Справа № 140/5172/21
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2022-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 140/5172/21 пров. № А/857/19615/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Большакової О.О., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року у справі № 140/5172/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Нововолинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області про визнання дії та бездіяльності протиправними, (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Плахтій Н.Б. в м. Луцьк Волинської області 27 вересня 2021 року за правилами спрощеного позовного провадження, дата складення повного тексту судового рішення не зазначена), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Нововолинського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Волинській області (надалі також Нововолинське відділення УВДФСС у Волинській області, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дій відповідача щодо припинення страхової виплати згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 7 Закону України від 03.12.2019 № 324-IX «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» (надалі також Закон № 324-IX) та вимогами пункту 1.12. Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №11 (надалі також Порядок №11);

- зобов`язати відновити страхову виплату з 01.03.2021.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, оскільки вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та таким, що винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції однобічно проаналізовано обставини справи, не взято до уваги те, що позивач отримав право на здійснення будь-яких платежів без ідентифікаційного номера за його релігійними переконаннями на підставі чинного на той час законодавства і в його паспорті міститься відмітка про це, зроблена податковим органом, в якій відсутні будь-які застереження щодо строку її дії.

Також звертає увагу, що ані Податковий кодекс України, ані Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, не встановлює обов`язку повторного звернення до податкового органу осіб, які вже мають відмітку у паспорті. Таким чином вважає, що дії відповідача щодо припинення страхової виплати є протиправними.

Відповідач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06.08.2004 зобов`язано Володимир-Волинську об`єднану державну податкову інспекцію зробити відмітку в паспорті ОСОБА_1 на сторінці «Особливі відмітки» про наявність у нього права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

08.11.2004 на виконання вищевказаного рішення Ковельською об`єднаною державною податковою інспекцією на сторінці 8 паспорта ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 було зроблено запис «Має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера».

Постановою Нововолинського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Волинській області від 12.10.2017 про призначення потерпілому щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 , призначено щомісячну грошову виплату в розмірі 6667,46 грн.

Згідно з постановою відповідача від 26.03.2021 позивачу з 01.03.2021 припинено виплату щомісячної страхової виплати. Підстава припинення щомісячної страхової виплати пункт 1.12 Порядку №11.

05.04.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив проводити нарахування та виплату пенсії на підставі наявної у його паспорті на сторінці 8 відмітки «Має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера» відповідно до рішення Володимир-Волинського міського суду від 06.08.2004.

Листом від 15.04.2021 №16-01-13/482 відповідач повідомив позивача, що після надання до Нововолинського відділення УВДФСС у Волинській області копії паспорту з відміткою Державної фіскальної служби про право здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта його страхова виплата буде поновлена з моменту припинення.

Вважаючи дії відповідача щодо припинення страхової виплати протиправними, позивач звернувся за захистом прав та інтересів із цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи рішення про припинення позивачу щомісячної страхової виплати за наслідками проведеної верифікації страхових виплат, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання визначає Закон України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі також - Закон № 1105-XIV).

Відповідно до частин першої статті 4 Закону № 1105-XIV Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Частина третя статті 8 Закону № 1105-XIV передбачає, що робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що створюються за рішенням правління Фонду на підставі затвердженої ним структури органів Фонду. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення, що затверджується правлінням Фонду, та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду.

Згідно із частиною першою статті 36 цього Закону страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Стаття 46 Закону № 1105-XIV передбачає підстави для припинення страхових виплат, серед яких є, зокрема, інші випадки, передбачені законодавством.

Так, предметом спору в даній справі є припинення страхової виплати позивачу згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 7 Закону № 324-IX та вимогами пункту 1.12. Порядку №11.

Згідно з преамбулою Закону №324-ІХ, який набув чинності 29.12.2019, цей Закон визначає правові та організаційні засади здійснення верифікації та моніторингу державних виплат в Україні. Метою цього Закону є підвищення адресності державних виплат, сприяння розбудові системи соціального забезпечення, а також забезпечення ефективного використання бюджетних коштів.

Верифікація - комплекс заходів щодо збору та перевірки достовірності інформації, що визначена законодавством для призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат і впливає на визначення права на отримання та розмір таких виплат, а також виявлення невідповідності даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних; державні виплати - пенсії, допомоги, пільги, субсидії, соціальні стипендії, інші виплати, що здійснюються за рахунок коштів державного, місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування; моніторинг - систематична діяльність з проведення аналізу інформації, отриманої під час верифікації, та аналізу результатів верифікації; орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику; органи, що здійснюють державні виплати, - розпорядники бюджетних коштів, інші органи, установи та організації, що призначають, нараховують та/або здійснюють державні виплати; реципієнти - фізичні особи, яким призначено, нараховано та/або здійснено державні виплати, а також фізичні особи, які звернулися за призначенням державних виплат (стаття 1 Закону №324-ІХ).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону №324-ІХ завданнями органу, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, є здійснення верифікації достовірності інформації, поданої реципієнтами під час призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат, що впливає на визначення права на отримання та розмір державних виплат.

Частиною першою статті 9 Закону №324-ІХ визначено, що верифікація державних виплат здійснюється в інформаційно-аналітичній платформі шляхом застосування комплексу заходів із збору, проведення аналізу та порівняння параметрів інформації, отриманої від суб`єктів надання інформації, за кожним реципієнтом з подальшим визначенням відповідності інформації визначеним законодавством вимогам, що впливають на визначення права на отримання та розмір державних виплат, а також виявлення невідповідності даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних.

Згідно з статтею 16 Закону №324-ІХ за результатами верифікації орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, надає органам, що здійснюють державні виплати, підтвердження відповідності наданої реципієнтом інформації вимогам законодавства, що впливають на визначення його права на отримання та розмір державних виплат, під час здійснення превентивної верифікації або рекомендації щодо:

1) проведення додаткової перевірки інформації, що містить невідповідності;

2) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.

Орган, що здійснює державні виплати, опрацьовує отримані рекомендації у строк, що не перевищує 15 робочих днів з дня їх отримання.

За результатами опрацювання наданих рекомендацій орган, що здійснює державні виплати, приймає рішення щодо:

1) призначення (перерахунку) державної виплати;

2) припинення нарахування та/або здійснення державної виплати;

3) поновлення нарахування та/або здійснення державної виплати;

4) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.

Прийняття рішення про припинення державних виплат, а також про перегляд розміру або строку їх призначення приймається органом, що здійснює державні виплати, відповідно до законодавства, що регламентує здійснення державних виплат.

Пункт 1.12 Порядку №11 передбачає, що у разі надходження рекомендацій Міністерства фінансів України за наслідками проведеної верифікації страхових виплат нарахування страхових виплат припиняється до завершення перевірки правомірності призначеної страхової виплати. У разі підтвердження інформації щодо неправомірно призначеної виплати видається постанова про відмову у страховій виплаті. Якщо інформація Міністерства фінансів України не підтверджується, нарахування виплат відновлюється з моменту припинення.

Як встановлено судом першої інстанції, за результатами проведеної Міністерством фінансів України верифікації страхових виплат ОСОБА_1 було встановлено, що за даними ДФС реєстраційний номер облікової картки платника податків позивача недійсний, з огляду на що відповідач за результатами опрацювання наданих рекомендацій прийняв рішення про припинення страхових виплат позивачу.

При цьому листом від 18.03.2021 відповідач роз`яснив позивачу, що з метою поновлення страхових виплат йому необхідно звернутись до ДФС для внесення відповідних даних до Державного реєстру та оновлення інформації в паспорті про відмову від прийняття РНОКПП через релігійні переконання.

Позивач, після набрання чинності з 1 січня 2011 року Податковим кодексом України (надалі також ПК України), не звертався до податкового органу із заявою фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, більше того позивач вважає, що не повинен це робити з посиланням на те, що у 2004 році йому проставлено відповідну відмітку в паспорті, яка не має строку дії, і він не зобов`язаний повторно звертатись до податкового органу для проставлення відмітки в паспорті.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами позивача та зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 63.1, 63.2 статті 63 ПК України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків.

Пунктом 63.6 статті 63 ПК України встановлено, що облік платників податків у контролюючих органах ведеться за податковими номерами.

Порядок визначення податкового номера встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться за прізвищем, ім`ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта. У паспортах зазначених осіб контролюючими органами робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта. Порядок внесення відмітки визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з пунктом 70.1 статті 70 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр). До Державного реєстру вноситься інформація про осіб, які є: громадянами України; іноземцями та особами без громадянства, які постійно проживають в Україні; іноземцями та особами без громадянства, які не мають постійного місця проживання в Україні, але відповідно до законодавства зобов`язані сплачувати податки в Україні або є засновниками юридичних осіб, створених на території України.

Облік фізичних осіб - платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки.

Пунктом 70.5 статті 70 ПК України встановлено, що фізична особа - платник податків, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, зобов`язана особисто подати відповідному контролюючому органу повідомлення та документи для забезпечення її обліку за прізвищем, ім`ям, по батькові і серією та номером паспорта, а також пред`явити паспорт. Для заповнення облікової картки фізичної особи-платника податків використовуються дані документа, що посвідчує особу. Для заповнення повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) використовуються дані паспорта.

Отже, для здійснення обліку фізичних осіб-платників податків, які через свої релігійні переконання в установленому законом порядку відмовились від використання ідентифікаційного номера - використовується прізвище, ім`я, по батькові, а також серія та номер паспорта. Облік таких осіб ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта громадянина України.

Відносини, що виникають при реєстрації фізичних осіб, які є громадянами України, іноземцями та особами без громадянства регулюються також Положенням про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України 29.09.2017 №822 (надалі також Положення №822).

Це Положення розроблено відповідно до статей 63 та 70 глави 6 розділу II Податкового кодексу України з метою визначення єдиної методики реєстрації фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.

У пункті 4 розділу I Положення №822 зазначено, що цим Положенням визначаються порядок та процедура, зокрема:

обліку осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку або інформацію (далі - відмітка) в паспорті громадянина України про право здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта;

внесення до паспортів фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган, відмітки про право здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта.

Відповідно до пункту 5 розділу I Положення №822 цим Положенням визначаються форми повідомлення фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та відмітки про право здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта, що вноситься до паспортів у формі книжечки фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган.

Фізична особа, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, зобов`язана особисто подати до відповідного контролюючого органу Повідомлення за формою № 1П (додаток 8), яке є водночас заявою для обліку в окремому реєстрі Державного реєстру, та пред`явити паспорт або документ, на підставі якого оформлюється паспорт вперше (пункт 1 розділу VIІI Положення №822).

Облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові (за наявності), серією та/або номером паспорта. До паспортів зазначених осіб вноситься відмітка, яка свідчить про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта (пункт 2 розділу VIІI Положення №822).

Узагальнюючи вищенаведені законодавчі норми, колегія суддів зазначає, що релігійні переконання особи не звільняють її від конституційного обов`язку сплачувати податки і збори. При цьому, взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків. За загальним правилом, облік платників податків у контролюючих органах ведеться за податковими номерами. Проте, для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, облік ведеться за прізвищем, ім`ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта. При цьому, облік таких осіб ведеться в окремому Державному реєстрі за прізвищем, ім`ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки.

Таким чином, законодавцем встановлено обов`язок фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, подати до контролюючого органу Повідомлення за формою №1П для обліку такої особи в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові (за наявності), серією та/або номером паспорта та внесення відповідної відмітки до її паспорта.

Водночас, як встановлено пунктом 70.12 статті 70 ПК України, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) використовуються органами державної влади та органами місцевого самоврядування, юридичними особами незалежно від організаційно-правових форм, включаючи установи Національного банку України, банки та інші фінансові установи, біржі, особами, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичними особами - підприємцями, а також фізичними особами в усіх документах, які містять інформацію про об`єкти оподаткування фізичних осіб або про сплату податків, зокрема у разі оформлення фізичним особам пільг, субсидій та інших соціальних виплат з державних цільових фондів.

Відповідно до пункту 70.13 статті 70 ПК України документи, пов`язані з проведенням операцій, передбачених пунктом 70.12 цієї статті, які не мають реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), вважаються оформленими з порушенням вимог законодавства України.

Отже, оформлення документів на отримання, зокрема, соціальних виплат з державних цільових фондів фізичними особами, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, проводиться за наявності у таких фізичних осіб у паспорті відмітки про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта, в протилежному випадку такі документи вважатимуться оформленими з порушенням вимог законодавства України.

Норми Закону України від 22.12.1994 № 320/94-ВР «Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів» (надалі також Закон № 320/94-ВР), які передбачали можливість податкового обліку за прізвищем, іменем та по батькові, роком народження та за місцем реєстрації, без серії і номера паспорта, втратили чинність із набранням чинності ПК України з 1 січня 2011 року.

Зміна порядку податкового обліку осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, не призводить до зменшення обсягу прав вказаних осіб, оскільки такий облік передбачає незастосування реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Такі висновки узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, висловлену у Рішенні від 3 грудня 2009 року у справі «Тамара Скугар та інші проти Росії» (Заява № 40010/04), яка стосувалась відмови віруючих православної церкви від ідентифікації у податкових правовідносинах за номером. Суд зазначив, що захищаючи особисту сферу, стаття 9 Конвенції не завжди гарантує право поводити себе у публічній сфері життя так, як того вимагають релігійні погляди. Держава, розробляючи та застосовуючи власні внутрішні процедури, не може залежати від точки зору окремих громадян, яка базується на їх релігійних віруваннях. Суд дійшов висновку, що спосіб організації державної податкової бази даних з використанням індивідуальних номерів платників податків не є втручанням держави у реалізацію права заявниці на свободу релігії, гарантованого статтею 9 Конвенції.

Також, у постанові від 23.07.2020 у справі № 806/10407/11 Верховний Суд керуючись положеннями частини четвертої статті 35 Конституції України, які передбачають, що ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань, вважав необґрунтованими твердження скаржника про неприпустимість для віруючих подання громадянами заяви про відмову від перереєстрації, котрі раніше уже відмовились від ІПН, у випадках, коли ОДПІ вимагає оформлення повідомлення про відмову від реєстраційного номера облікової картки Ф.№ 1П , тобто реєстрації і обліку в окремому реєстрі Держреєстрі фізичних осіб за серією та номером паспорта. Тому доводи про те, що облікова картка по відношенню до позивача уже формувалась, і в його паспорті була зроблена відмітка, а норми ПК України не зобов`язують його повторно звертатися для реєстрації, Верховний Суд не взяв до уваги.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що чинне законодавство України, на відміну від Закону №320/94-ВР, який діяв до набрання чинності ПК України, не передбачає здійснення обліку осіб, які відмовилися від реєстраційного номеру облікової картки платника податків, без використання серії та номера паспорта, а встановлений порядок організації податкової бази даних включає реєстраційні номери облікової картки платника податків за допомогою використання даних паспорта, які вносяться до окремого реєстру Державного реєстру.

Відтак, з метою забезпечення обліку позивача за прізвищем, ім`ям, по батькові і серією та номером паспорта в окремому реєстрі Державного реєстру останній зобов`язаний особисто подати до контролюючого органу Повідомлення за формою №1П та проставити у паспорті відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта.

Отже, приймаючи рішення про припинення позивачу щомісячної страхової виплати за наслідками проведеної верифікації страхових виплат, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, аналогічні тим, що наводилися в адміністративному позові.

Інших доводів невідповідності оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства відповідач у апеляційній скарзі не наводить.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року у справі № 140/5172/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 04.02.2022