Справа № 303/9559/21
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 303/9559/21 пров. № А/857/2237/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Кушик Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 грудня 2021 року (ухвалене у м. Мукачево, за правилами спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Кость В.В., дату складання повного тексту рішення не зазначено) у справі № 303/9559/21 за адміністративним позовом 27 Прикордонного загону імені Героїв Карпатської Січі Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця за межі території України, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

27 Прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військовачастина НОМЕР_1 ) звернуся до суду з позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про його примусове видворення за межі території України.

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що відповідача 2 грудня 2021 року на напрямку 364 прикордонного знаку у межах контрольованого прикордонного району на території Рахівського району Закарпатської області, ділянка відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 27 прикордонного загону, було затримано при спробі незаконного, поза пунктами пропуску, перетину державного кордону з Україною в Румунію, без документів, що посвідчують особу, у складі групи осіб. Своїми діями відповідач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статтею 204-1 КУпАП, внаслідок чого його було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення відповідно дост. 263 КУпАП. Відповідач підстав для законного перебування на території України не має, термін перебування в Україні не продовжував, документів, які дають право виїхати з України не має, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження немає, коштів достатніх для внесення застави немає. Вищевказані обставини є підставою для примусового видворення за межі України.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 грудня 2021 року позов задоволено повністю та ухвалено рішення про примусове видворення за межі території України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що на момент розгляду справи була відсутня постанова про вчинення ним порушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Вказує, що позивачу до звернення до суду не було надано можливості виконати рішення про примусове видворення. Вказує, що у випадку надання такої можливості позивач міг би отримати грошовий переказ від родичів для купівлі квитка та самостійно звернутися до держави свого походження для одержання необхідних документів, щоб самостійно покинути Україну. Вказує, що його не повідомили про можливість оскарження рішення суду першої інстанції.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Позивач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, шляхом надіслання повідомлення на електронну пошту зазначену позивачем, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання представник позивач не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотання про відкладення слухання справи не направляв.

Відповідач повідомлений про розгляд справи шляхом вручення повістки-повідомлення під розписку, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. У апеляційній скарзі просив проводи розгляд справи без його участі.

В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того мала спроба відповідача на незаконний перетин державного кордону з України в Румунію, на території України відповідач перебуває незаконно, документів та коштів для виїзду з території України та постійного місця проживання не має, працевлаштуватись на території України не має змоги, а також не відноситься до осіб, яким надано статус біженця або потребує додаткового захисту.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 2 грудня 2021 року близько 08 год. 10 хв. в межах контрольованого прикордонного району на напрямку прикордонного знаку №364 (територія Рахівського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час спроби незаконного перетину державного кордону з України в Румунію, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 2 грудня 2021 року.

Вказаними діями відповідач порушив вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 року, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 2 грудня 2021 року.

Відповідно до протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 02.12.2021року у вказаного відповідача виявлено телефон, чохол, навушники, портмоне та 35 Євро. Отож, під час затримання відповідача у нього відсутні документи, що посвідчують особу та документи, що дають право на перебування на території України.

Про затримання відповідача 02.12.2021року повідомлено Департамент консульської служби Міністерства закордонних справ України.

02 грудня 2021року начальником відділу юрисдикційної діяльності штабу прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Із змісту пояснень наданих позивачем суду, які не заперечувались відповідачем, громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув до України 12.09.2021року через пункт пропуску «Бориспіль-авіа». Підстави для перебування на території України закінчилися 16.10.2021року. До центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб які потребують додаткового або тимчасового захисту не звертався.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон 3773-VІ) іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати ЗО днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону № 3773-VІ іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Положенням абзацу першого частини першої статті 30 Закону № 3773-VІ визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

3а правилами абзацу першого частини четвертої статті 30 Закону № 3773-VІ іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Частиною 1 статті 289 КАС України встановлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Отож, з аналізу приведених положень законодавства вбачається, що підставою для примусового видворення з України іноземця та особи без громадянства є, з-поміж іншого:

невиконання в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення;

або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Судом встановлено, що відповідач на території України перебуває незаконно, постійного місця проживання, родичів, законного джерела існування, документів, що посвідчують особу та достатніх коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги. До осіб, яким надано статус біженця або потребує додаткового захисту відповідач також не відноситься.

З пояснень, наданих відповідачем суду, йому відомо, що він є нелегальним мігрантом, постійного місця проживання, дійсного документу та достатньої суми коштів (окрім, тих що бути при ньому в момент затримання -35 Євро) для виїзду з території України він не має, як і не має наміру звертатися до територіальних підрозділів ДМС із заявою про набуття статусу біженця або особи, яка потребує захисту.

Отож, ураховуючи приведені фактичні обставини даної справи, за яких має місце спроба відповідача незаконно перетнути державний кордон з України в Румунію, що вказує на порушення відповідачем вимог ст.ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 року та з огляду на те, що відповідач на території України перебуває незаконно, постійного місця проживання, родичів, документів та законного джерела існування не має у позивача були обґрунтовані підстави вважати, що позивач, як іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання такого рішення.

За наведених обставин, колегія суддів відхиляє доводи відповідача з приводу порушення позивачем процедури видворення через ненадання відповідачу часу та можливості вільно переміщатися для самостійного залишення території України у строк зазначений у рішенні про примусове видворення, позаяк у позивача були обґрунтовані підстави вважати, що позивач, як іноземець або особа без громадянства ухилитиметься від виконання такого рішення.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що чинне законодавства України не пов`язує можливості прийняття позивачем рішення про примусове повернення відповідача до країни походження або третьої країни виключно з наявністю постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Окрім того, відсутність такої постанови не спростовує факту спроби відповідача незаконно перетнути державний кордон з України в Румунію та незаконного перебування відповідача на території України в тому числі і за відсутності документів, що посвідчують особу.

Стаття 31 Закону № 3773-VІ містить вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

У зв`язку з тим, що у позивача є обґрунтовані підстави вважати, що позивач, як іноземець або особа без громадянства ухилитиметься від виконання рішення про примусове повернення, у відповідача відсутні документи на право перебування на території України, а також відсутні документи і підтвердження легального перебування на території України, а також враховуючи обставини щодо спроби відповідача незаконно перетнути державний кордон з України в Румунію, відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої дійшов обґрунтованих висновків про наявність підстав для примусового видворення відповідача за межі території України.

Подібна правова позиція уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 07.02.2018 у справі 743/432/16-а, у постанові від 01.04.2020 у справі №522/23067/17, у постанові від 24 вересня 2021 року у справі № 522/24609/17.

Відносно ж доводів апеляційної скарги, які стосуються не роз`яснення судом першої інстанції відповідачу процедури апеляційного оскарження, то як слідує з матеріалів справи в ході розгляду справи та оголошення судового рішення, відповідачу була забезпечена участь перекладача. При цьому, судом апеляційної інстанції враховано обставини приведені відповідачем щодо пропуску строків на апеляційне оскарження та забезпечено відповідачу право доступу до суду апеляційної інстанції. Відтак, приведені доводи апеляційної скарги не можуть слугувати самостійною правовою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 грудня 2021 року у справі № 303/9559/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає касаційному оскарженню шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 10 лютого 2022 року