Справа № 160/15271/21
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Букіна Л.Є.,
за участі: секретаря судового засідання Котляревська Г.С.,
представника позивача - Погосян В.Е.,
представника відповідача, третьої особи - Онасенко О.В.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Віктор і К" до Східного межрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Приватного підприємства "Віктор і К" до Східного межрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просить визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.07.2021 року №220/32-00-07-01-01-32, № 221/32-00-07-01-01-32 та № 218/32-00-07-01-01-32 відповідно, а також дій з приводу проведення та відновлення перевірки.
В обґрунтування позову Товариство посилається на свою добросовісність як платника податку, оскільки ним сформовано податковий кредит та визначені фінансові показники, у періоді який перевірявся, на підставі відповідних документів бухгалтерського обліку. При цьому, усі учасники господарських операцій на момент укладання відповідних договорів, відповідали ознакам і поняттю юридичних осіб та виступали правоздатними учасниками господарського обороту, а самі правочини опосередковувалися реальним настанням правових наслідків та мали на меті отримання прибутку, у зв`язку з чим вважає, що здійснюючи оскаржені донарахування контролюючий орган діяв не на підставі та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.07.201 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що оскаржені рішення прийняті ним у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки надані Товариством до перевірки документи та сукупність доказів свідчать про відсутність факту реального вчинення господарських операцій, а самі операції спрямовані виключно на подальшу мінімізацію податкових зобов`язань усіх учасників «паперово-транзитного» переміщення товару по ланцюгу постачання, у зв`язку з чим, у задоволенні позову просить відмовити.
Ухвалою суду від 11.11.2021 року закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті.
У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції і надали суду пояснення аналогічні тим, що викладені в заявах по суті.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що Товариство є юридичною особою приватного права, перебуває на податковому обліку в органах ДПС і є платником, зокрема: податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг). З установчих документів позивача вбачається, що останній здійснює діяльність пов`язану з виробництвом олії та тваринних жирів.
На підставі наказу від 14.02.2020 року № 223 і відповідних направлень посадовими особами відповідача у період з 28.02.2020 р. по 15.03.2021 року проведено планову документальну виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2016 р. по 31.12.2019 року та з правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2016 р. по 31.12.2019 року. Термін проведення перевірки зупинявся у зв`язку з установленням мораторію відповідно до п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України та продовжено з 04.03.2021 року відповідно до наказу від 26.02.2021 року № 76.
За результатами перевірки відповідачем складено акт від 22.03.2021 р.№ 201/32-00-07-01-01-11-20651018, згідно із висновків якого, серед іншого перевіркою встановлено порушення позивачем статті 44, ст. 188, ст. 198, статті 200, статті 208 Податкового кодексу України, у результаті чого останнім занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 38157735, а також завищено суму від`ємного значення за грудень 2019 року у розмірі 9639607 грн.
На підставі акту та встановлених порушень, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.04.2021 року № 000097/0701, яким визначено суму грошового зобов`язання на загальну суму 47697168,75 грн. та № 000096/0701, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 9639607 грн. та від 000100/0701, яким позивачеві визначено грошові зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 77825966,50 грн.
Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржені позивачем у адміністративному порядку та рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 12.07.2021 року скаргу позивача задоволено частково, податкові повідомлення-рішення у частині невизнання перевіркою взаємовідносин з ТОВ «САН СИД», ПП «АГРОЦЕНТР», ТОВ «АГРОКОМФОРТ», ТОВ «АРТ-ПОСТАЧ», ТОВ «АГРОФІРМА ДЕМЕТРА», ТОВ «КВАДРО», ТОВ «АГРО-ХІМ ЦЕНТР», ТОВ «АГРОЗЕРНОТОРГ», ТОВ «ВФ-КОРП», ПП «АРЧ-АРТУР», ТОВ «ФГ «БАГАТЕ», ТОВ ВКФ «САММІТ», ТОВ «СОМА ТРЕЙД» та ТОВ «АЛЬЯНС БІЗНЕС ГРУП».
За результатами розгляду скарги відповідачем 28.07.2021 року прийняті податкові повідомлення-рішення з урахуванням рішення ДПС від 12.07.2021 року, а саме:
- податкове повідомлення-рішення № 220/32-00-07-01-01-32 форми «Р» про визначення позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 4579954, 50 гривень (за податковими зобов`язаннями 4163595,00 гривень, штрафними (фінансовими) санкціями 416359, 50 гривень);
- податкове повідомлення-рішення № 221/32-00-07-01-01-32 форми «В4», яким позивачеві зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1659112 грн.;
- податкове повідомлення-рішення № 218/32-00-07-01-01-32 форми «ПН», яким до позивача застосовано штраф у розмірі 546077,50 грн.
Вказані податкові повідомлення-рішення і є предметом розгляду у цій справі.
Стосовно дій відповідача щодо проведення перевірки позивача суд зазначає про таке.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020р. №540-IX внесено зміни до ПК України, зокрема підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України доповнено пунктом 52-2, яким установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020р. по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім: документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.
Інформація про перенесення документальних планових перевірок, які відповідно до плану-графіку проведення планових документальних перевірок мали розпочатися у період з 18 березня 2020р. по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" не були розпочаті, включається до оновленого плану-графіку, який оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, протягом 10 календарних днів з дня завершення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).
Документальні та фактичні перевірки, що були розпочаті до 18 березня 2020 року та не були завершеними, тимчасово зупиняються на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). Таке зупинення перериває термін проведення перевірки та не потребує прийняття будь-яких додаткових рішень контролюючим органом.
На період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених ст.102 цього Кодексу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено з 12 березня до 3 квітня 2020р. на усій території України карантин.
Постановами від 9 грудня 2020р. №1236, від 21.04.2021р. №405, від 16.06.2021р. №611 Кабінетом Міністрів України прийнято рішення про продовження дії карантину.

Разом з цим, відповідно до положень п.4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 17.09.2020р. №909-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (далі Закон №909-ІХ) на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, надано право Кабінету Міністрів України скорочувати строк дії обмежень, заборон, пільг та гарантій, встановлених відповідними законами України, прийнятими з метою запобігання виникненню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, крім випадків, коли зазначене може призвести до обмеження конституційних прав чи свобод особи.

Вказана норма на даний час є діючою та не конституційною не визнана.

Таким чином, Верховна Рада України уповноважила Кабінет Міністрів України скорочувати строк дії обмежень, встановлених відповідними законами України, прийнятими з метою запобігання виникненню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Суд зауважує, що положення п.52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, як і п.4 розділу II "Прикінцеві положення" Закону №909-ІХ були прийняті саме з метою запобігання виникненню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, внаслідок якої актами Кабінету Міністрів України було введено та продовжено у подальшому карантин.

Отже, враховуючи право Кабінету Міністрів України скорочувати строк дії обмежень, заборон, пільг та гарантій, встановлених відповідними законами України, прийнятими з метою запобігання виникненню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, яке надано положеннями Закону №909-ІХ, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність повноважень у Кабінету Міністрів України скоротити строк дії обмежень, заборон, встановлених положеннями п.52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

З метою реалізації вимог п.4 розділу II "Прикінцеві положення" Закону №909-ІХ, 3 лютого 2021р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №89 "Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірки" (далі постанова КМ України №89), якою визначено скоротити строк дії обмежень, встановлених п.52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок, дозволивши проведення таких видів перевірок юридичних осіб: тимчасово зупинених документальних та фактичних перевірок, що були розпочаті до 18 березня 2020 р. та не були завершеними; документальних перевірок, право на проведення яких надається з дотриманням вимог п.77.4 ст.77 Кодексу; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.1 та/або 78.1.4 п.78.1 ст.78 Кодексу, суб`єктів господарювання реального сектору економіки, які сформували податковий кредит за рахунок оформлення ризикових операцій з придбання товарів/послуг (із переліку ризикових платників податків, визначених у межах роботи Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України з питань розслідування оприлюднених у засобах масової інформації фактів можливих корупційних дій посадових осіб органів державної влади, які призвели до значних втрат дохідної частини Державного бюджету України, утвореної відповідно до Постанови Верховної Ради України від 24 квітня 2020р. №568-ІХ); документальних позапланових перевірок платників податків, за якими отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником валютного законодавства в частині дотримання граничних строків надходження товарів за імпортними операціями та/або валютної виручки за експортними операціями; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.12, 78.1.14, 78.1.15, 78.1.16 п.78.1 ст.78 Кодексу.

Отже, постановою Кабінету Міністрів України №89 контролюючому органу надано право на проведення документальних перевірок під час дії мораторію виключно за умови дотриманням ним вимог п.77.4 ст.77 ПК України.

Суд зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України №89 є чинною, доказів скасування або визнання її не чинною до суду не надано.

За наведених обставин, проведення документальної планової перевірки правомірно поновлено відповідно до наказу від 09.02.2021 року № 43, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправними дій щодо проведення та відновлення планової документальної виїзної перевірки є необгрунтованими і тому задоволенню не підлягають.

Стосовно ж суті виявлених перевіркою порушень, суд виходить з того, що предметом спору у цій справі є фінансово-господарські взаємовідносини позивача з контрагентами-постачальниками робіт (послуг) - ТОВ «ІНТЕРПАМПС ГРУП», ТОВ «ВЕСПЕР І К» та ТОВ «АГРОУКРТОРГ» за період з 01.07.2016 р. по 31.12.2019 року, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит та фінансові показники у відповідному звітному податковому періоді, висновки щодо яких викладені податковим органом в акті перевірки від 22.03.2021 р.№ 201/32-00-07-01-01-11-20651018.

Дослідивши первинні документи, надані позивачем на підтвердження фінансово-господарських взаємовідносини з вказаними контрагентами за період, який перевірявся, суд зазначає, зокрема про таке.

З матеріалів справи слідує, що між позивачем та ТОВ «ІНТЕРПАМПС ГРУП» протягом 2016-2017 року укладено усні договори та 06.04.2017 року письмовий договір поставки № 06041702, за яким ТОВ «ІНТЕРПАМПС ГРУП» зобов`язується передати позивачеві у власність товар, а останній його оплатити.

На виконання умов договору ТОВ «ІНТЕРПАМПС ГРУП» як постачальником здійснено на адресу позивача поставку відповідного насосу, електронасосу та насосного агрегату, що підтверджується відповідними видатковими накладними.

Позивач розрахувався за товар, що підтверджуються відомостями по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» та платіжними дорученнями.

Крім того, між позивачем та ТОВ «ВЕСПЕР І К» укладено договір на виконання робіт з переробки від 09.10.2017 року № 09101706 на виконання робіт з переробки технологічних установках олію соняшникову нерафіновану невимороженого сорту кінцевим продуктом якого є олія соняшникова рафінована дезодорована виморожена.

На виконання умов договору позивачеві надано наведені послуги з переробки, що підтверджується актами наданих послуг з переробки, податковими та видатковими накладними, а також товарно-транспортними накладними.

Суми податку на додану вартість по вказаним операціям включено позивачем до складу податкових зобов`язань в деклараціях у відповідних періодах.

Окрім того, між позивачем та ТОВ «АГРОУКРТОРГ» укладено договір від 01.03.2017 року № 01032017, за умовами якого ТОВ «АГРОУКРТОРГ» здійснило на користь позивача поставку лушпиння соняшника, олії соняшникової нерафінованої невимороженої першого гатунгу, олії розливної запашної, жмихсоняшниковий формпресований від олії 1г запашна та інші.

Фактичне виконання умов договору підтверджується відповідними документами, долученими до матеріалах справи. Позивач розрахувався за товар, що підтверджуються відомостями по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» та платіжними дорученнями

Усі ці документи перевірялися відповідачем під час проведення перевірки та жодних зауважень контролюючий орган щодо їх складання не висував. Зобов`язання за такими договорами виконані сторонами у повному обсязі, придбаний товар та послуги використані позивачем у власній господарській діяльності, а товар використаний позивачем у власній господарській діяльності.

Також під час судового розгляду справи позивач також долучив до матеріалів справи акти прийому-передачі сировини, посвідчення якості на сировину, довіреності на осіб, які були задіяні при здачі сировини, акти виконаних робіт послуг переробки давальницької сировини.

При цьому, судом встановлено, що всі документи відповідають вимогам законодавства України, мають обов`язкові реквізити, спрямовані на реальне настання правових наслідків та мали на меті отримання прибутку.

Стосовно ж зауважень позивача до складених товарно-транспортних накладних суд з цього приводу ураховує позицією Верховного Суду від 20.03.2020 року у справі №520/399/19, відповідно до якої товарно-транспортна накладна не є обов`язковим первинним документом, що складається під час здійснення господарської операції з поставки товару, що і відбувалось у спірних правовідносинах.

Разом з цим, незначні помилки, допущені під час складання документів на підтвердження господарської діяльності не повинні позбавляти платника податку на формування фінансових показників з податкової звітності.

Ставлячи під сумнів «товарність» вказаних операцій контролюючий орган посилається лише на проведені податкові перевірки стосовно перелічених вище контрагентів-підприємства, наявності стосовно їх посадових осіб кримінальних проваджень, а також відсутності у них відповідних трудових ресурсів.

Проте, судом вказані посилання до уваги не приймається, оскільки при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні досліджуватись відносини безпосередньо між учасниками господарської операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Наявність кримінальної справи щодо контрагента платника податків, в якій не винесено обвинувального вироку або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними (постанова Верховного суду від 07.08.2018 року справа №803/1482/15, постанова Верховного суду від 26.06.2018 року справа №826/24815/15). Більш того, відповідачем не надано жодного кримінального вироку, яким би була надана правова оцінка вищевказаним господарським операціям або доказів того, що такі правочини визнані судом недійсними.

