Справа № 120/13226/21-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 лютого 2022 р. Справа № 120/13226/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради (Управління соціального захисту населення (Правобережне)) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулася ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради (Управління соціального захисту населення (Правобережне)) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що її чоловік брав участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (далі - ЧАЕС). В подальшому йому встановлено третю групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби, він отримав статус інваліда війни і мав право на пільги, встановлені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача помер, у зв`язку із чим ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про встановлення їй статусу члена сім`ї померлого ветерана (інваліда) війни і видачу відповідного посвідчення.

Проте, листом від 01.10.2021 позивачеві відмовлено у встановленні такого статусу і видачі посвідчення загиблого/померлого ветерана війни, що і стало підставою звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 19.10.2021 відкрито провадження у адміністративний справі та вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

09.11.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що згідно з частиною 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Водночас вказаною нормою не передбачено статусу для члена сім`ї померлого ліквідатора аварії на ЧАЕС, тоді як експертний висновок Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 09.06.2021 №6183 не може бути підставою для видачі позивачеві посвідчення члена сім`ї загиблого, оскільки не підтверджує причинний зв`язок смерті померлого чоловіка з пораненням, контузією чи каліцтвом, одержаних під час виконання обов`язків військової служби. Окрім того, захворювання, внаслідок якого помер чоловік позивача, не пов`язане з перебуванням на фронті або одержане в період проходження військової служби під час воєнних дій та конфліктів.

Посилаючись на роз`яснення Міністерства у справах ветеранів України від 16.09.2020 №7837.05/09.1-20 вказали, що відсутні правові підстави для встановлення дружинам померлих учасників ліквідації наслідків аварії на чорнобильській АЕС статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни згідно з пунктом 1 частини першої статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки причина смерті таких ліквідаторів не пов`язана із захворюванням, одержаним під час перебування на фронті або в період проходження військової служби (в тому числі й на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.

Крім того, відповідач вважає, що суд не може перебирати на себе повноваження суб`єкта владних повноважень, оскільки питання щодо надання статусу члена сім`ї померлого ветерана війни та видача відповідного посвідчення є виключною компетенцією відповідача.

Враховуючи наведене, відповідач вважає свою відмову правомірною і такою, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , що виданий Ленінським ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області 13.06.2005 року.

19.05.1979 року між позивачкою та ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , що видане Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

За життя ОСОБА_2 . Управлінням праці, соціального захисту населення в Ленінському районі м. Вінниці №2 (Вишенька) Вінницької міської ради було видано посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_4 від 10.08.2008, згідно з яким особа є інвалідом третьої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку хвороб, що призвели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 09.06.2021 № 6183, основний діагноз ОСОБА_2 : «Тромбоемболія легеневої артерії. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., 3 ст., ризик дуже високий. Гіпертензивне серце. ІХС: Дифузний кардіосклероз. Фібриляція передсердь пароксизмальна форма, тахісистолія шлуночків (15.06.15 р.), надшлуночкова екстрасистолія. Негоспітальна двобічна полісегментарна COVID пневмонія III кл. гр. ЛН II ст.». Висновок: «Захворювання, що призвело до смерті, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС».

Надалі позивач звернулася із заявою до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради (Управління соціального захисту населення (Правобережне)) про встановлення їй статусу члена сім`ї померлого ветерана війни та видачу відповідного посвідчення.

Листом Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради (Управління соціального захисту населення (Правобережне)) від 01.10.2021 вих. №Ф-08-128408 заявниці відмовлено з огляду на приписи пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Правовий статус ветеранів війни, а також особливості забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення визначені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ (далі - Закон №3551-ХІІ).

Відповідно до статті 4 Закону №3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону №3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Пунктами 1 та 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з пунктом 1 статті 10 Закону №3551-XII чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 був ветераном війни, оскільки мав інвалідність, що встановлена внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків на ЧАЕС.

Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону №3551-XII чинність цього Закону поширюється на дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге. На дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, учасників бойових дій, партизанів, підпільників і учасників війни, нагороджених орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу, визнаних за життя особами з інвалідністю, чинність цієї статті поширюється незалежно від часу смерті особи з інвалідністю.

Ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна (частина 1 статті 18 Закону №3551-XII).

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначені Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, що затверджене постановою Кабінету міністрів України від 12 травня 1994 року №302.

Пунктом 4 цього Положення передбачено, що особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого".

У абзаці 2 пункту 7 цього Положення зазначено, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад за місцем реєстрації громадянина.

Згідно з пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №20-РП/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час, виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.

Таким чином, наведені вище приписи свідчать про те, що чинність Закону №3551-XII поширюється також і на членів сім`ї військовослужбовців, які померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби (в тому числі й під час виконання обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС).

При цьому, у розумінні пункту 2 статті 10 Закону №3551-XII чинність цього Закону поширюється і на дружин померлих учасників війни, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге один з подружжя, який не одружився вдруге.

Як встановлено судом, позивачка перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, після смерті ОСОБА_2 позивачка не вступала у інший шлюб.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач відповідно до вимог статті 10 Закону №3551-XII має право на встановлення статусу члена сім`ї та отримання посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни, а тому відповідачем неправомірно відмовлено у задоволенні її заяви про видачу такого посвідчення.

При цьому, слід критично оцінити посилання відповідача на те, що позивач як дружина померлого учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, не має права на встановлення статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни і отримання відповідного посвідчення, оскільки його смерть пов`язана із захворюванням, яке отримане під час ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, а тому позивачка має право на соціальний захист відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Так, суд уважає, що оскільки захворювання ОСОБА_2 , внаслідок якого він помер, було одержане ним під час виконання обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а тому на неї поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відтак, позовна вимога щодо визнання протиправними дій відповідача в частині відмови у наданні статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни та видачі відповідного посвідчення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З приводу вимоги зобов`язального характеру, то варто врахувати наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Водночас, згідно з пунктом 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд керується принципом ефективності захисту такого права, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про допущення відповідачем протиправних дій щодо відмови позивачці у наданні статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни та видачі відповідного посвідчення, а тому позовна вимога щодо зобов`язання відповідача надати позивачці статус члена сім`ї загиблого ветерана війни та видати посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни також підлягає задоволенню.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 1 якої визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду з позовною заявою сплатив судовий збір в розмірі 908 гривень, що підтверджується квитанцією від 12.10.2021 №58707286.

Відтак, на користь позивача слід стягнути витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 908 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради (управління соціального захисту населення (Правобережне)) щодо відмови ОСОБА_1 у наданні їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі відповідного посвідчення.

Зобов`язати Департамент соціальної політики Вінницької міської ради (управління соціального захисту населення (Правобережне)) встановити ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого ветерана війни та видати посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 )

Департамент соціальної політики Вінницької міської ради (Управління соціального захисту населення (Правобережне)) (вул. Соборна, 50, м. Вінниця, )

Суддя Мультян Марина Бондівна