Справа № 480/8673/21
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2022 року Справа № 480/8673/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Опімах Л.М.,
за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Л.В.,
представника позивача адвоката Кравченка П.А.,
представника відповідача Великодної Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/8673/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Машдеталь" до Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,-
В С Т А Н О В И В:
06 вересня 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Машдеталь» звернулось до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними і скасувати рішення Слобожанської митниці про коригування митної вартості товарів. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 15 жовтня 2020 року ТОВ «Машдеталь», як покупець, уклало з Fujian Changting Golden Dragon Rare Earth Co., Ltd (Китай), як продавцем, зовнішньоекономічний контракт №FCGD20201015, згідно умов якого продавець продає, а покупець купує ітрій металевий 99,9% чистоти в кількості 150 кг. Ціна іттрію металевого становить 37,26 дол. США за 1 кг на умовах поставки FOB - порт Циндао (Китай). Загальна сума товару по контракту - 5589 дол. США, умови оплати - 100% передоплата.
ТОВ «Машдеталь» платіжним дорученням №49 від 30.11.2020 сплатило на користь продавця суму 5589 дол. США в якості попередньої оплати.
На підставі оформлених належним чином документів вказаний товар було вивезено з Китаю (порт Циндао) та ввезено в Україну (порт Одеса), а згодом доставлено в Слобожанську митницю Держмитслужби для митного оформлення.
Декларантом ТОВ «Машдеталь» 16 березня 2021 року було подано до митного оформлення митну декларацію (надалі - МД) №UA807290/2021/005909, в якій вартість товару - ітрій металевий 99,9% чистоти - було визначено декларантом за основним методом на підставі зовнішньоекономічного контракту від 15.10.2020 №FCGD20201015, що відповідало реальній ціні правочину. Крім самої МД до митного оформлення були подані також і інші документи, перелік яких було наведено у графі 44 вказаної МД, а саме:
-зовнішньоекономічний контракт№FCGD20201015 від 15.10.2020
- рахунок-фактура №202012-INV-MASH-CI від 14.12.2020
- платіжне доручення №49 від 30.11.2020, що підтверджує оплату товару
- коносамент №FPSQD20121535 від 10.01.2021
- автотранспортна накладна №174005 від 03.03.2021
- довідка про вартість транспортно-експедиційних послуг №1503-21/1 від 15.03.2021.
При визначенні митної вартості за основним методом декларантом до вартості товару на базисі ГОВ - порт Циндао (Китай) також було додано вартість перевезення за маршрутом «порт Циндао (Китай) - порт Одеса». Страхування товару при перевезенні за вказаним маршрутом не здійснювалося.
По даній МД при подачі її до митного оформлення ТОВ «Машдеталь» було сплачено до державного бюджету обов`язкові платежі, виходячи із визначеної ним для цілей оподаткування вартості товару в сумі 5589 дол. США. Зазначені відомості були відображені у графах 43, 47, 48 та ВМД.
На вимогу митного органу додатково було надано наступні документи:
- рахунок-проформу №202011-ПчіУ-МА8Н від 03.11.2020 на оплату товару
У своєму Рішенні (графа 33) митниця зазначила наступну причину коригування:
«У відповідності до вимог пункту 5 статті 55 та пункту 4 статті 57 Митного кодексу України проведена процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обміну наявною у кожного з них інформацією та обгрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. Результати проведеної консультації наведено в електронному повідомленні, направленому декларанту.
Обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість товару не може бути визнано на підставі вимог ст.ст.54, 55, 57, 58, 59 Митного кодексу України: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також у зв`язку з тим, що документи, подані декларантом та зазначені у частині другій ст. 53 МКУ, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (зокрема: не надано договір на перевезення товару; згідно наданого коносаменту від 10.01.2021 №FPSQD 20121535 перевізник товару відрізняється від особи, що надала рахунок на транспортування; не надано митну декларацію країни відправлення; в наданому платіжному дорученні на оплату за товар не вказаний номер інвойсу, тощо), а також у зв`язку з неподанням декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених п.2 ст.53 МКУ, та відмовою декларанта надати додаткові документи для визначення митної вартості; 2) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари.
Джерелом інформації для даного Рішення є наявна в митного органу цінова інформація про митні оформлення подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено у максимально наближений термін, за фактами митних оформлень, що наявні у ЄАІС та АСМО Інспектор по товару 1) №UA100290/2020/334734 від 13.11.2020. При прийнятті даного Рішення застосовані Методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджені наказом ДФС України від 11.09.2015 №689.
