Справа № 160/1424/21
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2021 року Справа № 160/1424/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:
- визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі - ГУ Держгеокадастру, відповідач) щодо нерозгляду поданого позивачем у жовтні 2020 проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки;
- зобов`язання відповідача розглянути поданий позивачем у жовтні 2020 проект землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки та прийняти за результатами такого розгляду рішення.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач у жовтні 2020 р. звернувся до ГУ Держгеокадастру через Центр надання адміністративних послуг з клопотанням про розгляд доопрацьованого проекту про відведення йому земельної ділянки.
В описі документів, що подано позивачем до ЦНАПу, зазначена дата виконання адміністративної послуги - 03.11.2020 р.
Проте, станом на дату звернення до суду з цим позовом відповідачем поданий проект не розглянуто та не прийнято рішення про його затвердження (та передачу відповідної земельної ділянки у приватну власність) або про відмову, що стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
На виконання ухвали суду, позивачем усунуті виявлені недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 30.04.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Представником відповідача подано клопотання про продовження строку для надання відзиву, обґрунтоване відсутністю фахівців та надмірним навантаженням на працюючого фахівця.
Ухвалою суду від 19.05.2021р. клопотання представника відповідача про продовження строку для надання відзиву задоволено, продовжено строк ГУ Держгеокадастру для надання відзиву на позовну заяву до 01.06.2021 включно.
Від відповідача 07.06.2021р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у жовтні 2020р. звернувся до ГУ Держгеокадастру через Центр надання адміністративних послуг з клопотанням про розгляд доопрацьованого проекту про відведення йому земельної ділянки.
В описі документів, що подано позивачем до ЦНАПу, зазначена дата виконання адміністративної послуги - 03.11.2020р.
Приписами ч.9 ст.118 ЗК України встановлено, що відповідний орган у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Однак, станом на день подання позовної заяви відповідачем поданий проект не розглянуто та не прийнято рішення про його затвердження (та передачу відповідної земельної ділянки у приватну власність) або про відмову у цьому, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом ч.1,2,3 ст.22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Згідно з абз.1 ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Частиною 2 ст.116 ЗК України встановлено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до ч.1 ст.117 ЗК України, передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (ч.4 ст.122 ЗК України).
Згідно із ч.9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Тобто, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ділянки чи про відмову у його затвердженні.
З матеріалів справи вбачається, що відповідну заяву з доданими до неї документами позивачем подано до ГУ Держгеокадастру у жовтні 2020р.
Однак, наказ про затвердження (та передачу відповідної земельної ділянки у приватну власність) або про відмову, у встановлений чинним законодавством для розгляду вказаного питання, відповідачем прийнято не було.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності ГУ Держгеокадастру щодо нерозгляду поданого позивачем у жовтні 2020 р. проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки підлягають задоволенню.
Враховуючи встановлену судом протиправну бездіяльність ГУ Держгеокадастру з приводу нерозгляду поданого позивачем у жовтні 2020 р. проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки, позовна вимога про зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області розглянути поданий позивачем у жовтні 2020р. проект також підлягає задоволенню.
Згідно із ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду правомірність та законність своїх дій всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України.
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.5 ч.1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує питання судових витрат.
Відповідно до вимог ч.3 ст.244 КАС України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог
При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 908,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 27.01.2021р. №5.
Оскільки, вимоги позовної заяви позивача задоволено в повному обсязі, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 908,00 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
У відповідності до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Норочевським О.О.
Представником позивача для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду подано наступні документи: попередній опис робіт та витрат адвоката, заключна виписка за період з 01.01.2021 р. по 27.01.2021 р., ордер Серії ДП №364/024 від 28.01.2021 р., договір правової допомоги від 11.04.2018 р. №44, додаток до договору правової допомоги №2 від 13.01.201 р.,свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 25.05.2009 р. №2019.
Згідно зі ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Суд зазначає, що здійснені адвокатом дії, визначені в рахунках на оплату, мають бути здійснені адвокатом фактично, та дійсність їх вчинення має бути документально підтверджена.
Судом встановлено, що згідно з описом робіт, адвокатом виконано наступні роботи:
- вивчення обставин справи, норм законодавства та судової практики зі спірних правовідносин. Підготовка позовної заяви та подання їх до суду - 2 год.;
- орієнтовний час участі у судових засіданнях по справі в суді першої інстанції - 2 год.;
- отримання рішень та виконавчих листів по справі - 1 год.
Згідно з описом робіт вартість 1 год. роботи складає 700 грн.
При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд враховує, що адміністративна справа №160/1424/21 згідно із ч.6 ст.12 КАС України є справою незначної складності, що передбачає її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
На момент складання опису робіт та розрахунку часу на їх виконання адвокат не приймав участі в судових засіданнях, оскільки справа слухається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Також, адвокат не отримував рішення та виконавчі листи.
Відповідні дії вчинені не були, а тому розрахунок часу, витраченого на вчинення вказаних дій, складений неправомірно та не відображає реально витрачений адвокатом час і, як наслідок, свідчить про неправильно визначену суму коштів, що підлягають відшкодуванню.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Судом встановлено, що визначені адвокатом дії в поданих документах є частково підтвердженими на суму 1' 400грн. 00коп.
Вказана сума є співмірною з вчиненими адвокатом діями та наданими послугами у цій справі.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо нерозгляду поданого ОСОБА_1 у жовтні 2020р. проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки.
Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області розглянути поданий ОСОБА_1 у жовтні 2020р. проект землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки та прийняти за результатами такого розгляду рішення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова