Справа № 480/1844/21
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2022-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2022 р.Справа № 480/1844/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Мухортової Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2021, (головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, повний текст складено 11.10.21 року) по справі № 480/1844/21

за позовом ОСОБА_1

до 5-го прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 )

про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправними дії та бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) в частині виплати ОСОБА_1 :

одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, у лютому 2016 року, передбаченої п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889;

надбавки за кваліфікацію за період 2011 - 2012 роки в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру;

винагороди за бойове чергування за період із серпня 2010р. до грудня 2016р. у розмірі 5% посадового окладу при законодавчо встановленому 30 відсоткового розміру від посадового окладу;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 :

одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 16 календарних років, допомогу на оздоровлення у лютому 2016 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, з відрахуванням раніше проведених виплат;

надбавку за кваліфікацію з січня 2011 року по грудень 2012 року у розмірі, визначеному у додатку №25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу, з урахуванням виплачених сум;

винагороду за бойове чергування за період з серпня 2010р. по грудень 2016р. згідно додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» із розрахунку 30% посадового окладу на місяць, з урахуванням виплачених сум (в місяцях фактичної виплати);

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення:

компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2014 - 2016 роки;

компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2013 рік, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 :

компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2014 - 2016 роки;

компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012№ 702 за 2013 рік, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, з відрахуванням раніше проведених виплат;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми надбавки за кваліфікацію та винагороди за бойове чергування за весь час затримки такої виплати по день їх фактичної виплати.

В обґрунтування позову зазначив, що під час проходження служби він отримував щомісячну грошову винагороду, яка мала постійний характер, проте відповідачем розраховано та виплачено позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, допомогу на оздоровлення у лютому 2016 року, компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2013 рік без її урахування, що свідчить про протиправність дій відповідача.

Відповідачем безпідставно не нараховано та не виплачено позивачу при звільненні компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2014 - 2016 роки.

Також вважав, що в період з січня 2011 року по грудень 2012 року відповідач протиправно виплачував йому надбавку за кваліфікацію в розмірі 50% законодавчо встановленого розміру.

Крім того, зазначав, що з огляду на кількість здійснених ним бойових чергувань, розмір відповідної винагороди з серпня 2010р. по грудень 2016р мав становити 30% посадового окладу, замість виплачених відповідачем 5% посадового окладу.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення у лютому 2016 року, передбаченої п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702, за 2013 рік без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 на день звільнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2014 - 2016 роки.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період 2011 - 2012 роки в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 не у повному обсязі винагороди за бойові чергування за період служби серпень 2010р. - листопад 2016 р.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 16 календарних років, допомогу на оздоровлення за 2016р. компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2013 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, з відрахуванням раніше проведених виплат.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012, № 702 за 2014 - 2016 роки.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з урахуванням виплачених сум, надбавку за кваліфікацію з січня 2011 року по грудень 2012 року у розмірі, визначеному у додатку №25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з урахуванням виплачених сум (в місяцях фактичної виплати) винагороду за бойові чергування за період служби: з серпня 2010р. по листопад 2016р. включно, згідно додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із розрахунку 4% від посадового окладу за кожне бойове чергування, але не більше 30% посадового окладу на місяць.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми не виплачених у повному обсязі надбавки за кваліфікацію та винагороди за бойове чергування за весь час затримки такої виплати по день їх фактичної виплати.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

5-го прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) (далі - відповідач), не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з`ясуванні обставин справи та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд не вірно встановив обставини справи, не врахував, що щомісячна додаткова грошова винагорода носить разовий характер та не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, а отже підстав для перерахунку та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, допомоги на оздоровлення за 2016р., компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2013 рік з урахуванням зазначеної винагороди немає.

Просить при вирішенні справи врахувати постанови Верховного Суду від 31.01.2019 по справі № 522/24664/16-а, від 14.05.2020 по справі № 817/1196/17, від 16.07.2020 по справі № 820/5473/17, від 16.09.2020 по справі № 826/14853/17, від 13.10.2020 по справі № 240/9504/19.

Також, зазначає, що при виплаті надбавки за кваліфікацію позивачу керувався Інструкцією № 425, якою встановлено обмеження виплати вказаної надбавки у розмірі 50 відсотків нормативно установленого розміру.

Щодо винагороди за бойове чергування, вказує, що сам розмір цієї винагороди не є сталим, залежить від розміру затвердженого фонду грошового забезпечення, від кількості днів чергування, а тому виплата позивачу винагороди в розмірі 5% посадового окладу на місяць є правомірною та не суперечить законодавству.

Щодо компенсації втрати частини доходу, вважає, що судом не враховано, що така компенсація проводиться виключно на грошові доходи, які не мають разового характеру і які нараховані, але невиплачені. Враховуючи, що суми, присуджені судом, ще не нараховані, тому вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходу є передчасними.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 4 ст.229, ч. 1 ст.308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що старшина ОСОБА_1 проходив військову службу в Державній прикордонній службі, зокрема з 13.09.2009 у 5-му прикордонному загоні Східного регіонального управління Держприкордонслужби України, з 06.07.2012 у Сумському прикордонному загоні Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, що підтверджується послужним списком, наказом Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 06.07.2012 (т. 1 а.с. 18-20).

Наказом Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 24.11.2016 № 226-ос ОСОБА_1 звільнено з військової служби на підставі п. «б» (за станом здоров`я) п. 1 ч. 8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в запас, виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення Сумського прикордонного загону з 24.11.2016 (т.1 а.с.17).

На день звільнення з військової служби позивачу в меншому розмірі здійснено виплату допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги, надбавки за кваліфікацію, винагороди за бойове чергування, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати вказаних коштів в належних розмірах, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись одноразовою та має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога на оздоровлення, компенсація за невикористану додаткову відпустку та одноразова допомога при звільненні.

За висновками суду, відповідач безпідставно нарахував і виплатив позивачу надбавку за кваліфікацію з січня 2011 року по грудень 2012 року в розмірі 2,5 % від посадового окладу, замість 5% та винагороди за бойове чергування з серпня 2010 р. по листопад 2016 р. у розмірі 5% посадового окладу при законодавчо встановленому максимальному 30% розмірі посадового окладу.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку щодо протиправності дій відповідача в частині не виплати позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012, № 702 за 2014 - 2016 роки.

Крім того, суд першої інстанції вважав, що наявні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми надбавки за кваліфікацію та винагороди за бойове чергування за весь час затримки такої виплати по день їх фактичної виплати.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст.308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині відсутності підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, допомоги на оздоровлення за 2016 р., компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2013 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «;Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «;Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою вказаної статті встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з ч. 1 ст. 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 4 ст. 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Інструкція № 1294, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із пп. 3.7.1, 3.7.4 п.3.7 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 р. № 425 (далі -Інструкція №425) військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

При цьому, відповідно до пп.4.9.10 п.4.9 Розділу ІV Інструкції №425, грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, провадиться, виходячи з місячного розміру грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова № 889).

Пунктом 2 ч. 1 Постанови № 889 визначено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Державної прикордонної служби України): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Судом встановлено та визнається відповідачем, що позивачу під час проходження служби у 2016 р. нараховано та виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення та при звільненні одноразову грошову допомогу та компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2013 рік , без урахування щомісячної додаткову грошову винагороди.

В обґрунтування правомірності своїх дій відповідач посилається на Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 № 73 (далі - Інструкція №73), п. 8 якої визначено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Разом із цим, відповідач, застосовуючи вказану інструкцію як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті належних позивачу видів грошового забезпечення, не враховує пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

За цих обставин колегія суддів зазначає, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.04.2021 року у справі № 380/2427/20, від 30.04.2021 року у справі №620/561/20.

Суд першої інстанції встановив та відповідач визнав, що додаткова грошова винагорода у 2016 р. на підставі Постанови №889 нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, що також підтверджується особистими картками грошового забезпечення. (т.1 а.с. 21-30).

За цих обставин така винагорода не може вважатися одноразовою.

Отже спірна щомісячна винагорода відповідає ознакам додаткового виду грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 року у справі №825/997/17.

За наведеного правового регулювання та обставин справи, вірним є висновок суду першої інстанції, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого обраховано матеріальну допомогу на оздоровлення у 2016 р. та при звільненні одноразову грошову допомогу та компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2013 рік, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою № 889.

Посилання апелянта на практику Верховного Суду колегія суддів відхиляє, оскільки згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.01.2019 по справі № 755/10947/17, суди при вирішенні спорів мають враховувати останню правову позицію Верховного Суду.

Щодо доводів апелянта про правомірне нарахування та виплати позивачу надбавки за кваліфікацію з січня 2011 року по грудень 2012 року в розмірі 50% законодавчо встановленого розміру.

Судом встановлено, що наказом від 25.11.2010 № 1002 позивачу присвоєно 2 класну кваліфікацію, проте у період з січня 2011 р. по грудень 2012 р. надбавка за кваліфікацію виплачувалася йому в розмірі 2,5% посадового окладу, що підтверджується відомостями з особистих карток (т. 1 а.с. 24-25).

Відповідач вважає, що виплата позивачу надбавки за кваліфікацію здійснена в повному обсязі з урахуванням Постанови № 1294.

Так, Постановою № 1294 затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї постанови.

В пункті 7 Постанови № 1294 вказано, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

Пунктом 2 Постанови № 1294 визначено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується, зокрема, Адміністрацією Державної прикордонної служби, а пунктом 11 зазначеної постанови надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Наведені приписи дають підстави вважати, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.

Як вже зазначалось, на виконання вказаної постанови Кабінету Міністрів України Адміністрація Державної прикордонної служби України затвердила Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425.

Згідно з підпунктом 3.13.1 вказаної Інструкції особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають клас, присвоєний у встановленому порядку, виплачується надбавка в таких розмірах: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; клас майстра - 11 відсотків посадового окладу.

З аналізу п. 7 Постанови № 1294 слідує, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що додаткові види грошового забезпечення, визначені додатками 25-28 Постанови № 1294, зокрема надбавка за кваліфікацію, впорядковані Інструкцією № 425.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач, здійснюючи виплату позивачу надбавки за кваліфікацію в період з січня 2011 р. по грудень 2012 р у розмірі 50 % від розміру, передбаченому Постановою № 1294, тобто 2,5 % від посадового окладу, діяв протиправно, що призвело до недоплати надбавки за класну кваліфікацію, яка в свою чергу, як додатковий вид грошового забезпечення військовослужбовців була упорядкована у встановленому законом порядку, а відтак, така виплата повинна здійснюватися у повному обсязі.

Вказане узгоджується із правовими висновками щодо застосування норм права, викладеними Верховним Судом у постанові від 31.01.2018 у справі № 808/8403/13-а, які в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України враховуються судом при вирішенні спірних правовідносин.

Що стосується покликання скаржника на накази Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про заходи з виконання бюджету на відповідний рік», які є розпорядчими документами, щорічно впорядковували виплату додаткових видів грошового забезпечення та були обов`язкові до виконання відповідачем, як розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня по відношенню до Адміністрації Державної прикордонної служби України, слід зазначити наступне.

Частиною 3 статті 7 КАС України встановлені засади пріоритетності законів над підзаконними нормативно-правовими актами, а тому до цих правовідносин застосуванню підлягають не зазначені відповідачем відомчі внутрішні накази, а положення ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-XII з урахуванням Інструкції № 425, яка пройшла державну реєстрацію у встановленому порядку.

Колегія суддів також зауважує, що відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З огляду на викладене, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування надбавки за кваліфікацію у належному розмірі, що є предметом спору у цій справі.

Щодо доводів скаржника про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу винагороди за бойові чергування за період служби: з серпня 2010р. по листопад 2016р. включно із розрахунку 4% від посадового окладу за кожне бойове чергування, але не більше 30% посадового окладу на місяць.

Відповідно до додатку № 25 Постанови №1294 військовослужбовці у з`єднаннях, частинах і підрозділах, на прикордонних заставах, у складі екіпажів літаків, вертольотів, кораблів і катерів Держприкордонслужби за час бойового чергування (бойової служби) отримують винагороду за бойове чергування (бойову службу), відсотків посадового вкладу від 10 до 30 %.

Підпунктами 3.17.1 - 3.17.7 пункту 3.17 Інструкції № 425 від 20.05.2008 впорядковано виплату винагороди за бойове чергування, зокрема визначено, що військовослужбовцям прикордонних застав (відділень відділів прикордонної служби), які входять за розрахунком до складу прикордонних нарядів, що несуть бойову службу з безпосередньої охорони державного кордону на державному кордоні, виплачується винагорода за бойове чергування за час бойового чергування (бойової служби), - 4 відсотки посадового окладу за кожне несення служби, але не більше 30 відсотків на місяць.

Судом встановлено, що з серпня 2010р. по листопад 2016р. ОСОБА_1 призначено та виплачено (у місяцях фактичних виплат) за період служби включно винагороду за бойове чергування в розмірі 5% від посадового окладу, що підтверджується особистими картками, наказами Сумського прикордонного загону, а також витягами з розрахунково-платіжних відомостей (т.1, а.с.23-31, 151-226, т.2, а.с.106-120).

Разом з тим, відповідно до Постанови №1294 та Інструкції №425 за час бойового чергування (бойової служби), передбачено виплати 4 відсотки посадового окладу за кожне несення служби, але не більше 30 відсотків на місяць.

Позивач зазначає, що він щомісячно залучався до складу нарядів, що несуть бойову службу з безпосередньої охорони державного кордону, понад 8 разів.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доказів на спростування зазначених обставин ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано, зокрема, графіку чергувань за спірний період, натомість останнім вказано про неможливість надання документів в підтвердження правомірності здійснених виплат (т. 1 а.с. 129).

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо протиправності дій відповідача щодо виплати позивачу винагороди за бойове чергування за період з серпня 2010 р. по листопад 2016 р. включно, у розмірі 5% посадового окладу, а не із розрахунку 4% від посадового окладу за кожне бойове чергування, але не більше 30% посадового окладу на місяць та необхідність зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу з урахуванням виплачених сум винагороду за бойове чергування спірний період у повному розмірі.

При цьому, суд першої інстанції вірно не врахував доводи відповідача про те, що винагорода за бойове чергування фактично виплачується в межах затвердженого фонду грошового забезпечення та не може перевищувати 5% посадового окладу на місяць, оскільки таке обмеження розміру винагороди нормативно не передбачено.

Щодо доводів апелянта про передчасне задоволення позову в частині нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі Закон 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок 159).

Відповідно до статей 1,2 Закону 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Аналогічні положення закріплені також і в пунктах 2, 3 Порядку 159.

Відповідно до ст. 4 Закону 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Основною умовою, передбаченою статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, для виплати громадянину компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Отже, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію особа набуває в момент отримання доходу.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що недоплачені надбавка за кваліфікацію та винагорода за бойове чергування, які підлягають виплаті позивачу, не тільки виплачені, але і нараховані, тобто, вимоги є передчасними.

Отже, враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації при нарахуванні та виплаті недоплаченої надбавки за кваліфікацію та винагороди за бойове чергування буде порушено відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 522/535/17.

Натомість, висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати надбавки за кваліфікацію та винагороди за бойове чергування не заснований на приписах норм матеріального права, є помилковим, що обумовлює задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування в цій частині рішення суду з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми не виплачених у повному обсязі надбавки за кваліфікацію та винагороди за бойове чергування за весь час затримки такої виплати по день їх фактичної виплати з прийняттям в цій частині постанови про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 по справі № 480/1844/21 скасувати в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми не виплачених у повному обсязі надбавки за кваліфікацію та винагороди за бойове чергування за весь час затримки такої виплати по день їх фактичної виплати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

В іншій частині задоволення позову рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 по справі № 480/1844/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 11.02.2022 року