Коригування митної вартості здійснено за другорядним методом (метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) у відповідності до ст.60, 61 МК України. Розрахунок митної вартості складає: товар 1) 60,00 дол. США/кг. Вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною 3 статті 53 МК України, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом, наведено в електронному повідомленні декларанту.
Позивач вважає, що Рішення Слобожанської митниці Держмитслужби є незаконними та необгрунтованими, просить його скасувати, зазначаючи, що ним подано до митного органу необхідний перелік долкументів, що підтверджують митну вартість товару.
Щодо зауваження митного органу про те, що згідно наданого коносаменту від 10.01.2021 №FPSQD20121535 перевізник товару відрізняється від особи, що надала рахунок на транспортування, позивач зазначив, що між ним, як вантажоодержувачем, та ТОВ «БІ ЕС ЕЙ ЮКРЕЙН ЛТД», як експедитором, укладено договір доручення на транспортно-експедиційне обслуговування вантажів №11/06/19/01 від 11.06.2019, за яким експедитор від імені та за рахунок вантажоодержувача виконує, зокрема, наступні дії: організовує та контролює морське перевезення (для чого має право укладати договори з третіми особами, в тому числі з різними контейнерними судноплавними лініями та від імені судноплавної лінії, яка фактично здійснює морське перевезення вантажу, збирати винагороду за перевезення вантажу), укладає договори на перевезення вантажів автотранспортом, здійснює розрахунки з транспортними та іншими організаціями. В свою чергу, вантажоодержувач відшкодовує експедитору фактичні витрати по здійсненню зобов`язань за договором. Оплата послуг за даним договором здійснюється на підставі виставлених рахунків.
При цьому, подання митної декларації країни відправлення не відноситься до переліку документів, що є обов`язковими для подання. Статтею 53 МК України визначено вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості. До таких документів митна декларація країни відправлення не належить. При цьому, за приписами частини 3 вказаної статті, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані надати (за наявності) запитувані додаткові документи, зокрема копію митної декларації країни відправлення.
В даному випадку, Товариство не мало можливості надати копію експортної митної декларації за її відсутності.
Щодо відсутності номеру інвойсу у платіжному дорученні позивач зазначив, що ним подане платіжне доручення №49 від 30.11.2020 на суму 5589 дол. США, в якому в графі «Призначення платежу» вказано: попередня оплата за контрактом №FCGD20201015 від 15.10.2020 за ітрій металевий. Також митному органу було надано рахунок-проформу №202011- ШУ-МАБН від 03.11.2020 на суму 5589 дол. США та рахунок-фактуру №202012-ШУ- МАБН-СІ від 14.12.2020 на суму 5589 дол. США. Всі надані документи (контракт, рахунки, платіжне доручення) не містять жодних розбіжностей.
При цьому, відповідно до п.3.7. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 №22, якою визначені, зокрема, правила оформлення платіжних доручень, реквізит «Призначення платежу» заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Тобто, обов`язкове посилання у платіжному дорученні на реквізити саме рахунку (інвойсу) не передбачено законодавством.
В частині витребування митним органом додаткових документів, передбачених п.2 ст.53 МКУ, та висновку про відмову декларантом надати додаткові документи для визначення митної вартості, позивач вказує на те, що митний орган має право вимагати додаткові документи тільки, якщо подані документи містять 1) розбіжності. 2) ознаки підробки або 3) не містять інформації про складові митної вартості товарів чи їх цін) (стаття 53 Митного кодексу). Водночас, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.
В даному випадку, за відсутності підстав для сумнівів у достовірності поданих документів, митниця необгрунтовано витребувала всі можливі додаткові документи, визначені ст.53 МКУ.
Повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, передбачених статтею 53 МК України, документів. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Крім того, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Також вимога митного органу про надання декларантом інформації про угоди на ідентичні товари не ґрунтується на вимогах закону, оскільки декларант не зобов`язаний збирати та подавати таку інформацію. Надання вказаних документів саме декларантом не входить до його обов`язків, передбачених частиною 2 статті 52 Митного кодексу України, ні до прав, передбачених частиною 3 статті 52 цього Кодексу.
Позивач також зазначає, що спірне Рішення не містить обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митницею. Для обґрунтування свого рішення митниця формально посилається лише на номер і дату митної декларації ідентичного товару з вищою вартістю, а саме МД СІА100290/2020/334734 від 13.11.2020. Посилання у спірному Рішенні на номер митної декларації, як на джерело цінової інформації, не свідчить про належне обгрунтування митним органом можливості визначення митної вартості за другорядним методом.
Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
Саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Відповідач подав відзив на позов, в якому проти задовлення вимог заперечив, представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що 16 березня 2021 року ТОВ «Машдеталь» було подано митну декларацію № UA807290/2021/005909 згідно якої до митного органу пред`явлено товар: рідкісноземельні метали: Ітрій металевий 99,9% чистоти 150 кг. Відповідно до гарфи 20 митної декларації та п.2.1 Контракту товар поставлявся нга умовах FOB Циндао, Китай. Такі умови поставки означають, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження, з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець.
Частиною третьою ст.336 Митного кодексу України пероедбачено, що під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант надає документи та відомості. Разом з митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартсоті. В митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості,в тому числі й про документи, що підтверджують заявлену митну вартість ьтоварів та обраний метод її визначкення відповідно до ст. 53 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст. 53 Митного кодексу України одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які мають подаватися декларантом в підтвердження заявленої митної вартсоті товарів, визначений ч.2 ст.53 Кодексу.
На підтвердження митної вартості товару позивачем наданий ряд документів, проте, не наданий договір про транспортно-експедиторські послуги, укладений між ТОВ «БІ ЕС ЕЙ ЮКРЕЙН ЛТД» та перевізником товару.
Також, відповідно до поданого коносаменту від 10.01.2021 перевізник товару відрізняється від особи, що надала рахунок на транспортування, а в платіжному дррученні в призначенні платежу не визначений номер рахунку-фактури, вказаний лише договір за яким здійснювалась поставка товару.
Таким чином, декларантом розрахунки здійснені на основі даних, які не підтверджені документально, що є порушенням вимог вимог ч.9 ст.58 Митного кодексу України. Таким чином, митний орган дійшов висновку про необхідність коригування заявленої позивачем митної вартості за другорядним методом на основі наявної інформації з програмно-інформаційного комплексу ЄАІС щодо митного оформлення подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено на митній території України. Джерелом інформації для даного рішення стала наявна у митному органі цінова інформація наявна в АСМО Інспектор про митні оформлення товару (за фактом попередніх оформлень), здійснені у максимально наближений термін: МД UA 100290/2020/334734 від 13.11.2020. Коригування митної вартості товару було здійснено за методом визначення митної вартості щодо подібних товарів.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задовленню, виходячи з наступного.
Судом встановено, що позивачем ТОВ «Машдеталь» 16 березня 2021 року було подано до митного оформлення митну декларацію (надалі - МД) №UA807290/2021/005909, в якій вартість товару - ітрій металевий 99,9% чистоти - було визначено декларантом за основним методом на підставі зовнішньоекономічного контракту від 15.10.2020 №FCGD20201015, що відповідало реальній ціні правочину. Крім самої МД до митного оформлення були подані також і інші документи, перелік яких було наведено у графі 44 вказаної МД, а саме:
-зовнішньоекономічний контракт№FCGD20201015 від 15.10.2020
- рахунок-фактура №202012-INV-MASH-CI від 14.12.2020
- платіжне доручення №49 від 30.11.2020, що підтверджує оплату товару
- коносамент №FPSQD20121535 від 10.01.2021
- автотранспортна накладна №174005 від 03.03.2021
- довідка про вартість транспортно-експедиційних послуг №1503-21/1 від 15.03.2021. ( а.с. 12-29)
При визначенні митної вартості за основним методом декларантом до вартості товару на базисі ГОВ - порт Циндао (Китай) також було додано вартість перевезення за маршрутом «порт Циндао (Китай) - порт Одеса». Страхування товару при перевезенні за вказаним маршрутом не здійснювалося.
По даній МД при подачі її до митного оформлення ТОВ «Машдеталь» було сплачено до державного бюджету обов`язкові платежі, виходячи із визначеної ним для цілей оподаткування вартості товару в сумі 5589 дол. США. Зазначені відомості були відображені у графах 43, 47, 48 та ВМД.
На вимогу митного органу додатково було надано наступні документи:
- рахунок-проформу №202011-ПчіУ-МА8Н від 03.11.2020 на оплату товару
У своєму Рішенні (графа 33) митниця зазначила наступну причину коригування:
«У відповідності до вимог пункту 5 статті 55 та пункту 4 статті 57 Митного кодексу України проведена процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обміну наявною у кожного з них інформацією та обгрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. Результати проведеної консультації наведено в електронному повідомленні, направленому декларанту.
Обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість товару не може бути визнано на підставі вимог ст.ст.54, 55, 57, 58, 59 Митного кодексу України: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також у зв`язку з тим, що документи, подані декларантом та зазначені у частині другій ст. 53 МКУ, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (зокрема: не надано договір на перевезення товару; згідно наданого коносаменту від 10.01.2021 №FPSQD 20121535 перевізник товару відрізняється від особи, що надала рахунок на транспортування; не надано митну декларацію країни відправлення; в наданому платіжному дорученні на оплату за товар не вказаний номер інвойсу, тощо), а також у зв`язку з неподанням декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених п.2 ст.53 МКУ, та відмовою декларанта надати додаткові документи для визначення митної вартості; 2) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари.
Джерелом інформації для даного Рішення є наявна в митного органу цінова інформація про митні оформлення подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено у максимально наближений термін, за фактами митних оформлень, що наявні у ЄАІС та АСМО Інспектор по товару 1) №UA100290/2020/334734 від 13.11.2020. При прийнятті даного Рішення застосовані Методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджені наказом ДФС України від 11.09.2015 №689.
Коригування митної вартості здійснено за другорядним методом (метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) у відповідності до ст.60, 61 МК України. Розрахунок митної вартості складає: товар 1) 60,00 дол. США/кг. Вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною 3 статті 53 МК України, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом, наведено в електронному повідомленні декларанту.
Це рішення митного органу суд вважає протиправним і таким, що підлягає скасуванню з огляду на таке.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 Митного кодексу України).
На виконання статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють мигну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої мігшої вартості, визначений статтею 53 Митного кодексу України. До таких документів належать: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахупок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За приписами частини 3 вказаної статті, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здіііспюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи в горський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення мінного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені форми митного контролю (ч.5 ст.54 Митного кодексу України).
Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, митний орган доходів і зборів може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, гцо заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу (п.п.2,3 ч.б ст. 54 Митного кодексу України).
При цьому, згідно ст.55 Митного кодексу України, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту встановлюються статтею 57 Митного кодексу України. До таких методів належать: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні - за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що митною вартістю товарів є ціна, яку дектарант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціпа має бути підтверджена належними та достовірними документами, зокрема, зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). При цьому, якщо рахунок сплачено, дектарант зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, наявності у них розбіжностей, ознак підробки, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обгрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки митного органу повинні грунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Так, в оскаржуваному Рішенні в обгрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, зазначено про невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також у зв`язку з тим, що документи, подані декларантом та зазначені у частині другій ст. 53 МКУ, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (зокрема: не надано договір на перевезення товару; згідно наданого коносаменту від 10.01.2021 №їїР8СШ20121535 перевізник товару відрізняється від особи, що надала рахунок на транспортування; не надано митну декларацію країни відправлення; в наданому платіжному дорученні на оплату за товар не вказаний номер інвойсу, тощо), а також у зв`язку з ненаданням декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених п.2 ст.53 МКУ, та відмовою декларанта надати додаткові документи для визначення митної вартості.
Разом з тим, відповідно до частини другої статті 53 МК України для підтвердження витрат на транспортування подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Відповідно до розділу III Правил заповнення декларацій митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:
- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно- експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;
- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Зі змісту наведених норм вбачається, що договір на перевезення не тільки не є основним документом, що має підтверджувати транспорті витрати, але й взагалі в них не згадується. Це іюв язано. зокрема, з тим, що договір може взагалі не містити інформацію про вартість перевезення, оскільки остання може визначатися в заявках/замовленнях на перевезення та рахунках на їх оплату.
Також судом встановлено, що між ТОВ «Машдеталь», як вантажоодержувачем, та ТОВ «БІ ЕС ЕЙ ЮКРЕЙН ЛТД», як експедитором, укладено договір доручення на транспортно-експедиційне обслуговування вантажів №11/06/19/01 від 11.06.2019 ( а.с. 26-27). Згідно умов даного договору експедитор від імені та за рахунок вантажоодержувача виконує, зокрема, наступні дії: організовує та контролює морське перевезення (для чого має право укладати договори з третіми особами, в тому числі з різними контейнерними судноплавними лініями та від імені судноплавної лінії, яка фактично здійснює морське перевезення вантажу, збирати винагороду за перевезення вантажу), укладає договори на перевезення вантажів автотранспортом, здійснює розрахунки з транспортними та іншими організаціями. В свою чергу, вантажоодержувач відшкодовує експедитору фактичні витрати по здійсненню зобов`язань за договором. Оплата послуг за даним договором здійснюється на підставі виставлених рахунків.
