Справа № 160/8046/20
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 160/8046/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Дніпропетровській області у неповерненні надмірно сплачених коштів та стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 надмірно сплачені кошти у розмірі 7471,31 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що нарахування єдиного внеску було первісно здійснено помилково без рахування тієї обставини, позивач був працевлаштованою особою та страхові внески сплачував за нього роботодавець. Отже, сплата позивачем єдиного внеску на вимогу податкового органу була здійснена помилково.

Відповідачем до суду надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги та зазначає, що обставини нарахування єдиного внеску стягнутого з позивача вже були предметом судового спору, під час оскарження позивачем податкової вимоги зі стягнення недоїмки з єдиного внеску, а отже відсутні підстави для повернення коштів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, з 01.07.2013 р. по 21.04.2016 р., позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Основний вид діяльності - діяльність у сфері права (КВЕД 69.10). З серпня 2010 року по січень 2019 року, позивач перебував у трудових відношеннях з ПрАТ «Банк Фамільний».

Протягом 01.07.2013р. - 21.04.2016 р. позивач був застрахованою особою і єдиний внесок за нього сплачував роботодавець, що підтверджується індивідуальною відомістю Пенсійного фонду України про застраховану особу.

Згідно з інтегрованої картки платника податків станом на 21.04.2016 р.(дата припинення) позивачу було нараховано суми єдиного внеску, а саме: по строку сплати 20.01.2015р. нараховано за IV квартал 2014 року -1267,95 грн.; по строку сплати 20.04.2015 р. нараховано за І квартал 2015 року -1267,95 грн.; по строку сплати 20.07.2015р. нараховано за II квартал 2015 року -1267,95 грн.; по строку сплати 19.10.2015 р. нараховано за III квартал 2015 року - 1323,47 грн.; по строку сплати 19.01.2015р. нараховано за IV квартал 2015 року 1434,51 грн.; по строку сплати 19.04.2016р. нараховано за І квартал 2016 року 909,48 грн. Загальна сума нарахувань склала 7471,31 грн.,

Так, нарахована сума була сплачена позивачем, а саме; 07.09.2015 р. в сумі 1000,00 грн.; 25.04.2016 р. в сумі 4127,32 грн.(на підставі стягнення в межах виконавчого провадження платіжним дорученням № 1008 від 25.04.2016 р.).

Кошти в сумі 2343,99 грн., яка була визначена у податковій вимозі від 15.05.2016 р. №Ф-1186-25, була сплачена позивачем 26.12.2019р.

Вищезазначена вимога оскаржувалась позивачем у судовому порядку. Так, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.08.2016р. по справі №804/4889/16 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Лівобережної об`єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2016 року №Ф-1186-25 відмовлено. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2016р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року - без змін. Також, постановою Верховного Суду від 08.05.2018р. касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року у справі № 804/4889/16 - без змін.

25.06.2020р. позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення на його розрахунковий рахунок надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 6471,31 грн. Проте, відповідно до листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 09.07.2020р. № 67198/10/04-36-52-40 позивачу було відмовлено у поверненні сплачених коштів, оскільки за період з 21.01.2015р. по 26.12.2019р. за несвоєчасну сплату єдиного внеску у позивача утворилась заборгованість в сумі 6208,91 грн. (штрафна санкція 1494, 26 грн. та пеня 4714,65 грн.).

Не погодившись з позицією контролюючого органу позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваної податкової вимоги та добровільності сплати позивачем суми єдиного внеску.

Дослідивши встановлені по справі обставини, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Спірні відносини, що виникли між сторонами у справі, з приводу наявності підстав для нарахування податковим органом позивачу недоїмки (боргу) по сплаті ЄСВ, врегульовано Законом України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон), який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Аналіз положень вищезазначеного Закону дає можливість зробити висновок про те, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування ( п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону), які зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок ( п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону), при цьому, відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону, сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) .

Пунктом 2 с. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За приписами частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Частиною 12 статті 9 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена Наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015р. (у редакції наказу Міністерства фінансів України №469 від 04.05.2018р.) та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015р. за № 508/26953 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Інструкція).

Так п. 1 пункту 1 розділу VI Інструкції передбачено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення, та у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою (п. 2 розділу VI Інструкції).

Відповідно до п. 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується (пункт 13 розділу VII Інструкції , ч. 16 статті 25 Закону).

Так, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області 17.04.2020 р. прийнято рішення № за несвоєчасну сплату позивачем ЄСВ за період 21.01.2015р. по 26.12.2019 р. на загальну суму 6208, 91 грн. (штрафна санкція - 1494,26грн та пеня в сумі 4714,65грн.). Доказів сплати позивачем суми боргу у суду відсутні.

Питання повернення надмірно або помилково сплачених коштів єдиного внеску визначено затверджено наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 р. № 6, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.02.2016 р. за № 193/28323.

Згідно з п. 5 та п. 6 Порядку повернення коштів здійснюється у випадках:

1) надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719;

2) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок 3719;

3) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на рахунок з обліку доходів бюджету;

4) помилкової сплати податкових зобов`язань з податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій та пені, передбачених Податковим кодексом України, на рахунок 3719.

Враховуючи правомірність винесення вимоги про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 15.05.2015р. № Ф-1186-25, що підтверджена судовим рішенням, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для повернення коштів єдиного внеску.

Посилання скаржника на те, що недоїмка та пеня були нараховані протиправно, оскільки на момент нарахування даних платежів позивач був працевлаштований та єдиний внесок за нього сплачувався роботодавцем колегія суддів не приймає, оскільки правомірність нарахування недоїмки зі сплати єдиного внеску не є предметом спору в даній справі. Позивачем відповідно до вимог адміністративного позову, оскаржувалось відмова контролюючого органу повернуто помилково (на думку позивач) сплачені кошти єдиного внеску. Оцінку діям контролюючого органу надано судом першої інстанції та перевірено колегією суддів. В межах доводів апеляційної скарги підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не встановлено. Доводи апеляційної скарги повторюють обґрунтування заявлених позовних вимог, повно розглянуті судом першої інстанції та свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи не знайшли.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволоення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя Н.А. Бишевська

суддя А.В. Суховаров