Справа № 300/2586/21
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 300/2586/21 пров. № А/857/19975/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Затолочного В.С., Пліша М.А.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Донецькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року (суддя Остап`юк С.В., м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби в Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Донецькій області у червні 2021 року звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 41 293, 71 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно, в порушення податкового обов`язку встановленого пунктом 16.1 статті 16, статтею 266 ПК України не сплатив податкові зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018, 2019 роки, внаслідок чого утворився податковий борг в розмірі 41293,71 грн., який ним не сплачено.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі №300/2586/21 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що платежі за платіжними дорученнями №0.0..1 від 18.08.2021 на суму 7 920, 79 грн., №0.0..1 від 24.08.2021 на суму 4 768,31 грн., №0.0.222501871.1 від 10.08.2021 на суму 7 600, 70 грн., №0.0..1 від 10.08.2021 на суму 6 781, 07 грн., №0.0..1 від 31.08.2021 на суму 5 940 грн., №0.0..1 від 09.09.2021 на суму 1 282, 84 грн., за №0.0..1 від 07.09.2021 на суму 4 000 грн., за №0.0..1 від 06.09.2021 на суму 3 000 грн. були зараховані в рахунок погашення боргу, який виник раніше за 2017 рік, сума якого не була включена до стягнення, проте облікована в ІКП відповідача. Приймаючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції не було досліджено історію виникнення податкового боргу та не встановлено порядок зарахування коштів за платіжними дорученнями відповідача, і як наслідок, зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи та вимогам діючого законодавства.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна що суб`єкта.

Об`єкти нерухомого майна знаходяться у місті Бахмут Донецької області.

Позивач, податковими повідомленнями-рішеннями за № 0-0915, № 0-0915 від 31.05.2019, за № 0-0915, № 0-0915 від 02.06.2020 визначив ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018, 2019 роки на загальну суму 41 293, 71 грн.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 сплатив податковий борг за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018, 2019 роки, визначений податковими повідомленнями-рішеннями за № 0-0915, № 0-0915 від 31.05.2019, за № 0-0915, № 0-0915 від 02.06.2020 на загальну суму 41293,71 грн., що підтверджується дублікатами квитанцій, які долучені до матеріалів справи, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення податкового боргу у розмірі 41293,71 грн. у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 6.1 статті 6 ПК України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Статтею 8 ПК України визначено види податків та зборів.

В Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори (пункт 8.1).

До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом (пункт 8.2).

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад (пункт 8.3).

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно зі статтею 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Стаття 265 ПК України визначає склад податку на майно.

Відповідно до пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 даного Кодексу об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з пунктом 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2).

Відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266.7 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно з підпунктом 266.9.1 пункту 266.9 статті 266 ПК України податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Фізичні особи можуть сплачувати податок у сільській та селищній місцевості через каси сільських (селищних) рад або рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про прийняття податків.

Відповідно до підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується: фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 сплатив податковий борг за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018, 2019 роки, визначений податковими повідомленнями-рішеннями за № 0-0915, № 0-0915 від 31.05.2019, за № 0-0915, № 0-0915 від 02.06.2020 на загальну суму 41293,71 грн., що підтверджується дублікатами квитанцій за №0.0..1 від 18.08.2021 на суму 7 920,79 грн., за №0.0..1 від 24.08.2021 на суму 4768,31 грн., за №0.0.222501871.1 від 10.08.2021 на суму 7600, 70 грн., за №0.0..1 від 10.08.2021 на суму 6781,07 грн., за №0.0..1 від 31.08.2021 на суму 5940 грн., за №0.0..1 від 09.09.2021 на суму 1282,84 грн., за №0.0..1 від 07.09.2021 на суму 4000 грн., за №0.0..1 від 06.09.2021 на суму 3000 грн.

Враховуючи те, що відповідач сплатив податковий борг за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018, 2019 роки, визначений податковими повідомленнями-рішеннями за № 0-0915, № 0-0915 від 31.05.2019, за № 0-0915, № 0-0915 від 02.06.2020 на загальну суму 41293,71 грн., тому відсутні підстави для стягнення такого податкового боргу в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що платежі за вказаними вище квитанціями були зараховані в рахунок погашення боргу, який виник раніше (за 2017 рік), колегія суддів до уваги взяти не може, оскільки на підтвердження таких доводів позивачем не подано суду жодних доказів. Крім того, про наявність у відповідача податкового боргу за 2017 рік неможливо встановити й з матеріалів справи.

Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі № 300/2586/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді В. С. Затолочний
М. А. Пліш