Справа № 280/8986/21
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 280/8986/21
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Панченко О.М.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.11.2021р. у справі №280/8986/21
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

17.09.2021р. ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району ( далі Управління соціального захисту населення) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії , судом першої інстанції позов зареєстровано 24.09.2021р.. /а.с. 1-3/.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 29.09.2021р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження у справі №280/8986/21 та справу призначено до судового розгляду / а.с. 12/.

Позивач, посилаючись у адміністративному позові на те, що він є учасником бойових дій та інвалідом 2 групи і має статус ветерана війни-інваліда війни, у зв`язку з чим має право на одержання пільг встановлених для даної категорії осіб, у тому числі на отримання разової грошової допомоги до 5 травня, але у 2021р. йому була виплачена грошова допомога до 5 травня в розмірі меншому ніж передбачено чинним законодавством України, що на його думку суперечить ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням висновку Конституційного Суду України у рішенні від 27.02.2020р. у справі №1-247/2018 (3393/18), він звернувся до відповідача з заявою щодо здійснення перерахунку та виплати разової допомоги до 5 травня за 2021р., але відповідач відмовив йому у нарахуванні та виплаті допомоги у належному розмірі, тому він звернувся до суду за захистом порушеного права та просив суд: - визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати йому щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі меншому, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком; - зобов`язати відповідача здійснити та виплату йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплаченої суми, тобто 10246грн..

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.11.2021р. у справі №280/8986/21 адміністративний позов задоволено частково, - визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2021р., у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, як інваліду війни 2 групи, - зобов`язано відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2021р., як інваліду війни 2 групи, у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з врахуванням виплачених раніше сум, в іншій частині відмовлено. / а.с. 23-26/.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, за допомогою засобів поштового зв`язку 07.12.2021р. подав апеляційну скаргу / а.с. 31-34/, яка надійшла до Третього апеляційного адміністративного суду 10.12.2021р..

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від від 10.12.2021р. з метою забезпечення розгляду вищезазначеної апеляційної скарги із суду першої інстанції витребувано матеріали справи №280/8986/21 / а.я. 36/, які надійшли до суду апеляційної інстанції 23.12.2021р. / а.с. 38/

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 29.12.2021р. у справі №280/8986/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.11.2021р. у справі №280/8986/21 / а.с. 39/ та справу призначено до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження з 08.02.2022р. / а.с. 40/, про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи /а.с.41,42/.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а положеннями ч. 5 ст. 250 КАС України передбачено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду цієї справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач у справі, є особою з інвалідністю 2 групи, ветераном війни / а.с. 9 /та має право на пільги встановлені ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни .

З метою реалізації права позивача, як ветерана війни - особи з інвалідністю внаслідок війни, на отримання вищезазначених пільг, відповідачем у 2021р. була виплачена позивачу разова допомога до 5 травня за 2021р. в розмірі 3906грн., і ці обставини не заперечувались учасниками справи під час її розгляду судом.

26.08.2021р. позивач, який вважав що допомога до 5 травня за 2021р. йому виплачена не у повному розмірі, звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку разової допомоги до 5 травня виходячи з 8-ми мінімальних пенсій за віком з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) / а.с. 4/, але відповідач листом за вих. №К-678 від 01.09.2021р. відмовив позивачу у проведені перерахунку та виплати разової допомоги до 5 травня за 2021 рік із розрахунку 8-ми мінімальних пенсій за віком / а.с. 5-6/ і саме така бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійсненні перерахунку та виплати йому допомоги у законодавчо встановленому розмірі, яку позивач вважає протиправною, обумовила його звернення до суду за захистом порушеного права з цим адміністративним позовом.

Спірні відносини, які виникли між сторонами у справі з приводу розміру допомоги до 5 травня, яка виплачується особам, що мають статус учасника бойових дій, врегульовано нормами Конституції України та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон).

Так, у ст. 12 Закону (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України№10-рп/2008 від 22 травня 2008 року) зазначено, серед іншого, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Водночас положеннями ст. 13 Закону (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України№10-рп/2008 від 22 травня 2008 року) передбачено, серед іншого, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи- десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до ч. 1 ст. 17-1 цього ж Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Положеннями ч. 4 ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

У Рішенні Конституційного Суду України №3-р/2020 від 27 лютого 2020 року зазначено: «… Конституційний Суд України вирішив: 1. Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12,13,14,15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993р., №45, ст.425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. 2. Окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12,13,14,15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993р., №45, ст.425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. …».

Частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

При цьому, відповідно до ч.2 с. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 1 січня 2018 року для осіб, які досягли віку 65 років, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, але не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році установлений прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні, а положеннями ст. 8 цього ж Закону установлено мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 гривень, з 1 грудня - 6500 гривень; (…).

У Додатку про розміри виплати у 2021 році разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» до постанови Кабінету Міністрів України №325 08.04.2021р. «Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» зазначено: «Разова грошова допомога до 5 травня у 2021р. виплачується в таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 4421 гривня; II групи - 3906 гривень; III групи - 3391 гривня; учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися в зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1491 гривня; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною,- 4421 гривня; членам сімей загиблих і дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни та жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, - 966 гривень; учасникам війни та колишнім в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, особам, яких було насильно вивезено на примусові роботи, дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога - 612 гривень. …».

Встановлення пільг ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону №3551- Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за юридичною позицією Конституційного Суду України, яка висловлена ним у рішенні від 27.02.2020р. у справі 1-247/2018(3393/18), є одним із засобів реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту осіб, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність, та членів їхніх сімей. Держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності. Невиконання державою соціальних зобов`язань щодо ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону №3551, підриває довіру до держави… Соціальний захист ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону №3551, спрямований на забезпечення їм достатнього життєвого рівня. Обмеження або скасування пільг для ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону №3551, без рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо соціального захисту осіб, які захищали Вітчизну, та членів їхніх сімей. У разі зміни правового регулювання набуті вказаними особами пільги чи інші гарантії соціального захисту повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації. Обмеження або скасування таких пільг, інших гарантій соціального захисту можливе лише у разі запровадження рівноцінних або більш сприятливих умов соціального захисту» (абзаци другий, третій пункту 5 мотивувальної частини Рішення від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018).

Також Конституційний Суд України звертає увагу, що предмет регулювання Кодексу, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями п.1 ч.2 ст. 92 Основного Закону України.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.05.2008р. №10-рп/2008 наголошував на тому, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони» (абзаци третій, четвертий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України вважає, що встановлення пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу іншого, ніж у статтях 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону №3551, що суперечить принципу верховенства права, встановленому статтею 8 Конституції України.

Крім того, Конституційний Суд України в Рішенні від 18.12.2018р. №12-р/2018 уже наголошував, що «забезпечення державою соціального захисту осіб, які відповідно до обов`язку, покладеного на них частиною першою статті 65 Конституції України, захищали Вітчизну, суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України, та членів їхніх сімей згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України в поєднанні з частиною першою цієї статті означає, що надання пільг, інших гарантій соціального захисту ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551, не має залежати від матеріального становища їхніх сімей та не повинне обумовлюватися відсутністю фінансових можливостей держави» (абзац дев`ятий пункту 6 мотивувальної частини).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже з 27.02.2020р. застосуванню підлягають положення ст. 12, ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 р. № 367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10рп/2008), за якими щорічно до 5 травня, серед інших, інвалідам війни 2 групи виплачується разова грошова допомога у розмірі вісім мінімальних пенсій за віком.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства, які регулюють спірні відносини, що виникли між сторонами у цій справі, та приймаючи до уваги, що під час розгляду справи встановлено, що відповідачем у 2021 році виплачено позивачу разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 3906,00 грн., тобто у розмірі меншому, ніж визначено статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», колегія суддів вважає, що відповідач, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, здійснюючи нарахування та виплату позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2021р. у розмірі меншому, ніж визначено статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», діяв протиправно та порушив право позивача на отримання такої допомоги у належному розмірі з огляду на те, що на час здійснення відповідачем такої виплати рішення Конституційного Суду України від 27 .02.2020р. у справі № 1-247/2018 (3393/18) вже набрало законної сили.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що норми підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанови Кабінету Міністрів України, на яку посилається відповідач, не можуть змінювати приписів Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки у даному випадку вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм, і підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України. У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи зробив правильний висновок щодо протиправності дій відповідача стосовно виплати позивачу у 2021р., як ветерану війни - особі з інвалідністю 2 групи внаслідок війни, допомоги до 05 травня у розмірі меншому ніж встановлено Законом, а саме у розмірі 3906грн., та з метою відновлення порушеного права позивача зобов`язав відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу, як ветерану війни - особі з інвалідністю 2 групи внаслідок війни, допомоги до 05 травня за 2021р., у розмірі вісім мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплаченої суми, і постановив обґрунтоване рішення про задоволення заявлених позивачем у справі позовних вимог у цій частині.

Щодо доводів відповідача у апеляційній скарзі про неможливість виплати допомоги до 5 травня позивачу у більшому розмірі, ніж визначено Постановою №325, з огляду на те, що відповідач не є розпорядником бюджетних коштів, а при отриманні цільових коштів лише спрямовує їх за призначенням та у визначених розмірах, на переконання суду апеляційної інстанції, в контексті спірних правовідносин, є безпідставними, оскільки даний вид допомоги гарантований законом та її неможливо поставити в залежність від видатків бюджету, і у спірному випадку відмова відповідача в перерахунку та виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі, визначеному Законом, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції право мирно володіти своїм майном, і доки відповідне положення цього Закону є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті, а саме органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005р. у справі «Кечко проти України»).

Крім цього Конституційний Суд України, у рішенні від 27.11.2008р. у справі № 1-37/2008, зазначив, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами, саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Бюджетного Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства (абзаци другий, третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення 27.11.2008р. у справі № 1-37/2008).

Отже наведені норми дають можливість зробити висновок, про те, що законодавство, що визначає фінансові зобов`язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство- похідний від нього характер.

При цьому також необхідно враховувати, що Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат, гарантованих державою (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010р. у справі № 21-399во10, від 07.12.2012р. у справі №21-977во10, від 03.12.2010р. у справі № 21- 44а10).

І така правова позиція підтримана Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях від 20.03.2002р. № 5-рп/2002, від 17.03.2004р. № 7-рп/2004, від 01.12.2004р. № 20-рп/2004, від 09.07.2007р. №6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення заявлених позивачем у справі позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2021р., як ветерану війни - особі з інвалідністю 2 групи внаслідок війни, у розмірі, меншому ніж вісім мінімальних пенсій за віком, та про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2021р., як ветерану війни - особі з інвалідністю 2 групи внаслідок війни, у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з врахуванням фактично виплаченої суми, та обґрунтовано відмовив у задоволенні решти позовних вимог, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 19.11.2021р. у цій адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 311,315,316,321,322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.11.2021р. у справі №280/8986/21 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття , та може бути оскаржена у строки та в порядку встановлені ст. ст. 329,331 КАС України.

Постанову виготовлено та підписано 10.02.2022р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя В.Є. Чередниченко

суддя О.М. Панченко