При цьому, сам факт наявності відповідної ухвали або вироку суду, ухваленого на підставі угоди у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених вироком, який набрав законної сили.

Окрім цього, посилання відповідача на допит та пояснення деяких посадових осіб контрагентів-позивача не містять у собі встановлених обставин, які б свідчили про невиконання контрагентами своїх договірних зобов`язань саме по господарських відносинах з позивачем або встановлення обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарювання.

Також суд не бере до уваги посилання контролюючого органу на відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів, оскільки це не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчать про одержання податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників можливе за договорами цивільно-правового договору та у інших випадках

Крім того, позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни. У разі якщо контрагентами були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Отже, факт реальності придбання позивачем товарів (послуг) за вказаними договорами, підтверджується вищенаведеними первинними документами, які розцінені судом як належне документальне підтвердження реального характеру спірних операцій.

Крім того, суд виходить з того, що на час здійснення спірних господарських операцій вище перелічені контрагенти позивача були зареєстровані в установленому законом порядку, відповідали ознакам і поняттю юридичної особи та виступали правоздатними учасниками господарського обороту.

Окрім цього, суд зазначає, що платник податку (покупець товару), який дотримався вимог закону щодо формування податкового кредиту не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентом чи його постачальниками вимог законодавства щодо створення підприємства, здійснення господарської діяльності, виконання податкових зобов`язань тощо і в подальшому зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати та податковий кредит. У разі коли постачальник чи його контрагенти допустили порушення вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо них.

Також, в матеріалах справи відсутні докази встановлення контролюючим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Відповідачем не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з вказаними контрагентами, що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.

Крім того, у відповідності до ст. 71 Податкового кодексу України, податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.

Процес зіставлення даних податкової звітності з ПДВ у розрізі контрагентів є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань та податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці.

Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку.

За наведених вище обставин у їх сукупності, суд не приймає висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 22.03.2021 р.№ 201/32-00-07-01-01-11-20651018, щодо встановлених у ньому обставин, які свідчать про відсутність здійснення спірної господарської діяльності між зазначеними суб`єктами господарювання та позивачем.

Суд також зазначає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Вимоги до первинних документів містяться у ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, підтвердженням факту виконання договору поставки товару (робі) є первинні документи податкового та бухгалтерського обліку, які складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, чинне податкове законодавство не ставить право платника податку на включення сум сплаченого податку до складу податкового кредиту та формування показників податкової звітності в залежність від господарських, технічних та виробничих можливостей своїх постачальників.

Платник податків (покупець товару, робіт, послуг) не має обов`язку та права здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, і в подальшому не повинен зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності за можливе допущення порушення законодавства іншими юридичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність - це діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарську діяльність визначено як діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, документи, підтверджуючі використання вказаних товарів у власній господарській діяльності.

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об`єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагентів, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

У відповідності до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Абзацом «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, правомірність формування платником податку податкового кредиту та показників податкової звітності визначається фактичним проведенням операцій платником податку зі своїми безпосередніми контрагентами, які оформлені належними документами.

Враховуючи, що позивач у перевіряємому періоді формував свій податковий кредит та фінансові показники на підставі первинних документів та податкових накладних, які відповідають встановленим для них вимогам в межах проведених господарських операцій, у суду відсутні підстави вважати, що його податкова звітність з податку на додану вартість складалася без відповідного підтвердження первинними документами.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про визнання протиправними та скасування оскаржених податкових повідомлень-рішень відповідача від 24.07.2021 року №220/32-00-07-01-01-32, № 221/32-00-07-01-01-32. Також є протиправним та підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення відповідача № 218/32-00-07-01-01-32, як таке, що є похідним від встановлених відповідачем висновків нереальності господарських операцій з вищенаведеними контрагентами. А тому, в тій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати у розмірі 22700,00 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного підприємства "Віктор і К" - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомленні- рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, які прийняті щодо Приватного підприємства "Віктор і К" від 28.07.2021 року:

№ 220/32-00-07-01-01-32 за формою «Р»,

№ 221/32-00-07-01-01-32 за формою «В4»

№ 218/32-00-07-01-01-32 за формою «ПН».

У задоволення решти позовних вимог- відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на користь Приватного підприємства "Віктор і К" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 22 700 (двадцять дві тисячі сімсот) гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 18 грудня 2021 року.

Суддя Л.Є. Букіна