Справа № 280/5051/21
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

14 лютого 2022 року Справа № 280/5051/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158Б, м. Запоріжжя, 69057, )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивачка просить суд:

- визнати протиправними відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у призначені ОСОБА_1 , пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, що міститься у Рішенні про відмову у призначенні пенсії від 06 травня 2021 року №46;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту а статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з урахуванням його застосування у редакції згідно пункту З Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1- р/2020 (справа №1-5/2018(746/15), з дня звернення за призначенням пенсії а саме: з 29 квітня 2021 року з урахуванням висновків суду у даній справі та із врахуванням у стажі роботи, який дає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право на пільгову пенсію по списку №1 періоду роботи:

- з 26 травня 2010 року по 02 серпня 2016 року у Приватному акціонерному товаристві Токмацький ковальсько - штампувальний завод за професією (посадою) машиніст крану ( кранівник), зайнятий на гарячій ділянці робіт, що становить 4 роки 8 місяців 15 днів;

- з 02 серпня 2016 року по 28 грудня 2018 року у Приватному акціонерному товаристві Токмацький ковальсько - штампувальний завод за професією (посадою) машиніст крану (кранівник), зайнятий на гарячій ділянці робіт, що становить 1 рік 8 місяців 1 день.

Ухвалою суду від 22 червня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб.

Ухвалою суду від 26 липня 2021 року провадження у справі зупинено до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20 (провадження №Пз/9901/32/20).

Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року поновлено провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 квітня 2021 року позивачка звернулася до Токмацького відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 у 45 років. За результатами розгляду вищевказаної заяви та поданих до неї документів рішенням №46 від 06 травня 2021 року відділом з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, у зв`язку з тим, що вона не набула віку 50 років, після досягнення якого можливо призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 за умови набуття необхідного пільгового стажу. Згідно отриманого Рішення про відмову у призначенні пенсії, страховий стаж позивачки з урахуванням кратності складає 25 років 11 місяців 16 днів, пільговий стаж по Списку № 1 з урахуванням довідок про пільговий характер робіт складає 1 рік 8 місяців 21 днів. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 26 травня 2010 року по 02 серпня 2016 року та з 02 серпня 2016 року по 28 грудня 2018 року, оскільки підтверджуючі (пільгові) довідки не відповідають встановленому зразку згідно Додатку №5, затвердженого Постановою КМУ №637 від 12 серпня 1993 року, а саме, зразком передбачено видачу довідки за трьома підписами відповідальних осіб, а вказані довідки завірені підписом лише ліквідатора та відсутні документи, що підтверджують право одного підпису. Вважає, таку відмову відповідача незаконною, оскільки розглядаючи заяву позивачки про призначення пенсії відповідач віддав перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства, у зв`язку з чим вважає, що відповідач дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для призначення позивачці пенсії за віком. Крім того позивачка звертає увагу, що нею були надані всі необхідні документи, що підтверджують її пільговий стаж. Також звертає увагу, що про необхідність надання документів, що підтверджують право одного підпису на вищевказаних довідках позивачка дізналась лише після отримання рішення №46 від 06 травня 2021 року, та після цього на підставі звернення позивачки, Ліквідатором ПрАТ «ТКШЗ» видано відповідний документ. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 12 липня 2021 року надав до суду відзив на позовну заяву (вх.№39176), в якому зазначає, що з набранням чинності з 11 жовтня 2017 року змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148 щодо положень статті 114, пенсії за віком на пільгових умовах призначаються на умовах виключно зазначеної статті Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у випадку позивачки з 50 років. Також зазначає, що рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 не може бути застосоване для вирішення питання призначення пенсії позивачці, оскільки норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» не підлягають застосуванню при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, починаючи з 11 жовтня 2017 року. Крім того зазначає, що Пільговий стаж ОСОБА_1 складає 1 рік 8 місяців 21 день. Періоди роботи з 26 травня 2010 року по 02 серпня 2016 року, з 02 серпня 2016 року по 28 грудня 2018 року не зараховано до пільгового стажу роботи через те, що пільгові довідки не відповідають встановленому зразку згідно Додатку № 5, затвердженого Постановою КМУ № 637 від 12 серпня 1993 року. Зразком передбачено видачу довідки за трьома підписами відповідальних осіб, а надані позивачем довідки підписані лише ліквідатором та відсутні документи, що підтверджують право одного підпису. Отже, в управління відсутні законні підстави для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як ОСОБА_1 не досягла 50 років та не має необхідного пільгового стажу роботи. За таких обставин, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до пункту 3 частини 6 статті 12 КАС України дана справа є справою незначної складності, та згідно статей 257, 263 розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, відповідно до вищевказаних приписів КАС України, справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у межах строку, встановленого статтею 258 КАС України.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

29 квітня 2021 року позивачка, ОСОБА_1 , звернулась до відповідача із заявою встановленого зразка про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06 травня 2021 року №46 позивачу відмовлено в призначенні пенсії, оскільки заявниця не набула віку 50 років, після досягнення якого можливо призначити пенсію на пільгових умовах по списку №1, а також через відсутність необхідного пільгового стажу у 7 років 6 місяців, з яких позивачка має лише 1 рік 8 місяців 21 день. У Рішенні також вказано, що періоди роботи з 26 травня 2010 року по 02 серпня 2016 року, з 02 серпня 2016 року по 28 грудня 2018 року не зараховано до пільгового стажу роботи через те, що пільгові довідки не відповідають встановленому зразку згідно Додатку № 5, затвердженого Постановою КМУ № 637 від 12 серпня 1993 року. Зразком передбачено видачу довідки за трьома підписами відповідальних осіб, а надані позивачем довідки підписані лише ліквідатором та відсутні документи, що підтверджують право одного підпису.

Позивачка, не погодившись з правомірністю прийнятого рішення, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернулась до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

1. Щодо не зарахування відповідачем періодів роботи позивачки з 26 травня 2010 року по 02 серпня 2016 року, з 02 серпня 2016 року по 28 грудня 2018 року до її пільгового стажу суд зазначає наступне.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ІІ відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Судом встановлено, що позивачка на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах вже досягла 45 річного віку.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За приписами частини 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно частини 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Частиною 1 статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено право органів, що призначають пенсії, вимагати відповідні документи від підприємств, організацій та окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до п. 2 п. 2.3. Положення про управління Пенсійного Фонду України в районах, містах і районах у містах управління має право проводити планові та позапланові перевірки на будь-яких підприємствах, в установах, організаціях, фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності бухгалтерських книг, звітів, кошторисів, інших документів, пов`язаних із призначенням пенсії, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості, зокрема письмові, з питань, що виникають у процесі таких перевірок.

Згідно пунктами 3, 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом від 18 листопада 2005 року № 383 Міністерства праці та соціальної політики України (надалі Порядок) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пунктів 3,4 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій та посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, пункту 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою КМУ від 01 серпня 1992 року №442, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків, за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. При призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992 року, відповідне право впродовж цього періоду повинно бути підтверджено за результатами атестації. Результати атестації застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно пункту 10 Порядку застосування Списків №1 та №2 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Тобто, основним документом який підтверджує наявний трудовий стаж є трудова книжка, і лише за її відсутності або відсутності у трудовій книжці відповідних записів, приймають уточнюючі довідки про періоди роботи не зазначені у трудовій книжці.

Таким чином, з аналізу наведених норм законодавства суд дійшов висновку, що використання норм Постанови № 637 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників. Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Отже суд дійшов висновку, що згідно пункту 1.1 Розділу 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993року за № 110 (далі Інструкція) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Суд звертає увагу, що аналогічні висновки викладені у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду справи № 334/11778/13-а (адміністративне провадження № К/9901/12505/18), від 19 грудня 2018 року (яке набрало законної сили 19 грудня 2018 року).

Суд зазначає, що спірним питанням є не зарахування органами Пенсійного фонду до пільгового стажу із особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком №1 періодів роботи позивачки з 26 травня 2010 року по 02 серпня 2016 року, з 02 серпня 2016 року по 28 грудня 2018 року, що складає 6 років 4 місяці 16 днів.

Відповідачем визнається лише 1 рік 8 місяців 21 день пільгового стажу позивачки із особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком №1.

Суд зазначає, що в якості підстави для відмови позивачці у призначенні пільгової пенсії пенсійний фонд зазначає, що пільгові довідки не відповідають встановленому зразку згідно Додатку № 5, затвердженого Постановою КМУ № 637 від 12 серпня 1993 року. Зразком передбачено видачу довідки за трьома підписами відповідальних осіб, а надані позивачем довідки підписані лише ліквідатором та відсутні документи, що підтверджують право одного підпису.

З цього приводу суд зазначає, що при вирішенні даного спору необхідно встановити наявність у Позивачки спірних періодів спеціального стажу роботи за Списком №1, який дає право на призначення пільгової пенсії.

Судом досліджені наступні документи.

Згідно долученої до матеріалів справи копії трудової книжки позивачки НОМЕР_2 від 21 жовтня 1994 року судом встановлено, що позивачка працювала:

- Запис№19 26 травня 2010 року переведена у ремонтно-механічний цех машиністом крану 4 розряду на ділянку по капітальному ремонту ковальсько-пресового обладнання (безпосередньо у ковальсько-термічному цеху) на гарячу ділянку робіт Наказ №153 від 25 травня 2010 року;

- Запис №20 14 червня 2010 року переведена у ремонтно-механічний цех машиністом крану 5 розряду на ділянку по капітальному ремонту ковальсько-пресового обладнання (безпосередньо у ковальсько-термічному цеху) на гарячу ділянку робіт Наказ №184 від 14 червня 2010 року;

- Запис № 24 28 грудня 2018 року Звільнена в порядку переведення у ТОВ «ТКШЗ» п.5 ст. 36 КЗпП України Наказ №278 від 28 грудня 2018 року.

Крім того, судом досліджено копії:

1. довідки про перейменування підприємства від 26 березня 2021 року №80;

2. довідки про перейменування підприємства від 12 березня 2019 року №042/30к;

3. довідки про неритмічну роботу підприємства від 12 квітня 2021 року №96;

4. таблиці фактично відпрацьованих днів з травня 2010 року по 2013 рік від 26 березня 2021 року №82;

5. таблиці фактично відпрацьованих днів з 2014 року по 2017 рік від 26 березня 2021 року №83;

6. таблиці фактично відпрацьованих днів за 2018 рік від 26 березня 2021 року №85;

7. таблиці фактично відпрацьованих днів з 2019 року по березень 2021 року від 07 квітня 2021 року №08/499;

8. довідки про перебування у відпустці без збереження заробітної плати з травня 2010 року по серпень 2018 року від 26 березня 2021 року №81;

9. довідки про перебування у відпустці без збереження заробітної плати з 01 січня 2019 року по 31 березня 2021 року від 07 квітня 2021 року №08/502;

10. затвердженого переліку робочих місць, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації умов праці за Списком №1 від 14 квітня 2010 року №36;

11. затвердженого переліку робочих місць, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації умов праці за Списком №1 від 10 квітня 2015 року №24;

12. Наказу «Про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці» від 29 червня 2018 року №7 з додатком №1;

13. довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за період з 26 травня 2010 року по 02 серпня 2016 рік від 26 березня 2021 року №83;

14. довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за період з 02 серпня 2016 року по 28 грудня 2018 рік від 26 березня 2021 року №84;

15. довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за період з 01 січня 2019 року по 31 березня 2021 рік від 07 квітня 2021 року №08/507;

16. листа Ліквідатора ПрАТ «ТКШЗ».

Таким чином, твердження відповідача, що періоди роботи з 26 травня 2010 року по 02 серпня 2016 року, з 02 серпня 2016 року по 28 грудня 2018 року не підлягають зарахуванню до спеціального стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком №1, - є необґрунтованим, оскільки записи трудової книжки позивачки, а також Довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 26 березня 2021 року №83 та від 26 березня 2021 року №84 містять інформацію про характер виконуваних робіт, та свідчать про те, що позивачка у вказаний період працювала на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно Списку №1.

Як з`ясовано судом з трудової книжки позивача та уточнюючих довідок з підприємства, та зазначалось вище, позивачка спірні періоди з 26 травня 2010 року по 02 серпня 2016 року, з 02 серпня 2016 року по 28 грудня 2018 року - працювала на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно Списку №1, що складає 6 років 4 місяці 16 днів.

Враховуючи наведене та матеріали справи, позивачкою документально доведено необхідність зарахування періодів роботи з 26 травня 2010 року по 02 серпня 2016 року, з 02 серпня 2016 року по 28 грудня 2018 року (що складає 6 років 4 місяці 16 днів), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність у позивачки спеціального стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 - 08 років 1 місяць 7 днів (6 років 4 місяці 16 днів + 1 рік 8 місяців 21 день).

2. Щодо пенсійного віку позивачки, з якого призначається пенсія на пільгових умовах за Списком №1 суд зазначає наступне.

Спір також полягає у неправомірному незастосуванні відповідачем норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон № 2148-VIII), що доповнив Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) розділом XIV-1, який містить пункт 1 частини 1 статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За приписами статті 12 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість, згідно з пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.»

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема жінкам з 45 років до 49 років 6 місяців.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина 2 статті 14, пункту «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам».

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Відповідно до положень статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Аналогічна за змістом норма викладена у статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

При цьому, Конституційний Суд України в пункті 4.4 Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) зазначив, що стаття 13, частина 2 статті 14, пункт «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статті 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20.

Так, Велика Палата Верховного Суду відхилила доводи скаржника (Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області) про те, що відповідно до статті 5 Закону № 1058-IV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV.

Велика Палата Верховного Суду також не погодилась з посиланням скаржника на абзац другий п. 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.

Відповідно до частини 3 статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Як встановлено судом, на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, позивачка досягла необхідного визначеного пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» віку, мала необхідний страховий та пільговий стаж для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1.

Таким чином, вирішуючи питання про призначення пенсії позивачці відповідач не застосував підхід, який був би найбільш сприятливим для останньої, а саме: не врахував висновки, викладені Конституційним Судом України в рішенні від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

Суд зазначає, що Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо).

Суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Враховуючи все вищенаведене, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно дійшов висновку про відсутність у Позивачки права на призначення пенсії відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за Списком № 1.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач необґрунтовано і неправомірно відмовив позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, тому рішення відповідача 06 травня 2021 року №46 про відмову у призначенні пенсії позивачу є неправомірним та підлягає скасуванню.

Разом з цим, при ухваленні рішення суд керується приписами частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у відповідності до яких, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Крім того суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 13 січня 2011 року (остаточне) у справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява № 28924/04) констатував: "Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань, становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п.45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п.25, ECHR 2002-II)".

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З системного аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що належним, повним та ефективним способом захисту порушених прав позивачки є зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу період роботи з 26 травня 2010 року по 02 серпня 2016 року, з 02 серпня 2016 року по 28 грудня 2018 року, згідно з записами в трудовій книжці, та зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачці пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту а статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та про задоволення позовних вимог позивачки у повному обсязі.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 77, 139, 241, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158Б, м. Запоріжжя, 69057, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у призначені ОСОБА_1 , пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 06 травня 2021 року №46.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) періоди роботи по списку №1:

- з 26 травня 2010 року по 02 серпня 2016 року у Приватному акціонерному товаристві Токмацький ковальсько - штампувальний завод за професією (посадою) машиніст крану (кранівник), зайнятий на гарячій ділянці робіт, що становить 4 роки 8 місяців 15 днів;

- з 02 серпня 2016 року по 28 грудня 2018 року у Приватному акціонерному товаристві Токмацький ковальсько - штампувальний завод за професією (посадою) машиніст крану (кранівник), зайнятий на гарячій ділянці робіт, що становить 1 рік 8 місяців 1 день.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту а статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з урахуванням його застосування у редакції згідно пункту З Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1- р/2020 (справа №1-5/2018(746/15), з дня звернення за призначенням пенсії а саме: з 29 квітня 2021 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 908,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення складено та підписано 14 лютого 2022 року.

Суддя Д.В. Татаринов