Справа № 640/13759/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., за участю секретаря - Рейтаровської О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року в справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Софілайт" до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Софілайт" (далі - ТОВ "Софілайт", позивач) з адміністративним позовом до Київської митниці Держмитслужби (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості від 22.02.2019 №UA100000/2019/100016/2.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем безпідставно прийнято рішення про коригування митної вартості та необґрунтовано застосовано резервний метод визначення митної вартості.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.08.2021 адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

На думку апелянта суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач, зокрема зазначає, що за результатами перевірки поданої позивачем декларації та документів було встановлено неможливість підтвердити правильність визначення останнім митної вартості товарів, у зв`язку із чим запропоновано надати додаткові документи з метою підтвердження числових значень митної вартості товарів.

Разом з тим, за наслідками перевірки додаткових документів наданих позивачем митний орган дійшов висновку про наявність у них суттєвих розбіжностей, які в сукупності не дають змогу визначити митну вартість товару за основним методом.

Ураховуючи те, що позивачем не надано документів, які б підтверджували митну вартість товару, усували виявлені розбіжності та спростовували сумніви у правильності її визначення, відповідач правомірно вирішив застосувати резервний метод визначення митної вартості товару.

Таким чином, оскаржуване позивачем рішення про коригування митної вартості товарів прийняте відповідачем правомірно і скасоване судом першої інстанції помилково.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ТОВ «ЄВРО-ТРАНССЕРВІС», яке відповідно до умов договору №1503-16 від 15.03.2016, взяло на себе зобов`язання надати ТОВ «СОФІЛАЙТ» послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів, звернулося до Київської міської митниці ДФС для митного оформлення (випуску) товарів, які були поставлені згідно контракту № CU16-10FL від 26 грудня 2016 року (надалі - контракт), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «СОФІЛАЙТ» та «FUZHOU LINSHENG IMPORT&EXPORT TRADING CO., Ltd», відповідно до умов якого, останнє взяло на себе зобов`язання поставити, а Товариство з обмеженою відповідальністю «СОФІЛАЙТ» оплатити товар за кількістю, асортиментом і вартістю, узгоджений сторонами в інвойсі щодо кожної поставки.

Згідно пункту 4.3. контракту № CU16-10FL від 26 грудня 2016 року, умови поставки за цим контрактом вказуються в інвойсі відповідно до «Інкотермс-2010».

За пунктом 4.4. контракту, якщо не буде домовлено інше у інвойсі, базисом поставки є FOB Ningbo.

Партія товару, яку було поставлено на виконання умов контракту та за митним оформленням (випуском) якої ТОВ «ЄВРО-ТРАНССЕРВІС» звернулося до Київської міської митниці ДФС, поставлялася на умовах, визначених інвойсом № LS2018-06054 від 27 грудня 2018 року, в якому не вказано інших умов поставки, тому товар поставлявся згідно з п.4.3. контракту за базисом поставки FOB Ningbo «Інкотермс 2010».

Тобто, «FUZHOU LINSHENG IMPORT&EXPORT TRADING CO., Ltd» виконало свої зобов`язання стосовно поставки з моменту передачі товару перевізникові - ТОВ «КТЛ Україна» відповідно до умов договору транспортного експедирування № 24/03 від 14.03.2016, укладеного між ТОВ «КТЛ Україна» та ТОВ «СОФІЛАЙТ», що підтверджується коносаментом № MRF18122400 від 04 січня 2019 року.

Згідно п. 2.1. контракту, ціни на кожну конкретну партію товару визначені в інвойсі, встановлені у доларах США.

Виходячи з інформації, зазначеної в інвойсі LS2018-06054 від 27 грудня 2018 року та пакувальному листі до зазначеного інвойсу, партія товару, яка підлягає поставці, має наступний асортимент: апаратура електрична, патрони люмінісцентних ламп, адаптер, комплектуючі світлових шнурів побутових (електричні з`єднувачі), комплектуючі побутових світильників.

Вказаний товар у порту призначення (м. Одеса) було отримано відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної CMR № 000759 від 15 лютого 2019 року для доставки його до Київської міської митниці ДФС для митного оформлення (випуску) товарів, адже, враховуючи положення ч. 1 ст. 263 МК України, митна декларація подається органу доходів і зборів, який здійснює митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, протягом 10 робочих днів з дати доставки цих товарів, транспортних засобів до зазначеного органу.

На підтвердження заявленої митної вартості товарів, що поставлялися відповідно до умов контракту, уповноваженою особою декларанта було подано: Контракт № CU16-10FL від 26 грудня 2016 року з додатковою угодою № 2; Інвойс №YBAI18910-23 від 12 грудня 2018 року; Пакувальний лист б/н від 27 грудня 2018 року; Коносамент № MRF18122400 від 04 січня 2019 року; декларація про походження товару LS2018-06054 27 грудня 2018 року; платіжне доручення № 29 від 24.09.2018 року; платіжне доручення № 4 від 07.02.2019 року; довідку про транспортні витрати № 28/01-02 від 28/01/2019 р.; договір № 24/03 транспортного експедирування від 14 березня 2016 р.; митна декларація № UA 100010/2019/318976 від 19.02.2019 р.

Листом № 2202/2019-1 від 22 лютого 2019 року, за запитом митного органу та відповідно до ч. 3 ст. 5З МК України, ТОВ «Софілайт» додатково надало наступні документи щодо митної вартості товару: копію митної декларації країни відправлення № 18730109 від 27.12.2018 р.; експертний висновок № Ц-141/3 від 20 лютого 2019 р. Київської ТПП; платіжне доручення № 252 від 20.02.2019 р. про сплату транспортних послуг; копія каталогу на товар; копія рахунку на перевезення № 190201818 від 18.02.2019 р.; прайс-лист Б/Н від 01.10.2018 р.; платіжні доручення щодо проведення передоплати за товар з відмітками банку; заявку на перевезення № 1-18/12 від 18.12.2018 р.

Однак, Київська міська митниця ДФС прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA100000/2019/100016/2 від 22.02.2019 по ЕМД UA 100010/2019/318976 від 19.02.2019 (картка відмови у прийнятті митної декларації № UA 100010/2019/00517 від 22.02.2019) за резервним методом.

Так, підстави для прийняття такого рішення, полягають у наступному: платіжні документи на оплату товару без відміток банку; Згідно контракту оплата за товар здійснюється шляхом авансового платежу у розмірі 20% від суми інвойсу у строк 10 днів після виставлення інвойсу. Дата інвойсу 27.12.2018, а дата платіжного доручення 24.09.2018; копія декларації країни відправлення містить інформацію про коди товарів, які відрізняються від заявлених, також, у копії декларації країни відправлення при перерахунку кількості товару на ціну виявлені неточності; платіжне доручення на сплату перевезення на суму 234554,35 грн., однак, рахунок перевізника на суму 34422,27 грн. У платіжному дорученні на сплату перевезення перераховані інші рахунки на оплату перевезень, проте, ці документи не надано до митного оформлення.

Позивач вважає, що митний орган приймаючи рішення про коригування митної вартості, обмежився загальними фразами про те, що документи позивача не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості та відомостей щодо ціни, яка сплачена, а також не зазначила, чому саме з документів, які було подано декларантом, в т.ч. додаткових, неможливим є встановлення даних складових.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем разом з митною декларацією документи в сукупності підтверджують правильність визначення ним митної вартості, а тому прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 МК України законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

За змістом частини першої статті 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Статтею 248 МК України встановлено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно зі статтею 49 митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 50 МК України визначено цілі використання відомостей про митну вартість товарів, згідно якої відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Відповідно до частини першої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (частина перша статті 52 МК України).

У відповідності до вимог частини другої статті 52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з частинами першою, другою статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьої статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною п`ятою статті 54 МК України закріплено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Отже, митні органи за наявності відповідних підстав та в установлений законом спосіб мають право здійснювати перевірку правильності визначення декларантом митної вартості товарів, які він переміщує через митний кордон України.

Така перевірка може здійснюватися, зокрема шляхом звернення до декларанта з вимогою надати додаткові документи, перелік яких визначений частиною третьою статті 53 МК України.

Водночас частиною п`ятою статті 53 МК України встановлено заборону вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує право митного органу вимагати такі документи та вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, у свою чергу, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару.

З наведеного слідує, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але зазначені повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, які зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, та інше.

Проте, варто врахувати, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, під час митного оформлення товару та визначення його митної вартості, позивачем було подано наступні документи, а саме: Контракт № CU16-10FL від 26 грудня 2016 року з додатковою угодою №2; Інвойс №YBAI18910-23 від 12 грудня 2018 року; Пакувальний лист б/н від 27 грудня 2018 року; Коносамент № MRF18122400 від 04 січня 2019 року; декларація про походження товару LS2018-06054 27 грудня 2018 року; платіжне доручення № 29 від 24.09.2018 року; платіжне доручення №4 від 07.02.2019; довідку про транспортні витрати № 28/01-02 від 28/01/2019; договір №24/03 транспортного експедирування від 14 березня 2016 року; митна декларація №UA 100010/2019/318976 від 19.02.2019.

Також на вимогу митного органу позивачем додатково надано: копію митної декларації країни відправлення №18730109 від 27.12.2018; експертний висновок №Ц-141/3 від 20 лютого 2019 Київської ТПП; платіжне доручення №252 від 20.02.2019 про сплату транспортних послуг; копія каталогу на товар; копія рахунку на перевезення № 190201818 від 18.02.2019; прайс-лист Б/Н від 01.10.2018; платіжні доручення щодо проведення передоплати за товар з відмітками банку; заявку на перевезення № 1-18/12 від 18.12.2018.

Крім того, у відповідь на зауваження митного органу ТОВ "Софілайт" надано ряд пояснень щодо розбіжностей, які на думку відповідача свідчать про неправильне визначення позивачем митної вартості товарів.

Вказані пояснення та надані позивачем документи належним чином досліджені та проаналізовані судом першої і дали йому змогу прийти до висновку, що такі докази у свої сукупності підтверджують правильність визначення позивачем митної вартості за основним методом.

За позицією відповідача, яку він висловлює в процесуальних заявах по суті, контролюючий орган правомірно прийняв оскаржуване рішення, оскільки надані до митного оформлення документи не містили достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, тому відповідно до частини другої статті 58 МК України з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів.

Водночас, на переконання колегії суддів наявні у матеріалах справи докази у повній мірі підтверджують, що позивачем до митного оформлення було подано всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного методу її визначення за ціною договору (контракту), як цього вимагає стаття 53 МК України.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги щодо ненадання позивачем усіх додаткових документів, передбачених МК України, оскільки витребування таких документів повинно здійснюватися лише за умови, якщо подані до митного оформлення відповідно до частини другої статті 53 МК України документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Поряд з цим, приписами частини третьої статті 53 МК України на декларанта покладено обов`язок щодо надання вказаних документів лише за умови їхньої наявності.

У той же час, колегія суддів звертає увагу, що будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що висновки митного органу щодо наявності в поданих позивачем до митного оформлення документах розбіжностей та відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів ґрунтуються на підставі припущень та суб`єктивному тлумаченні первинних документів.

Поряд з цим, у разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен був зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за шостим (резервним) методом. Проте, у спірному рішенні про коригування митної вартості такі дані відсутні.

У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Втім, відповідачем не зазначено митна вартість якого товару (назва, характеристики, код за УКТЗЕД) бралася за основу, торгову марку, фактурну вартість, країну експорту цього товару в Україну, виробника, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.

Ураховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 12.03.2019 у справі №826/2313/16 та 13.06.2019 у справі № 820/6315/15 колегія суддів зауважує, що вимоги частин третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Проте, оскаржуване рішення не містить належного обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом та фактів, які вплинули на таке коригування.

Отже, колегія суддів уважає, що митним органом не було не доведено факту неправильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, зважаючи на те, що всі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів було надано самим декларантом, а також додатково надіслано і на вимогу відповідача. Більше того, посилання відповідача на наявність розбіжностей не підтверджують, що останні можуть вплинути на митну вартість товару.

У свою чергу посилання апелянта на наявність певних незначних недоліків (помилок, розбіжностей) у первинних документах, наданих на підтвердження митної вартості товару, не повинно розцінюватися як обставина, яка виключає можливість врахування таких документів для митного оформлення товарів та не є підставою для висновку про недостовірність усієї інформації, що у них міститься, якщо за результатами дослідження інших даних (сукупності решти відомостей, що викладені в документах та договорах) та доказів можна достовірно визначити митну вартість товару.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване позивачем рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним та обґрунтовано скасоване судом першої інстанції.

Отже, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вони не спростовують висновків суду і апелянт, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України, не довів тих обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

З а правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко