Справа № 520/10940/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 р. Справа № 520/10940/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, по справі № 520/10940/21

за позовом ОСОБА_1

до Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Харківській області № 1439-СГ від 23.03.2021;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Харківській області надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, орієнтовною площею 2.000 га, розташованої за межами населених пунктів на території Новоолександрівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області за його заявами та доданими графічними зображеннями;

- стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 908 грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність наказу Головного управління Держгеокадастру в Харківській області № 1439-СГ від 23.03.2021, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою бажаної земельної ділянки з підстав перебування останньої у комунальній власності, оскільки як вбачається зі змісту листів Головного управління Держгеокадастру в Харківській області наданих у відповідь на адвокатські запити, направлених представником позивача в межах розгляду іншої справи, в якій товариш ОСОБА_1 ОСОБА_2 оскаржував рішення Головного управління Держгеокадастру в Харківській області про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки, яка частково перетинається з ділянкою, яку бажає отримати у власність позивач, така земельна ділянка не належить ані до земель комунальної, ані приватної власності та не є орендованою. Враховуючи наведені обставини, стверджує, що відповідач, всупереч положень ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України, відмовив ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки з надуманих підстав. При цьому вважає, що ефективним способом захисту його порушеного права в даному випадку буде зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою бажаної земельної ділянки, оскільки оскаржуваний наказ № 1439-СГ від 23.03.2021 не містить жодних зауважень щодо ненадання або надання не в повному обсязі позивачем необхідних документів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 по справі № 520/10940/21 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, 21, 8-9 поверх, м. Харків, 61145, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №1439-СГ від 23.03.2021.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, орієнтовною площею 2.0000 га, розташованої за межами населених пунктів на території Новоолександрівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області за його заявами та доданими графічними зображеннями, за наслідками розгляду якої ухвалити відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ().

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконнсть, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 по справі № 520/10940/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобовязання Головного управління Держгеокадастру в Харківській області надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, орієнтовною площею 2.000 га, розташованої за межами населених пунктів на території Новоолександрівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області за його заявами та доданими граічними зображеннями. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована незгодою позивача з обраним судом першої інстанції способом захисту порушеного права шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, що на думку останнього в даному випадку не призведе до відновлення прав позивача, оскільки надає суб`єкту владних повноважень можливість повторно порушити право позивача на отримання безоплатно у власність земельну ділянку. При цьому зауважує, що до матеріалів справи позивачем було надано достатньо доказів, які свідчать про систематичні порушення відповідачем прав громадян України при розгляді їх заяв про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою бажаної земельної ділянки, що в свою чергу доводить неефективність обраного судом способу захисту права позивача, що на думку апелянта, призведе до залишення без виконання оскаржуваного рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021. Наведену позицію обґрунтовує правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 20.07.2020 у справі № 825/2228/18, від 24.12.2019 у справі № 823/59/17, від 17.04.2018 у справі № 819/1430/17, від 27.02.2018 у справі № 545/808/17.

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області в надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, просило відмовити в її задоволенні. Зазначає, що при обґрунтуванні вимог апеляційної скарги позивачем не взято до уваги, що відповідно до приписів Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" № 1423-ХІ від 28.04.2021, який набрав чинності 27.05.2021, внесено зміни до Земельного Кодексу України, зокрема, розділ Х «Перехідні положення» доповнено пунктом 24, яким, зокрема, передбачено, що з дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. Тобто, з 27.05.2021 до повноважень Головного управління Держгеокадастру в Харківській області не належать повноваження з розпорядження землями державної власності, розташованими за межами населених пунктів у межах територіальних громад. У зв`язку з чим, стверджує, що зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Харківській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, орієнтовною площею 2.000 га, розташованої за межами населених пунктів на території Новоолександрівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області не призведе до відновлення його нібито порушеного права, оскільки фактично призведе до неможливості виконання такого рішення суду через відсутність у Головного управління Держгеокадастру в Харківській області таких повноважень, які з 27.05.2021 віднесено до компетенції відповідних територіальних громад.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2022 замінено відповідача з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області () на правонаступника Сахновщинську селищну раду Красноградського району Харківської області ().

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із заявою стосовно надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, для подальшої передачі безоплатно у власність, яка розташована за межами населених пунктів на території Новоолександрівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області.

Наказом №1439-СГ від 23.04.2021 відповідачем було відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га, для подальшої передачі безоплатно у власність, яка розташована за межами населених пунктів на території Новоолександ;рівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, за таких підстав: зазначена земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності.

Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом про його скасування та зобов`язання відповідача надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою бажаної земельної ділянки.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 1439-СГ від 23.03.2021, оскільки наведена у ньому підстава відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою (перебування земельної ділянки у комунальній власності) не передбачена вичерпним переліком таких підстав, встановленим приписами ч.7 ст.118 Земельного кодексу України. При цьому, посилаючись на положення ч. 1 ст. 2, ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначив, що у суду немає підстав для зобов`язання відповідача надати дозвіл позивачу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, орієнтовною площею 2.0000 га, розташованої за межами населених пунктів на території Новоолександрівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області за його заявами та доданими графічними зображеннями, оскільки суд не підміняє суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта. Відтак, для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача розглянути повторно заяву ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, орієнтовною площею 2.0000 га, розташованої за межами населених пунктів на території Новоолександрівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області за його заявами та доданими графічними зображеннями, за наслідками розгляду якої ухвалити відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ч. ч. 1 -3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Пунктом б. ч.1 ст. 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Колегія суддів зазначає, що підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Водночас, ухвалення рішення є результатом проведення певної правової процедури, яка йому передує.

Відповідно до вимог частини другої ст. 19 Конституції України така процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України.

Згідно частини першої ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно з ч. ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, Земельним кодексом України передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Так, як зазначалось вище, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 по даній справі позов ОСОБА_1 задоволено частково, шляхом визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №1439-СГ від 23.03.2021 та вирішено вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, орієнтовною площею 2.0000 га, розташованої за межами населених пунктів на території Новоолександрівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області за його заявами та доданими графічними зображеннями, за наслідками розгляду якої ухвалити відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Вимоги апеляційної скарги позивача стосуються виключно незгоди з обраним судом першої інстанції способом захисту його порушеного права, яким на його думку має бути зобов`язання відповідача надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів на території Новоолександрівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, що в даному випадку, на думку, апелянта, забезпечить відновлення його права та реальність виконання рішення суду.

З приводу наведеної позиції ОСОБА_1 колегія суддів зазначає наступне.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі № 509/1350/17 оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Колегія суддів зазначає, що ефективний захист прав є метою адміністративного судочинства. З огляду на це, вирішуючи кожен спір, адміністративні суди, з урахуванням вимог позовної заяви та позиції сторін, повинні застосовувати такі способи захисту, які будуть ефективними на практиці.

Така мета узгоджується з положеннями статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12).

Як вбачається з наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській обасті №1439-СГ від 23.03.2021, яким позивачу було відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га, для подальшої передачі безоплатно у власність, яка розташована за межами населених пунктів на території Новоолександ;рівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, та який судом першої інстанції визнано протиправним та скасовано, підставою для вказаної відмови слугувало перебування бажаної позивачем земельної ділянки в комунальній власності. При цьому зазначено, що відповідно до ч.4 ст. 122 ЗК України Головне управління Держгеокадастру у Харківській обасті розпоряджається виключно земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

Отже, з наведеного слідує, що фактично підставою для вказаної відмови є відсутність у Головного управління Держгеокадастру у Харківській обасті станом на час видання вказаного наказу (23.03.2021) повноважень щодо розпорядження земельною ділянкою, яку бажає отримати у власність позивач з підстав перебування її у комунальній власності.

Обставини щодо відсутності у Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відповідних повноважень покладені також в основу відзиву на апеляційну скаргу, хоча і мотивовані посиланням на інші норми права, які набули чинності 27.05.2021, тобто після винесення Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській обасті вказаного наказу №1439-СГ від 23.03.2021.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що 27.05.2021 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 28 квітня 2021 року № 1423-IX (далі Закон № 1423-IX), яким розділ Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, яким визначено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради.

Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади про викуп для суспільних потреб земельних ділянок приватної власності, прийняті до дня набрання чинності цим пунктом, є чинними, а заходи щодо відчуження таких земельних ділянок здійснюються органами, визначеними статтями 8 і 9 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності".

Особи, які отримали дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зазначені у підпункті "е" цього пункту, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. До 1 січня 2023 року зазначені землі та земельні ділянки не можуть бути передані у власність та користування будь-яким іншим особам, крім тих, яким надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою (крім передачі їх для розміщення об`єктів, передбачених статтею 15 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності"). У разі якщо до 1 січня 2023 року такі земельні ділянки не передані у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, такі земельні ділянки переходять у комунальну власність територіальної громади села, селища, міста, на території якої вони розташовані.

До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду".

Отже, з аналізу наведених норм слідує, що починаючи з 27.05.2021 (дня набрання чинності вказаним пунктом 24 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, в тому числі і землі не сформовані у земельні ділянки, крім земель, які зазначені у п. 24 розділі Х Земельного Кодексу України, та саме з 27.05.2021 органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними, зокрема, надавати дозволи на розробку проектів землеустрою (оскільки кінцевою метою отримання особою такого дозволу є отримання у власність відповідної земельної ділянки), що в свою чергу свідчить про те, що такі повноваження з вказаної дати перейшли до відповідних органів місцевого самоврядування, як власників вказаних земельних ділянок.

Як встановлено судом апеляційної інстанції з офіційного сайту Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області (http://sahnovschina.gromada.org.ua/) 12.06.2020 року утворена Сахновщинська селищна об`єднана територіальна громада шляхом об`єднання Сахновщинської селищної ради та Аполлонівської, Багаточернещинської, Великобучківської, Володимирівської, Дар-Надеждинської, Дубовогрядської, Катеринівської, Лебедівської, Лигівської, Новоолександрівської, Новочернещинської, Огіївської, Олійниківської, Тавежнянської і Шевченківської сільських рад Сахновщинського району Харківської області. Перші вибори селищної ради та селищного голови Сахновщинської селищної громади відбулися 25.10.2020 року.

Таким чином, формально орган місцевого самоврядування є правонаступником прав і обов`язків ГУ Держгеокадастру у Харківській області в частині прав та обов`язків щодо розпорядження землями комунальної власності.

Наведені зміни в законодавстві в частині відсутності, зокрема, у Головного управління Держгеокадастру в Харківській області повноважень щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою бажаної позивачем земельної ділянки стали підставою для заміни судом апеляційної інстанції відповідача по даній справі з Головного управління Держгеокадастру у Харківській обасті на Сахновщинську селищну раду Красноградського району Харківської області, як орган місцевого самоврядування, до комунальної власності якого належить спірна земельна ділянка.

Колегія суддів зазначає, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Разом з цим, слід зазначити, що застосування такого способу захисту у цій справі до первісного відповідача (Головного управління Держгеокадстру в Харківській області) не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки з 27.05.2021 року цей суб`єкт владних повноважень на законодавчому рівні позбавлений повноважень приймати рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою або відмовляти в наданні такого дозволу.

В свою чергу, Сахновщинська селищна рада, як орган місцевого самоврядування до повноважень якого наразі відноситься вирішення спірного питання не отримувала заяви ОСОБА_1 про надання дозолу на розроблення проекту землеустрою бажаної земельної діялнки та, відповідно розглядала таку заяву та додані до неї документи, зокрема, на предмет відповідності їх вимогам чинного земельного законодавства тощо.

Крім того колегія суддів зауважує, що Законом України від 28.04.2021 року № 1423-IX внесені зміни до ст. 118 ЗК України, якою передбачено, що громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову.

Тобто, з наведеного слідує, що вказані законодавчі зміни значно спростили процедуру отримання громадянами у власність земельних ділянок, так як у певних випадках чинні законодавчі норми не передбачають необхідність отримання зацікавленими особами дозволу на розроблення проекту землеустрою.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що саме в процесі виконання цього судового рішення орган місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальної громади, як правонаступник прав та обов`язків ГУ Держгеокадастру у Харківській області щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, у випадку необхідності отримання позивачем такого дозволу, має встановлені чинним законодавством повноваження щодо розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та прийняття в межах власної компетенції рішення по суті зазначених ОСОБА_1 у такій заяві вимог.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивовано відмови у його наданні, регламентовано частиною шостою статті 118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Такий висновок суду першої та апеляційної інстанцій узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.03.2019 по справі № 2040/6320/18.

Разом з тим, як зазаначено вище, у спірних відносинах відповідач (Сахновщинська селищна рада) не реалізував своїх повноважень, оскільки взагалі не розглядав заяви ОСОБА_1 (в силу об`єктивних причин) та відповідно не встановлював у наданих ним документах наявності або відсутності обставин, які у розумінні ч.7 ст.118 ЗК України є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Колегія суддів зауважує, що зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки. Прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозвіл на розробку проекту землеустрою, без перевірки наявності чи відсутності усіх названих підстав для відмови у видачі дозволу, в даному випадку, є необґрунтованим та може призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням певних фактичних обставин справи.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В даному випадку належнім та достатнім способом захисту позивача у спірних відносинах є зобов`язання Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, орієнтовною площею 2.0000 га, розташованої за межами населених пунктів на території Новоолександрівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області за його заявами та доданими графічними зображеннями, за наслідками розгляду якої ухвалити відповідне рішення з урахуванням висновків суду, наведених у цій постанові.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.10.2019 по справі № 814/1959/17.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що колегія суддів не змінює судове рішення та не ухвалює нове, з огляду на приписи ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 по справі № 520/10940/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова