Справа № 160/7029/21
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2021 року Справа № 160/7029/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:
- визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач), щодо не зарахування до трудового стажу періодів роботи з 06.09.1993 по 20.12.1993 та з 16.09.1994 по 09.02.1996;
- зобов`язання відповідача зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 06.09.1993 по 20.12.1993 та з 16.09.1994 по 09.02.1996 з дня що настає за днем досягнення ним пенсійного віку;
- зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 попередньо зарахувавши до його трудового стажу періоди роботи з 06.09.1993 по 20.12.1993 та з 16.09.1994 по 09.02.1996 з дня, що настає за днем досягнення ним пенсійного віку.
В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що він звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії.
Проте, листом Відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Дніпропетровській області позивачу повідомлено, що пенсія буде призначена по наданим ним документам без врахування стажу, а саме: з 28.03.1988 р. по 09.06.1988 р., з 12.07.1988 р. по 27.08.1988 р., з 15.06.1991 р. по 28.07.1991 р, з 20.08.1991 р. по 31.03.1992 р., з 01.04.1992 р. по 07.08.1993 р., з 06.09.1993 р. по 20.12.1993 р., з 16.09.1994 р. по 09.02.1996 р., так як при звільненні відсутнє посилання на статтю КЗпП України.
Позивачем, надано довідки про підтвердження трудового стажу. Відповідачем зараховані всі періоди роботи, окрім періодів з 06.09.1993р. по 20.12.1993р. та з 16.09.1994р. по 09.02.1996р., оскільки работодавці у яких працював позивач припинили своє існування та жодних архівних довідок на підтвердження трудового стажу не зберіглось.
Позивач вважає таку відмову протиправною, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.
Ухвалою суду від 05.05.2021р. позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
На виконання ухвали суду, позивачем усунуті виявлені недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 19.05.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Відповідачем подано до суду відзив, в обґрунтування якого заперечив проти позову та зазначив, що на теперішній час немає можливості призначити пенсію за віком згідно наданої заяви від 16.03.2021р., у зв`язку з відсутністю необхідного загального страхового стажу - 28 років.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії.
Позивачем надано довідки про підтвердження трудового стажу, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зараховані всі періоди роботи, окрім періодів з 06.09.1993р. по 20.12.1993р. та з 16.09.1994р. по 09.02.1996р., оскільки роботодавці в яких працював позивач припинили своє існування та жодних архівних довідок на підтвердження трудового стажу не зберіглось.
У зв`язку з чим, періоди з 06.09.1993р. по 20.12.1993р. та з 16.09.1994р. по 09.02.1996р., не були зараховані ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та відповідно розмір пенсії ОСОБА_1 суттєво зменшився.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).
Статтею 1 Закону України №1058-IV визначено, що страховий стаж-період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфіковано обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ч.4 ст.24 Закону України №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків передбачених цим Законом.
Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XIІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до зазначених норм Кабінетом Міністрів України 12.08.1993р. прийнято Постанову №637, якою затверджено Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Як зазначено у пункті 3 Порядку, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №1028 від 09.12.2015р., в разі відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 р. затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.
Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції).
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (п. 2.4. Інструкції).
Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу або звільнення виконуються акуратно. У разі виявлення неправильного або неточного запису виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис, про що окремо зазначається у трудовій книжці.
Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162.
Підставою для не зарахування до трудового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 06.09.1993р. по 20.12.1993р. та з 16.09.1994р. по 09.02.1996р. слугувало те, що запис в трудовій книжці за дані періоди роботи оформлені не належним чином, а саме: відсутнє посилання на статтю КзпП при звільнені.
Разом з цим, як слідує із трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 у період з 06.09.1993р. по 20.12.1993р. працював страховим агентом в СО «ЛІОН» та з 16.09.1994р. по 09.02.1996р. працював камещіком ІІІ розряду в ПМП «Барс» із зазначенням реквізитів наказів про зачислення на посаду, прийняття на посаду лаборанта та звільнення за власним бажанням.
Таким чином, записи про роботу у трудовій книжці позивача містить чітку дату прийому на роботу, дату наказів, посаду на якій працював позивач, відбиток штампу із назвою підприємства та підстав звільнення.
Із наданої суду копії трудової книжки НОМЕР_1 позивача не вбачається суттєвих недоліків щодо зазначення спірних періодів роботи позивача.
Суд вказує, що на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність статті КЗпП, на підставі якої позивача було звільнено, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаного періоду роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що періоди роботи з 06.09.1993р. по 20.12.1993р. та з 16.09.1994р. по 09.02.1996р. слід зарахувати до загального трудового стажу позивача.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 попередньо зарахувавши до його трудового стажу періоди роботи з 06.09.1993 по 20.12.1993 та з 16.09.1994 по 09.02.1996 з дня, що настає за днем досягнення ним пенсійного віку, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 58 Закону України №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій, перерахунку пенсій громадянам, та на свій розгляд розраховувати пенсію позивача, оскільки прийняття рішень про призначення пенсії відноситься до компетенції відповідача, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Відповідно до абз.2 ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про обчислення та перерахунок пенсії, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду правомірність та законність своїх дій всупереч вимогам ч. 2 ст.77 КАС України.
Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи часткове задоволення адміністративного позову, в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для присудження на користь позивача судових витрат пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: судового збору у розмірі 454,00 грн.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до трудового стажу періодів роботи з 06.09.1993р. по 20.12.1993р. та з 16.09.1994р. по 09.02.1996р.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 06.09.1993р. по 20.12.1993р. та з 16.09.1994р. по 09.02.1996р. з дня що настає за днем досягнення ним пенсійного віку.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова