Справа № 160/26196/21
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
20 грудня 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "АРТА" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до головного державного виконавця Новомосковського ВДВС у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Червоноштан Оксана Іванівна, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , у якій просить:
- визнати дій головного державного виконавця Новомосковського відділу ДВС у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Червоноштан О.І. про накладення штрафу в сумі 3400,00 грн. неправомірними та скасувати постанову про накладення штрафу від 08.11.2021 р..
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що товариством отримано постанову про накладення штрафу у розмірі 3400 грн. за невиконання рішення суду, з чим позивач не погоджується, оскільки на виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/8103/18 видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку, зокрема, на адресу ОСОБА_1 неодноразово надсилався лист з пропозицією прибути за адресою ТОВ «Арта» для отримання дубліката трудової книжки. Факт відсутності трудової книжки ОСОБА_1 на підприємстві підтверджується актом інвентаризації трудових книжок № 1 від 29.09.2021 року та зазначене, також, зафіксовано в рішенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська при розгляді справи № 205/8103/18.
Таким чином, на думку позивача, головний державний виконавець Червоноштан О.І. не запитував у боржника про наявність чи відсутність трудової книжки стягувана за виконавчим листом №205/8103/18 виданий 30.08.2021 р., не запрошував боржника для надання визначеної інформації та пояснень, і незрозуміло на підставі якої перевірки виконавцем встановлено невиконання боржником своїх зобов`язань, що стало підставою для винесення постанови про накладення штрафу на товариство, тому дії головного державного виконавця Новомосковського відділу ДВС у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Червоноштан О.І. про накладення штрафу в сумі 3400,00 грн. є неправомірними та постанова про накладення штрафу від 08.11.2021 року підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року матеріали адміністративного позову відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 25 січня 2022 року о 10:50 год..
Згідно з ч.ч.1, 2, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання.
При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення.
Адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі (ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідачем, на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, не було надіслано до суду письмового відзиву на адміністративний позов та не було повідомлено про поважність причин ненадання відзиву.
Відповідно до ч. 6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Сторони в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Постановою Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 205/8103/18 рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2020 року в частині вирішення вимог про визнання трудового договору розірваним, зобов`язання видати трудову книжку скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, а саме:
- визнано розірваним з 07 березня 2018 року трудовий договір, укладений між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Арта», на підставі частини першої статті 38 КЗпП України;
- зобов`язано товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Арта» видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку.
Ленінським районний судом м. Дніпропетровська 30.08.2021 року видано виконавчий лист стосовно зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Арта» видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку.
20 вересня 2021 року за виконавчим листом № 205/8103/18 відкрито виконавче провадження № 66830933, де виконавцем зазначено про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
16 листопада 2021 року товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Арта» отримано постанову головного державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області про накладення штрафу в сумі 3400,00 грн. виконавчому провадженні № 66830933 за виконання рішення суду.
Позивач зазначає, що 01 грудня 2021 року товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Арта» направлено на адресу ОСОБА_1 лист № 24/11-1 від 24.11.2021 року з пропозицією прибути за адресою товариства для оформлення дублікату трудової книжки з підтверджуючими документами про загальний стаж роботи.
Позивач не погоджується з винесеною постановою про накладення штрафу в сумі 3400, 00 грн. за невиконання рішення суду, оскільки товариство не ухиляється від покладеного судом обов`язку щодо видачі належним чином оформленої трудової книжки ОСОБА_1 , а навпаки намагається його виконати, зокрема, ОСОБА_1 запрошувалась до товариства для оформлення дублікату трудової книжки, та зазначає, що остання такі запрошення ігнорує, тим самим створюючи для підприємства ТОВ «Арта» додаткові складнощі, а саме: виконання рішення суду, покладеного на підставі виконавчого листа від 30.08.2021 року Ленінським судом м. Дніпропетровська.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України Про виконавче провадження.
Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) є сукупністю дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з вимогами статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», серед основних засад здійснення виконавчого провадження законодавець називає верховенство права та обов`язковість виконання рішень.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п.1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
За заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону (пункт 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VІІІ).
Частиною шостою цієї статті визначено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Статтею 63 Закону № 1404-VІІІ визначено:
- за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (частина перша);
- у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга);
- виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (частина третя).
Статтею 75 Закону №1404-VІІІ визначено відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії. Згідно з частиною 1 статті 75 Закону №1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
При вирішенні спору суд керується такими міркуваннями, зокрема, виходячи із зазначених вище норм Закону №1404-VІІІ підставою для накладення на боржника штрафу є встановлення державним виконавцем факту невиконання боржником у виконавчому провадженні без поважних причин рішення, яким його зобов`язано особисто вчинити певні дії.
Здійснюючи судовий контроль за процесом виконання судового рішення та дотриманням прав учасників виконавчого провадження (в тому числі боржника), суд повинен перевірити рішення державного виконавця про накладення штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин на предмет його відповідності визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, серед яких виділяє законність, обґрунтованість, пропорційність, розсудливість та своєчасність.
З матеріалів справи вбачається, що 08.11.2021 року головним державним виконавцем Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанову про накладення штрафу товариство з обмеженою відповідальністю «Арта» у розмірі 3400,00 грн, де зазначено, що станом на 08.11.2021 року рішення суду боржником не виконано, трудову книжку стягувачеві не видано.
В матеріалах справи наявний лист товариства з обмеженою відповідальністю «Арта» від 24.11.2021 року № 24/11-1, де останній запрошує прибути за місцем знаходження останнього ОСОБА_1 для оформлення дублікату трудової книжки.
Доказів на підтвердження направлення листа або доказів отримання листа ОСОБА_1 позивач суду не надав.
Крім того, суд звертає увагу, що лист від 24.11.2021 року № 24/11-1 сформовано позивачем вже після отримання постанови про накладення штрафу.
Доказів добровільного виконання рішення суду відповідно до виконавчого листа № 205/8103/18 до винесення постанови про накладення штрафу з часу відкриття виконавчого провадження № 66830933, позивач суду не надав.
За таких умов, дії відповідача стосовно накладення на позивача штрафу узгоджуються із приписами норм Закону №1404, а отже постанова про накладення штрафу від 08.11.2021 року № 66830933 є правомірною, винесена обґрунтовано та не підлягає скасуванню.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст.ст.8, 9 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин 4 статті 9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.
Суд зробив висновок, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи усі вищенаведені обставини справи, завдання та принципи адміністративного судочинства, суд вважає, що у державного виконавця були достатні правові підстави при прийнятті оскаржуваної постанови, тому державний виконавець діяв в межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а позивач не надав належних доказів та допустимих доказів поважності причин не виконання в добровільному порядку рішення суду.
Керуючись ст. ст. 241-246, 287, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 01.02.2022 року.

Суддя С.В. Ніколайчук