При цьому, подання митної декларації країни відправлення не відноситься до переліку документів, що є обов`язковими для подання. Статтею 53 МК України визначено вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості. До таких документів митна декларація країни відправлення не належить. При цьому, за приписами частини 3 вказаної статті, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані надати (за наявності) запитувані додаткові документи, зокрема копію митної декларації країни відправлення.
В даному випадку, Товариство не мало можливості надати копію експортної митної декларації за її відсутності.
Щодо відсутності номеру інвойсу у платіжному дорученні позивач зазначив, що ним подане платіжне доручення №49 від 30.11.2020 на суму 5589 дол. США, в якому в графі «Призначення платежу» вказано: попередня оплата за контрактом №FCGD20201015 від 15.10.2020 за ітрій металевий. Також митному органу було надано рахунок-проформу №202011- ШУ-МАБН від 03.11.2020 на суму 5589 дол. США та рахунок-фактуру №202012-ШУ- МАБН-СІ від 14.12.2020 на суму 5589 дол. США. Всі надані документи (контракт, рахунки, платіжне доручення) не містять жодних розбіжностей.
При цьому, відповідно до п.3.7. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 №22, якою визначені, зокрема, правила оформлення платіжних доручень, реквізит «Призначення платежу» заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Тобто, обов`язкове посилання у платіжному дорученні на реквізити саме рахунку (інвойсу) не передбачено законодавством.
В частині витребування митним органом додаткових документів, передбачених п.2 ст.53 МКУ, та висновку про відмову декларантом надати додаткові документи для визначення митної вартості, позивач вказує на те, що митний орган має право вимагати додаткові документи тільки, якщо подані документи містять 1) розбіжності. 2) ознаки підробки або 3) не містять інформації про складові митної вартості товарів чи їх цін) (стаття 53 Митного кодексу). Водночас, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.
В даному випадку, за відсутності підстав для сумнівів у достовірності поданих документів, митниця необгрунтовано витребувала всі можливі додаткові документи, визначені ст.53 МКУ.
Повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, передбачених статтею 53 МК України, документів. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Крім того, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Також, вимога митного органу про надання декларантом інформації про угоди на ідентичні товари не ґрунтується на вимогах закону, оскільки декларант не зобов`язаний збирати та подавати таку інформацію. Надання вказаних документів саме декларантом не входить до його обов`язків, передбачених частиною 2 статті 52 Митного кодексу України, ні до прав, передбачених частиною 3 статті 52 цього Кодексу.
Суд також вважає, що спірне Рішення не містить обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митницею.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема:
обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
нааявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Верховний Суд у постанові від 27.06.2019 у справі №803/667/17 зазначив, що митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за іншим ніж першим методом, має вказати яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, навести порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості, оскільки це є вимогами частини другої статті 55 Митного кодексу України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.
Для обґрунтування свого рішення митниця посилається на номер і дату митної декларації ідентичного товару з вищою вартістю, а саме МД СІА100290/2020/334734 від 13.11.2020. Посилання у спірному Рішенні на номер митної декларації, як на джерело цінової інформації, не свідчить про належне обгрунтування митним органом можливості визначення митної вартості за другорядним методом.
Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
Саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Таким чином, на підставі викладеного, суд виходить з того, що що позивачем під час проходження процедури митного оформлення товарів, надано до митного органу документально підтверджені дані про ціну договору. Ці дані містилися у документах, поданих за переліком, передбаченим частинами першою, другою, третьою статті 53 Митного кодексу України, та не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товарів.
Згідно ч. 1, 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. На переконання суду відповідач не довів правомірності свого рішення.
За таких обставин, перевіривши рішення Сумської митниці про коригування митної вартості на відповідність вимогам частини 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає рішення протиправним і таким, що підлягає скасуванню.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України позивачу належить відшкодувати судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 2270,00 грн. (а.с.110).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправним і скасувати рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 16.03.2021 №UA 807000/2021/000512/2 .
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці Державної митної служби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Машдеталь" 2270,00 грн. в рахунок відшкодування судового збору.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 01 лютого 2022 року.

Суддя Л.М. Опімах