизельного пального ОУ ГУ ДФС у Тернопільській області повідомлено, що за адресою: Тернопільська область, Гусятинський район, м. Хоростків, вул. Грушевського, 2А, не встановлено фактів торгівлі пальним, за місцем вилучення в ході проведення огляду місця події, в тому числі очевидців події. Крім того діяльність, пов`язана з незаконною реалізацією паливно-мастильних матеріалів за адресою: АДРЕСА_1 , станом на даний час не здійснюється."

Крім того, Гусятинським районним судом Тернопільської області, після закриття кримінального провадження, розглянуто матеріали, які надійшли від Головного управління ДФС у Тернопільській області про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 164 КУпАП. Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12.11.2020 у справі №596/1207/20, що набрала законної сили 23.11.2020, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. При цьому, суд прийшов до відповідного висновку з огляду на те, що будь-яких об`єктивних доказів, що ОСОБА_1 зберігав з метою збуту без наявності дозвільних документів, які необхідні для здійснення реалізації дизельного пального, та здійснював збут дизельного пального, у матеріалах адміністративної справи немає і судом таких не здобуто.

Тобто і у справі про вчинення адміністративного правопорушення закрито провадження через відсутність встановленого факту адміністративного правопорушення, яке за складом ідентичне податковому правопорушенню.

За таких обставин, оскільки факт реалізації пального ФОП ОСОБА_1 іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки не доведений відповідачем, тому правові підстави для застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій у вигляді штрафу відсутні.

Доказу, який є основним на підтвердження операції реалізації пального, відповідач суду не надав. Аналізуючи докази, на які вказує податковий орган, як підставу для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд зауважує, що протокол огляду місця події від 08.05.2020 та протоколи допиту свідків не є належними та достатніми для встановлення факту реалізації пального.

За нормами частини шостої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Також суд звертає увагу, що в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні від 20.08.2021 та розрахунку штрафних санкцій, відповідач, визначаючи розмір штрафу в сумі 500000,00 гривень за реалізацію пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої, на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, зазначив посилання на норму закону, відповідно до якої проведено розрахунок штрафної санкції - абз.24 ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР.

Разом з тим, згідно абзацу 24 частини другої статті 17 цього Закону, передбачена відповідальність за порушення вимог частини третьої статті 15 Закону щодо імпорту на митну територію України або придбання паперу цигаркового та фільтрів для виробництва сигарет без ліцензії на право виробництва тютюнових виробів та/або їх реалізації на митній території України в розмірі 100 відсотків вартості партії товару, але не менше 15000 гривень.

В свою чергу, відповідальність за реалізацію пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, передбачена абзацем 23 частини другої статті 17 Закону України №481/95-ВР, посилання на який в податковому повідомленні-рішенні від 20.08.2021 відсутнє.

Крім того, частиною першою статті 17 Закону №481/95-ВР визначено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів, розмір яких визначений у частині другій цієї статті.

Редакція абзацу 23 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР, чинна станом на травень 2020 року, була викладена таким чином:

фінансові санкції застосовуються у разі: "надання послуг із зберігання пального іншим суб`єктам господарювання та/або реалізація пального іншим особам на підставі ліцензії на зберігання пального, отриманої відповідно до абзацу другого частини сорок першої статті 15 цього Закону, - 500 000 гривень".

Разом з тим, положення частини 41 статті 15 цього Закону, передбачали:

"У разі якщо зазначені документи видані (оформлені) іншій особі, ніж заявник, такий заявник додатково подає документи, що підтверджують його право на використання відповідного об`єкта."

Ця частина статті 15 Закону не містить другого абзацу та стосується переліку документів, які надаються для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального.

При цьому, слід зазначити, що позивач не отримував ліцензію на зберігання пального відповідно до абзацу другого частини сорок першої статті 15 цього Закону.

Позивач має ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), яка видана йому відповідно до частини 43 статті 15 Закону (в редакції, чинній на час видачі ліцензії). Законодавець передбачив різні види ліцензій: окрема на зберігання пального та окрема на зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки. Перелік документів для отримання кожної з них різний.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо функціонування електронного кабінету та спрощення роботи фізичних осіб - підприємців, №786-IX від 14.07.2020, (який набрав чинності з 08.08.2020), внесено зміни до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", зокрема:

абзаци 22, 23 частини 2 статті 17 замінено двома абзацами такого змісту:

"неподання чи несвоєчасного подання звіту або подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати відповідні ліцензії, - у розмірі 17000 гривень;

надання послуг із зберігання пального іншим суб`єктам господарювання та/або реалізація пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки відповідно до статті 15 цього Закону, - 500000 гривень".

З наведено вбачається, що відповідальність за реалізацію пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки відповідно до статті 15 цього Закону у розмірі 500000 грн може бути застосована лише з 08.08.2020, коли відповідна норма була приведена у відповідність зі статтею 15 цього Закону.

Згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до підпункту 4.1.3 пункту 4.1 статті 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на принципі невідворотності настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства.

Для відповідальності за порушення податкового законодавства істотно важливим є правильна кваліфікація правопорушення, індивідуалізація покарання або стягнення, визначення відповідальності у відповідності до норми закони, реалізація застосованих до правопорушника заходів примусу лише у разі правомірності їх застосування.

На думку суду, відповідач крім того, що не довів факту реалізації пального, ще й неправильно кваліфікував правопорушення та визначив міру відповідальності.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд доходить висновку про відсутність підстав для притягнення позивача до відповідальності, тому податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 20.08.2021 №1, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 500000,00 грн за реалізацію пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки підлягає скасуванню.

Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином підлягає до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в користь позивача сплачений згідно платіжного доручення №738 від 22.12.2021 судовий збір в сумі 5000,00 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 20.08.2021 №1, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 500000,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 5000,00 грн, сплачений згідно платіжного доручення №738 від 22.12.2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено і підписано 14 лютого 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.