Справа № 380/925/21
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 380/925/21 пров. № А/857/16696/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Кузьмича С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року, ухвалене суддею Кузаном Р.І. у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 380/925/21 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд стягнути з відповідача податковий борг в сумі 107987,43 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь державного бюджету податковий борг в сумі 107987,43 грн.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що податкові зобов`язання відповідача є узгодженими та вчасно несплаченими, внаслідок чого у відповідача утворився податковий борг, який належить стягнути на користь державного бюджету.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову.

Таку позицію обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не дослідив природу утворення податкового боргу, внаслідок чого прийняв рішення без повного з`ясування всіх обставин справи, зокрема, правомірності нарахування позивачем податкових зобов`язань.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на 22.10.2020 року за відповідачем рахується податковий борг в сумі 107 987,43 грн., який складається з:

- податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 99693,79 грн. (нарахований на підставі податкових повідомлень-рішень № від 25.09.2018 року на суму 86203,57 грн., № від 15.08.2018 року в сумі 170,00 грн., пеня на сумі 13320,22 грн.);

- військового збору в сумі 8293,64 грн. (нарахований на підставі податкового повідомлення-рішення № від 25.09.2018 року в сумі суму 7183,62 грн., пеня в сумі 1110,02 грн.).

28.11.2018 року позивач сформував податкову вимогу форми «Ф» № 9478-51, яку направив відповідачу.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Апеляційний суд зазначає, що предметом спору у цій справі є правомірність стягнення із відповідача податкового боргу.

В межах предмета спору, апеляційний суд аналізує наступні норми права.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За правилами пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі, визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, у разі несплати платником податків протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення (за відсутності факту оскарження такого акту індивідуальної дії) визначених в такому рішенні грошових зобов`язань у податкового органу виникає право надіслати платнику податків податкову вимогу.

Пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України передбачено, що стягнення коштів платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги).

Отже, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання (вручення) платникові податків податкової вимоги.

Згідно з пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Відповідно до абзацу 2 пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

Враховуючи викладене, за винятком випадків оскарження податкового повідомлення-рішення, законодавство пов`язує виникнення у фізичної особи обов`язку сплатити грошове зобов`язання із фактом особистого вручення їй чи законному представникові податкового повідомлення-рішення або надсилання його рекомендованим листом з повідомленням про вручення за місцем проживання або останнім відомим місцезнаходженням.

Підпунктом 2 пункту 3 Розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року № 1204 (далі Порядок № 1204), передбачено, що дата надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення проставляється працівником структурного підрозділу контролюючого органу, якій склав це податкове повідомлення-рішення,- у разі надіслання податкового повідомлення-рішення листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до примірника податкового повідомлення-рішення, який залишився в контролюючому органі (при направленні податкового повідомлення-рішення форми «Ф» - до корінця податкового повідомлення-рішення).

Відповідно до пункту 62 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, у разі подання для пересилання реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу з повідомленням про його вручення відправник заповнює бланк повідомлення на свою поштову адресу або адресу особи, якій за його дорученням належить надіслати повідомлення після вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 1204, якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Таким чином, податковий орган при направленні на адресу фізичної особи (місце проживання або останнє відоме місцезнаходження) податкового повідомлення-рішення поштою повинен відобразити дату відправлення на корінці податкового повідомлення-рішення та прикріпити до нього повернуте повідомлення про вручення, в якому зазначається дата вручення або причини невручення.

Отже, для встановлення факту направлення (вручення) фізичній особі податкового повідомлення-рішення поштою у встановленому законодавством порядку, дослідженню підлягають:

відповідність адреси одержувача у поштовому відправленні місцю проживання або останньому відомому місцезнаходженню фізичної особи;

повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, в якому зазначено дату вручення або причини невручення;

відповідність дати відправлення на корінці податкового повідомлення-рішення даті, зазначеній у повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення тощо.

Апеляційний суд встановив те, що податкова адреса відповідача, яка зазначена у податкових повідомленнях-рішеннях є: АДРЕСА_2 . Натомість, позивач податкові повідомлення-рішення надіслав відповідачу на адресу: АДРЕСА_3 . Аналогічно і сформована та надіслана податкова вимога.

З наведеного слідує, що позивач надіслав відповідачу податкові повідомлення-рішення якими визначено відповідачу грошові зобов`язання та податкову вимогу за адресою, яка відмінна від податкової адреси платника податків, не надавши доказів на підтвердження того, що адреса надсилання рішень є адресою місцезнаходження відповідача.

Позивач у справі подав до суду першої інстанції дві копії зворотніх поштових повідомлень, які підтверджують надсилання на адресу відповідача у справі певних документів.

Однак апеляційний суд звертає увагу на те, що з зазначених зворотніх поштових повідомлень не можливо встановити факт направлення позивачем у справі податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги.

Зокрема, зворотні поштові повідомлення, які містяться на аркушах справи 6 (на звороті) та 11, датовані 16 січня 2019 року (податковий орган пов`язує дату надіслання податкової вимоги від 28.11.2018 року) та 02 жовтня 2018 року (податковий орган пов`язує дату надіслання податкових повідомлень-рішень від 25.09.2018 року) відповідно.

Апеляційний суд дослідивши ці поштові повідомлення встановив те, що поштове відправлення зі штрих-кодовим ідентифікатором № 481 від 16.01.2019 року, не містить адреси надсилання поштового повідомлення, а також рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Крім цього, на корінцях податкових повідомлень-рішень відсутня дата отримання рішення платником податків, яка проставляється і, у випадку, повернення поштового відправлення із відміткою поштового відділення зв`язку «за закінченням терміну зберігання».

Вказане свідчить про порушення контролюючим органом підпункту 2 пункту 3 Розділу ІІІ Порядку № 1204.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку № 1204, структурний підрозділ контролюючого органу, який склав податкове повідомлення-рішення відповідно до Кодексу, роздруковує його у двох примірниках та після погодження з підрозділами правової роботи передає на підпис керівнику (виконувачу його обов`язків, його заступнику або уповноваженій особі) контролюючого органу.

Після підписання податкове повідомлення-рішення (крім податкового повідомлення-рішення за формою «Ф») не пізніше наступного робочого дня надсилається (вручається) платнику податків. Податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» надсилається (вручається) платнику податків у терміни, встановлені Кодексом для податків на майно фізичних осіб.

Враховуючи дату податкової вимоги (28 листопада 2018 року) та дату податкових повідомлень-рішень (25 вересня 2018 року), а також зазначені вище положення, вказана вимога повинна була бути надіслана відповідачу у справі 29 листопада 2018 року, а податкові повідомлення-рішення 26 вересня 2018 року, тоді як зворотнє поштове повідомлення, з яким позивач пов`язує факт надіслання податкової вимоги, датоване 16 січня 2019 року, а податкові повідомлення-рішення 02 жовтня 2018 року, що викликає обґрунтовані сумніви щодо надсилання цими листами саме податкової вимоги та податкових повідомлень-рішень відповідно.

Окрім того, податковим органом не дотримано зазначених вище положень Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків та не зазначено на корінцях податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги дати отримання цих документів платником податків.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про не підтвердження податковим органом факту направлення відповідачу у справі податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги.

Отже, сума грошових зобов`язань відповідача 107987,43 грн. є неузгодженою, оскільки податкові повідомлення-рішення, якими вона визначена, не вручені відповідачу. Внаслідок цього відсутні підстави вважати, що у відповідача утворився податковий борг.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що, за нормами Податкового кодексу України, основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника та підлягає оподаткуванню.

При цьому, кредитор, в свою чергу, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, має належним чином повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто) та включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку.

Недотримання вимог вищевказаної норми кредитором, виключає можливість виникнення у відповідача податкових зобов`язань, у зв`язку із отриманням доходу, внаслідок прощення (анульовання) кредитором основної сумим боргу за його самостійним рішенням.

Зважаючи на те, що позивач порушив порядок надсилання податкових повідомлень-рішень про визначення грошових зобов`язань та податкової вимоги у відповідача не виник податковий борг, оскільки, відповідні податкові повідомлення-рішення та вимога про сплату боргу, не доведені до відома відповідача, внаслідок чого грошове зобов`язання визначене ними є неузгодженим.

Наведені вище міркування дають апеляційному суду можливість зробити висновок про те, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову.

Що стосується розподілу судових витрат то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Апеляційний суд встановив те, що за подання апеляційної скарги відповідач сплатив 3405 грн. судового збору

Отже на користь відповідача за рахунок бюджетних асигнувань позивача необхідно стягнути 3405 грн.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року в справі № 380/925/21 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3405,00 грн. (три тисячі чотириста п`ять гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
С. М. Кузьмич
Постанова складена 11.02.2022 року