Справа № 400/3035/21
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відкриття касаційного провадження

14 лютого 2022 року

м. Київ

справа №400/3035/21

адміністративне провадження №К/9901/46371/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Бевзенка В.М., Берназюка Я.О.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці під час перерахунку пенсії на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 400/4969/20 з 86 % від відповідних сум винагороди судді Березанського районного суду Миколаївської області;

- зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області від 28 січня 2020 року за № 7/1-205/20 в розмір 86 % винагороди судді Березанського районного суду Миколаївської області, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху. Визнано неповажними підстави пропуску строку на касаційне оскарження. Скаржнику встановлено десятиденний строк з дня вручення копії ухвали про залишення касаційної скарги без руху для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням підстав поважності їх пропуску.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 23 грудня 2021 року скаржником подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та надано докази, які підтверджують, що копію оскаржуваного судового рішення скаржник отримав 17 листопада 2021 року. До Верховного Суду з касаційною скаргою скаржник звернувся 16 грудня 2021 року.

Відповідно до частини другої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Розглянувши вищезазначену заяву, колегія суддів дійшла висновку, що наведені скаржником підстави пропуску строку на касаційне оскарження є поважними, а тому строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

Перевіривши відповідність вказаної касаційної скарги та доданих до неї документів вимогам статей 329, 330 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження на підставі частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розгляд справи у суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до положень пункту 8 статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

У зв`язку з цим, відповідно до частини першої та четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України).

Підставами касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої та підпункт «а», пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказані підстави мотивує тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 листопада 2020 року у справі № 243/4501/17, від 17 травня 2021 року у справі № 243/8281/17, від 15 вересня 2021 року у справі № 620/2820/21 в частині зарахування стажу роботи на посаді судді періоду строкової служби та половини строку навчання, що зумовлює збільшення щомісячного довічного грошового утримання судді (позивача) на 2 % за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років.

Посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 11 травня 2021 року у справі № 560/3771/18 є необґрунтованими, оскільки вони стосуються складових суддівської винагороди, форми довідки про її складові.

Також колегія суддів критично оцінює посилання скаржника на висновки викладені в постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 592/45917, оскільки номер справи зазначений некоректно, а тому судове рішення не відображається в Єдиному судовому реєстрі судових рішень, від 18 серпня 2021 року у справі № 340/914/20, оскільки вони стосуються роз`яснення ухвали суду в частині перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 %.

Стосовно доводів касаційної скарги в частині визначення сталих розмірів відсотків довічного грошового утримання суддів, колегія суддів зазначає, що у постанові від 22 жовтня 2021 року у справі № 300/530/21 Верховний Суд дійшов наступного висновку.

«Конституційний Суд України визнав неконституційним увесь пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, у тому числі й щодо можливості обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону № 2453-VI.

На час виникнення спірних відносин у цій справі, право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, його розмір, а також його перерахунок врегульовано положеннями статті 142 Закону № 1402-VIII, частиною четвертою якої передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас, частиною третьою статті 142 Закону № 1402-VIII визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, оскільки чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування довічного щомісячного грошового утримання, а також виходячи із принципу єдності статусу суддів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для обрахунку (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із розміру суддівської винагороди діючого судді та розміру її відсоткового значення одночасно за складовими, які передбачені різними законами.

Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону № 1402- VIII».

У контексті подібних (схожих) фактичних передумов до такого самого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 24 вересня 2021 року у справі № 620/5437/20, від 29 вересня 2021 року у справі № 160/9739/20 та від 11 жовтня 2021 року у справі № 160/10640/20, від 06 жовтня 2021 року у справі № 380/5074/20.

Суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи в задоволенні позовних вимог дійшли висновку, що Законом України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VIII, у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено інший підхід до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, згідно якого розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , виходячи із стажу 6 років 11 місяців 24 днів становить 50 %, що узгоджується із судовою практикою.

Таким чином, Суд вважає неприйнятними доводи скаржника в частині визначення сталого відсоткового значення довічного грошового забезпечення судді у відставці, що складає 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Разом з тим, аргументи скаржника стосовно неврахування судами першої та апеляційної інстанцій періодів строкової служби та половини строку навчання позивача для зарахування до стажу роботи на посаді судді, що зумовлює збільшення щомісячного довічного грошового утримання судді (позивача) на 2 % за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років підлягають ретельній перевірці та вивчення матеріалів справи, чого не можна виконати на стадії відкриття касаційного провадження, а тому проаналізувавши підстави на яких подано касаційну скаргу у цій справі, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року.

Наведені доводи вказують на існування обставин, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України у взаємозв`язку із підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої цієї ж статті, і є підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження, відсутні.

Керуючись статтями 328, 329, 330, 334 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

2. Визнати поважними підстави пропуску строку на касаційне оскарження та поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року.

3. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

4. Витребувати з Миколаївського окружного адміністративного суду справу № 400/3035/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

5. Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали разом із копіями касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

6. Встановити строк для подачі відзиву на касаційну скаргу - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя В.М. Бевзенко

Суддя Я.О. Берназюк