Справа № 640/14040/21
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської обласної прокуратури, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача щодо не нарахування Позивачу з 06 березня 2017 року по 25 березня 2020 року заробітної плати відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу заробітну плату (включаючи оплату часу відпусток) за період з 06 березня 2017 року по 25 березня 2020 року, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період;

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача щодо не нарахування Позивачу з 26 березня 2020 року заробітної плати відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу заробітну плату (включаючи оплату часу відпусток) за період з 26 березня 2020 року до моменту прийняття рішення у даній справі, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Відповідач, починаючи з 06 березня 2017 року протиправно виплачує їй заробітну плату без врахування положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру», чим порушує її право на отримання заробітної плати у повному розмірі.

На думку Позивача, вона має право на отримання заробітної плати, розрахованої відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру», оскільки рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Доводи апеляційної скарги аналогічні, заявленим у позовній заяві, та містять посилання на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції та невідповідність його висновків таким обставинам.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Позивач проходила службу в органах прокуратури з 27 серпня 2010 року, з 26 грудня 2019 року - на посаді Прокурора відділу нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Прокуратури Київської області, що підстверджуєься відомостями з трудової книжки.

Представник Позивача 02 лютого 2021 року звернувся до Відповідача з адвокатським запитом, в якому просив надіслати інформацію:

- про розмір посадового окладу, який був встановлений для ОСОБА_1 , за час перебування її на посадах в органах прокуратури за період з 01 липня 2015 року по 31 січня 2021 року за кожний місяць окремо.

- про розмір посадового окладу, який повинен був бути встановлений та виплачений ОСОБА_1 , за час перебування на посадах в органах прокуратури у період з 01 липня 2015 року по 31 січня 2021 року за кожний місяць окремо на підставі ч. 3 cт. 81 Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням висновків Рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020.

Листом від 10 березня 2021 року № 21-9вих-21 Відповідачем надано відповідь стосовно посадових окладів Позивача за період роботи з 01 липня 2015 року по 31 січня 2021 року, а саме:

- з 01 липня 2015 року по 05 березня 2017 року Позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, у зв`язку з чим посадовий оклад не розраховувався;

- з 06 березня 2017 року по 06 березня 2017 року на посаді прокурора місцевої прокуратури посадовий оклад Позивача складав 2 048,00 грн.;

- з 07 березня 2017 року по 05 вересня 2017 року на посаді прокурора відділу посадовий оклад Позивача складав 2 083,00 грн.;

- з 06 вересня 2017 року по 31 січня 2021 року на посаді прокурора відділу посадовий оклад Позивача складав 5 730,00 грн.

Вважаючи, що починаючи з 06 березня 2017 року Відповідач протиправно виплачує Позивачу заробітну плату без врахування положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру», Позивач звернулася з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини між сторонами щодо нарахування та виплати Позивачу заробітної плати за період з 06 березня 2017 року по 25 березня 2020 року виникли до прийняття Конституційним Судом України рішення від 26 березня 2020 року № 6-р/2020, а тому, зазначене рішення не впливає на спірні правовідносини, оскільки вказане рішення Конституційного Суду України не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 825/3135/15-а, від 27 жовтня 2020 у справі № 826/18228/16, від 28 жовтня 2020 у справі № 823/2372/17.

З 26 березня 2020 року відновлено дію статті 81 Закону України «Про прокуратуру» в частині визначення розміру та складових заробітної плати прокурорів.

Проте, згідно із абзацом третім пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» за прокурорами місцевих прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників місцевих прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Згідно з наказом Офісу Генерального прокурора «Про день початку роботи обласних прокуратур» від 08 вересня 2020 року № 414 днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11 вересня 2020 року.

Отже, у період з 26 березня 2020 року по 11 вересня 2020 року обласні прокуратури створені не були, таким чином дія статті 81 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній в період з 26 березня 2020 року по 11 вересня 2020 року, не поширюється на прокурорів регіональних прокуратур, оплата праці таких працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, а саме відповідно до Постанови № 505, яка є чинною.

Крім того, пунктом 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» встановлено, зокрема, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 цього пункту, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації.

За результатом складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора Позивач набрала меншу кількість балів, що є необхідною для успішного складання іспиту, у зв`язку з чим Першою кадровою комісією прийнято рішення від 10 квітня 2020 року № 208 про неуспішне проходження Позивачем атестації.

Отже, Позивач не набула статусу прокурора обласної прокуратури, у зв`язку із не проходженням атестації, а тому на неї з 11 вересня 2020 року не поширюються норми частини третьої статті 81 Закону України «Про прокуратуру».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII (далі також - Закон № 1697-VII) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 4 Закону № 1697-VII визначено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 81 Закону № 1697-VII заробітна плата прокурорів регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно- правовими актами. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за вислугу років; виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Частиною третьою статті 81 Закону № 1697-VII передбачено, що розмір заробітної плати прокурора місцевої прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 81 Закону № 1697-VII посадові оклади прокурора регіональної прокуратури установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом 1,2.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) в порядку, визначеному цим Кодексом.

Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу доповнено пунктом 26, у відповідності до якого, зокрема, норми статті 81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Умови оплати праці працівників органів прокуратури визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31 травня 2012 року № 505 (далі - Постанова № 505).

Рішенням Конституційного Суду від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ зі змінами застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною другою статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Частиною першою статті 97 Закону України «Про Конституційний Суд України» визначено, зокрема, що суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.

Зі змісту наведених норм вбачається, що за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати його ухвалення, якщо інше не встановлено самим рішенням.

Таким чином, дію статті 81 Закону України «Про прокуратуру» в частині визначення розміру та складових заробітної плати прокурорів відновлено 26 березня 2020 року.

Оскільки спірні правовідносини між сторонами щодо нарахування та виплати заробітної плати за період з 06 березня 2017 року по 25 березня 2020 року виникли до прийняття Конституційним Судом України рішення від 26 березня 2020 року № 6-р/2020, зазначене рішення не впливає на вказані правовідносини, оскільки рішення Конституційного Суду України рішення від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 825/3135/15-а, від 27 жовтня 2020 у справі № 826/18228/16 та від 28 жовтня 2020 у справі № 823/2372/17.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивачем в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована на виконання ч. 5 ст. 242 КАС України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанціїї дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправною бездіяльність Відповідача щодо не нарахування Позивачу з 06 березня 2017 року по 25 березня 2020 року заробітної плати відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з чим погоджується колегія суддів.

З 26 березня 2020 року відновлено дію статті 81 Закону України «Про прокуратуру» в частині визначення розміру та складових заробітної плати прокурорів.

Черговим етапом процесу реформування прокуратури стало прийняття Верховною Радою України у межах своїх конституційних повноважень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX (далі - Закон № 113).

Так, Законом № 113-ІХ, внесені зміни до Закону України «Про прокуратуру», а саме в частині першій статті 7 Закону України «Про прокуратуру», зокрема, слова «регіональні» замінено на «обласні».

Пунктом 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-IX передбачено, що день початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті «Голос України».

Згідно з абзацом третім пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-IX за прокурорами місцевих прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників місцевих прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Згідно з наказом Офісу Генерального прокурора «Про день початку роботи обласних прокуратур» від 08 вересня 2020 року № 414 днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11 вересня 2020 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що у період з 26 березня 2020 року по 11 вересня 2020 року обласні прокуратури створені не були, таким чином дія статті 81 Закону України «Про прокуратуру» не поширювался на прокурорів регіональних прокуратур, оплата праці яких здійснювалася відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, а саме відповідно до Постанови № 505, з чим погоджується колегія суддів.

Крім того, пунктом 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» встановлено, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 цього пункту, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації.

За результатом складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора Позивач набрала 67 балів, тобто меншу кількість балів, що є необхідною для успішного складання іспиту, у зв`язку з чим Першою кадровою комісією прийнято рішення від 10 квітня 2020 року № 208 про неуспішне проходження Позивачем атестації.

Разом з тим, Законом України «Про прокуратуру» та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», не врегульовано питання вивільнення працівників, які мають певні пільги, зокрема, одиноких матерів.

Відповідно до частини третьої статті 184 Кодексу законів про працю України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Позивач є одинокою матір`ю, оскільки сама виховує двох малолітніх дітей, тому при її звільненні підлягають застосуванню гарантії, визначені статтею 184 Кодексу законів про працю України.

Виконуючим обов`язки керівника Київської обласної прокуратури прийнято наказ від 28 вересня 2020 року № 683к, відповідно до якого Позивачу тимчасово визначено робоче місце у відділі організаційно методичної роботи та координації діяльності правоохоронних органів у сфері протидії злочинності управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Київської обласної прокуратури.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на заборону тимчасового переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором довше ніж на один місяць.

Згідно з частиною 1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у ст. 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором.

Частиною 2 ст. 32 КЗпП України визначено, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. При цьому власник або повноважений ним орган не має права переміщати працівника, а роботу, протипоказану йому за станом здоров`я.

Отже, роботодавець не має права вийти за межі трудового договору і його право на переміщення працівників обмежується умовами трудового договору. Таким чином, при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов договору, тобто залишаються незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, тощо).

В даному випадку коло обов`язків, режим роботи ОСОБА_1 не змінився.

Таким чином, Позивачем здійснено підміну понять переведення на іншу роботу та тимчасове визначення робочого місця, які є різними за змістом.

Дія ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII розповсюджується на працівників Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур, які успішно пройшли атестацію та не поширюється на прокурорів регіональних та місцевих прокуратур.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки Позивач не набула статусу прокурора обласної прокуратури, у зв`язку із не проходженням атестації, на неї не поширюються норми частини третьої статті 81 Закону України «Про прокуратуру», а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 30 червня 2019 року у справі № 826/17798/14.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко