Справа № 440/8955/21
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 р. Справа № 440/8955/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Русанової В.Б. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.09.2021 (суддя Сич С.С.; м. Полтава) по справі № 440/8955/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2021 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області), у якій просив суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області Управління пенсійного забезпечення відділ призначення пенсій (м.Глобине) №139 від 27.01.2021;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003, у відповідності до п.1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993, як такого, що працював в районах Крайньої Півночі, з дати звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області 19.01.2021, зарахувавши періоди його роботи на території Російської Федерації з 01.01.2004 по 28.09.2010, з 15.10.2010 по 30.09.2011, з 17.11.2011 по 04.10.2013 до загального трудового стажу та стажу роботи в районах Крайньої Півночі, виплату пенсії провести в належному розмірі з подальшою щомісячною виплатою відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнодержавне пенсійне страхування".

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він має право на призначення пенсії за віком. Проте, відповідачем відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з недосягненням відповідного пенсійного віку. В оскаржуваному рішенні зазначено, що довідка №428-11 від 03.03.2013 не взята до уваги з огляду на те, що стаж роботи в районах Крайньої Півночі складає менше 15 років. Крім того, пільговий стаж роботи в районах Крайньої Півночі з 01.04.2004 по 28.09.2010, з 15.10.2010 по 30.09.2011, з 17.11.2011 по 04.10.2013 до загального страхового стажу роботи не врахований, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду. Позивач вважає зазначену відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах протиправною та такою, що порушує соціальні права позивача.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення відділу призначення пенсій (м. Глобине) Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 27 січня 2021 року №139 про відмову гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати періоди роботи: з 01 січня 2004 року по 28 вересня 2010 року, з 15 жовтня 2010 року по 30 вересня 2011 року, з 17 листопада 2011 року по 04 жовтня 2013 року до стажу роботи ОСОБА_1 у районах Крайньої Півночі та до загального стажу роботи ОСОБА_1 , а також повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 січня 2021 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні)

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.09.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на правомірність прийнятого Головним управлінням рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком. Вказує, що виходячи з аналізу поданих позивачем документів для призначення пенсії за віком на пільгових умовах вбачається, що ОСОБА_1 працював в районах Крайньої Півночі з 08.09.1997 року. Періоди роботи на території Російської Федерації з 01.01.2004 року по 28.09.2010р., з 15.10.2010 по 30.09.201 І р., з 17.11.2011 по 04.10.2013 р. до загального страхового стажу роботи не враховані в зв`язку з відсутністю даних про сплату страхових внесків. Аналіз наданих уточнюючих довідок про стаж роботи в польових умовах, який дає право на дострокове призначення трудової пенсії по старості згідно з законами Російської Федерації, не взята до уваги, оскільки стаж роботи в польових умовах склав менше 12 років 6 місяців, стаж роботи в районах Крайньої Півночі складає менше 15 років. З цього випливає що ОСОБА_1 не набув права на дострокове призначення пенсії на пільгових умовах за роботу в районах Крайньої Півночі, а для призначення пенсії за віком - не досяг встановленого чинним законодавством пенсійного віку.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.01.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком та пакетом документів /а.с. 45-46, 49-84/.

За результатами розгляду вказаної заяви відділом призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ у Полтавській області прийнято рішення від 27.01.2021 №139, яким відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в призначенні пенсії за віком, оскільки на момент звернення за призначенням пенсії за віком заявник не досяг відповідною пенсійною віку /а.с. 29-30, 47-48/.

В обґрунтування підстави відмови у вказаному рішенні зазначено, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до управління 19.01.2021 із заявою про призначення пенсії за віком, надавши наступні документи: трудові книжки НОМЕР_1 від 13.12.1982 р, від 25.04.1987 р. НОМЕР_2 ; військовий квиток НОМЕР_3 від 26.09.1980 р.; диплом НОМЕР_4 від 02.07.1980 р. (до розрахунку не взято, оскільки прізвище на українській мові не відповідає даним паспорта); архівну довідку про заробіток від 11.10.2017 р. №1204-02/7006; архівну довідку про стаж від 11.10.2017 р. № 1204-02/7005; довідку "уточняющую особый характер работы или условия труда, необходимые для назначения трудовой пенсии по старости и подтверждающая постоянную занятость на льготной работе" від 03.03.2013 № 428-11, видану ЗАТ Полярна геофізична експедиція Російська Федерація про стаж роботи в польових умовах, який дає право на дострокове призначення трудової пенсії по старості згідно з законами Російської Федерації. Довідка не взята до уваги, оскільки стаж роботи в польових умовах складає менше 12 років 6 місяців та стаж роботи в районах Крайньої Півночі складає менше 15 років. Періоди роботи на території Російської Федерації з 01.01.2004 по 28.09.2010, з 15.10.2010 по 30.09.2011, з 17.11.2011 по 04.10.2013 до загального страхового стажу роботи не враховані, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду. Аналіз наданих документів показує, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 31 рік 04 місяці 0 днів. На момент звернення за призначенням пенсії за віком гр. ОСОБА_1 не досяг пенсійного віку згідно чинного законодавства.

Не погодившись з рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області Управління пенсійного забезпечення відділу призначення пенсій (м. Глобине) №139 від 27.01.2021, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що періоди роботи позивача з 01.01.2004 по 28.09.2010, з 15.10.2010 по 30.09.2011, з 17.11.2011 по 04.10.2013 підлягають зарахуванню до стажу роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі та до загального стажу роботи ОСОБА_1 , та дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).

Питання врахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі (колишнього СРСР, а потім Російської Федерації) після 01 січня 1991 року до стажу при призначенні пенсій на території України регулюється нормами міжнародних угод, підписаних Україною та Російською Федерацією.

Відповідно до частини другої статті 6 Угоди Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, укладеною між Україною і Росією, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною другою статті 4 Угоди Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі №676/6166/16-а та від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а.

Відповідно до статті 1 Тимчасової угоди від 15 січня 1993 року між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення (далі - Тимчасова угода) громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненню 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років. Громадянам Сторін, що домовляються, які працювали як в районах Крайньої Півночі, так і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, один рік роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, зараховується за дев`ять місяців роботи в районах Крайньої Півночі.

Статтею 2 цієї Угоди визначено, що при визначенні права на пенсію у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди застосовується Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, який діяв до 1 січня 1992 року.

Згідно зі статтею 3 Тимчасової угоди при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01 січня 1991 року У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).

Таким чином, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 352/200/16-а.

Беручи до уваги вищевикладене, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято доводи відповідача про те, що необхідною умовою для зарахування періодів роботи до страхового стажу позивача є необхідність сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, а умовою призначення пенсії за віком є досягнення позивачем 60 років, оскільки ОСОБА_2 , яка підлягає застосуванню при вирішенні питання про призначення пенсії позивачу, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені статтями 24, 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як встановлено судом та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, на час звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком (19.01.2021) ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилось 58 років /а.с. 6/, а отже позивач досяг віку 55 років, який є однією з умов, визначених статтею 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993, для призначення пенсії за віком.

Згідно з розрахунком стажу позивача, здійсненого пенсійним органом, навіть без урахування періодів його роботи на території Російської Федерації з 01.01.2004 по 28.09.2010, з 15.10.2010 по 30.09.2011, з 17.11.2011 по 04.10.2013, загальний страховий стаж ОСОБА_1 на момент звернення до пенсійного органу становив 31 рік 04 місяці 00 днів /а.с. 89/, тобто більше 25 років.

Відповідно до пунктів 1.8, 1.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії.

До заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 цього Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи тільки в тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні записи про роботу особи на підприємстві внаслідок неможливості одержання від підприємства довідки чи відповідних документів про стаж роботи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №291/99/17 (адміністративне провадження № К/9901/24469/18).

Судом встановлено, що у позивача є в наявності трудова книжка серії НОМЕР_1 від 13.12.1982 /а.с. 49-60/, яку він надавав відповідачу разом із заявою для призначення пенсії за віком.

Вказана трудова книжка містить записи про те, що ОСОБА_1 працював в Закритому акціонерному товаристві "Полярная геофизическая экспедиция" (м. Новий Уренгой, Ямало-Ненецький автономний округ, район Крайньої Півночі), зокрема:

- 01.05.2000 - прийнятий в порядку переведення з філії "Полярная геофизическая экспедиция" водієм всюдихода 5 розряду в сейсморозвідувальну партію №75;

- 01.01.2006 - переведений трактористом (машиністом бульдозера) 6 розряду в тій же партії;

- 28.09.2010 - трудовий договір розірвано у зв`язку із закінченням строку, стаття 77, частина перша, пункт 2 Трудового кодексу Російської Федерації;

- 15.10.2010 - прийнятий в сейсморозвідувальну партію №75 трактористом (машиністом бульдозера) 6 розряду;

- 30.09.2011 - трудовий договір розірвано у зв`язку із закінченням строку, стаття 77, частина перша, пункт 2 Трудового кодексу Російської Федерації;

- 17.11.2011 - прийнятий на роботу в сейсморозвідувальну партію №75 трактористом (машиністом бульдозера) 6 розряду;

- 04.10.2013 - звільнений за закінчення строку трудового договору пункт 2 статті 77 Трудового кодексу Російської Федерації.

Вказані записи про роботу в періоди: з 01.01.2004 по 28.09.2010, з 15.10.2010 по 30.09.2011, з 17.11.2011 по 04.10.2013 засвідчені чітким відтиском печатки відповідного підприємства та не містять виправлень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.

Також позивачем надано пенсійному органу довідку Закритого акціонерного товариства "Полярная геофизическая экспедиция", уточнюючу особливий характер роботи або умови праці, необхідні для призначення трудової пенсії по старості і підтверджуючу постійну зайнятість на пільговій роботі /а.с. 75-77/, яка видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що він працював повний робочий день з 08.09.1997 року (наказ № 54-к від 08.09.1997 року) по 28.09.2010 року (наказ №1047-к від 29.09.2010 року), з 15.10.2010 року (наказ № 1143-к від 15.10.2010 року) по 30.09.2011 року (наказ № 1186-к від 30.09.2011 року), з 17.11.2011 року (наказ № 1598-к від 17.11.2011 року) по 04.10.2013 року (наказ № 948-к від 04.10.2013 року) в якості:

- водія всюдихода 5 розряду сейсморозвідувальної партії з 08.09.1997 (наказ №54-к від 08.09.1997) по 31.12.2005 (наказ №14-к від 02.01.2006) - працював повний робочий день безпосередньо на польових геофізичних роботах в експедиції та партії, що виконує сейсморозвідувальні роботи;

- тракториста (машиніста бульдозера) 6 розряду сейсморозвідувальної партії з 01.01.2006 (наказ №14-к від 02.01.2006) по 28.09.2010 (наказ №1047-к від 28.09.2010) - працював повний робочий день безпосередньо на польових геофізичних роботах в експедиції та партії, що виконує сейсморозвідувальні роботи;

- тракториста (машиніста бульдозера) 6 розряду сейсморозвідувальної партії з 15.10.2010 (наказ №1143-к від 15.10.2010) по 30.09.2011 (наказ №1186-к від30.09.2011) - працював повний робочий день безпосередньо на польових геофізичних роботах в експедиції та партії, що виконує сейсморозвідувальні роботи;

- тракториста (машиніста бульдозера) 6 розряду сейсморозвідувальної партії з 17.11.2011 (наказ №1598-к від 17.11.2011) по 04.10.2013 (наказ №948-к від 04.10.2013) - працював повний робочий день безпосередньо на польових геофізичних роботах в експедиції та партії, що виконує сейсморозвідувальні роботи, у виробництві в ЗАО "Полярная геофизическая экспедиция" в особливих умовах: в польових умовах Крайньої Півночі, метод роботи вахтовий із вироботкою річної норми робочого часу у відповідності з постановою Уряду РФ від 11.07.2002 №516 та на підставі ухвали Конституційного Суду РФ від 12.07.2006 №261-О.

У довідці також вказано, що відповідно до пп. 6 п. 1 ст. 28 Закону РФ від 17.12.2001 №173-ФЗ "Про трудові пенсії в Російській Федерації" і визначення Конституційного суду РФ від 12.07.2006 №261-О, стаж роботи в районах Крайньої Півночі, який дає право на дострокове призначення трудової пенсії у старості складає 15 років 10 місяців 25 днів.

Отже, наданими позивачем документами підтверджується, що ОСОБА_1 пропрацював понад 15 років в районах Крайньої Півночі.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що періоди роботи позивача з 01.01.2004 по 28.09.2010, з 15.10.2010 по 30.09.2011, з 17.11.2011 по 04.10.2013 підлягають зарахуванню до стажу роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі та до загального стажу роботи ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_1 частковому задоволенню у спосіб обраний судом, з урахуванням положень ч. 2 ст. 9 КАС України.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.09.2021 по справі № 440/8955/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) В.Б. Русанова Т.С. Перцова