Справа № 640/649/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/649/19 Суддя (судді) першої інстанції: Мамедова Ю.Т.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Ганечко О.М., Василенка Я.М.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Полтавській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" - відповідального за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору №999/97 від 24.12.1997 "Про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов`язану із створенням юридичної особи, з освоєння та розробки родовищ" про стягнення коштів, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Головне управління ДФС у Полтавській області звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", третя особа - Державна податкова інспекція у м. Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області, у якому просило (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог):

- стягнути з рахунків ПАТ "Укрнафта", Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" ПАТ "Нафтогаз" та договору №999/97 від 24 грудня 1997 року "Про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов`язану із створенням юридичної особи з освоєння та розробки родовищ" у загальному розмірі 1 436 099,53 грн за податковим боргом, який складається з пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, за невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 1 436 099,53 грн на р/р UA0016002, отримувач УК у м.Полтаві/м.Полтава/21081000, код отримувача 38019510, банк отримувача Казначейство України (ел.адм.подат.), код класифікації доходів бюджету 21081000.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з рахунків Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"- відповідального за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору №999/97 від 24.12.1997 "Про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов`язану із створенням юридичної особи, з освоєння та розробки родовищ" заборгованість у розмірі 1 436 099,53 грн за податковим боргом, який складається з пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, за невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 1436099,53 грн на р/р UA0016002, отримувач УК у м.Полтаві/м.Полтава/21081000, код отримувача 38019510, банк отримувача Казначейство України (ел.адм.подат.), код класифікації доходів бюджету 21081000.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що право на звернення з позовом до суду про стягнення з платника податків боргу належить тому контролюючому органу, який оформив та направив платнику податків податкову вимогу, внаслідок невиконання останнім задекларованих перед таким органом податкових зобов`язань. Натомість змістом податкової вимоги від 03.04.2015 № 1632-25 підтверджується, що її оформлено не позивачем, а ДПІ у м. Полтаві за платежем: « 11021000 податок на прибуток підприємств», а тому Головне управління ДФС у Полтавській області протиправно звернулось з даним позовом до суду. Окрім того, позов не міг бути задоволений, оскільки позивач не звертав стягнення на майно боржника, що перебуває в податковій заставі.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, вказавши на його обґрунтованість та відповідність положенням чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, за відповідачем обліковується податковий борг у розмірі 1436099,53 грн, який виник у зв`язку з несплатою визначеного у податковому повідомленні-рішенні від 20.01.2017 № грошового зобов`язання за платежем "Пеня за поруш.термінів розрах. у сфері ЗЕД, невик.зобов. та ШС за поруш.вимог валютн. законод.".

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.06.2017, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2017 в адміністративній справі №816/549/17 відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" - відповідального за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору №999/97 від 24.12.1997 "Про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов`язану із створенням юридичної особи, з освоєння та розробки родовищ", яке просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "С" Головного управління ДФС у Полтавській області № від 20.01.2017 про нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, невиконані зобов`язання та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1436099,53 грн.

Відповідно до довідки про податковий борг від 05.03.2021 №3154/5/16-31-13-04-14, інтегрованої картки платника податків та податкових розрахунків, податковий борг відповідача по пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, за невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства складає 1 436 099,53 грн.

Вважаючи наявними підстави для стягнення заборгованості, контролюючий орган звернувся з даним позовом до адміністративного суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що грошові зобов`язання відповідача є узгодженими, тобто визнаються податковим боргом, а також звертаючи увагу на те, що відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів на спростування доводів позивача, то наявні підстави для стягнення у судовому порядку заборгованості, яка обліковується за відповідачем.

Аналізуючи обставини справи, доводи апеляційної скарги та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14, п. 57.1, п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України (далі - ПК України), податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно з п.п. 59.1, 59.3, 59.4, 59.5 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до п.п. 95.1, 95.2 ст. 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що позивачем складено та надіслано на адресу відповідача податкову вимогу від 03.04.2015 р. №1632-25.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2015, в адміністративній справі №826/18233/15 було відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ "Укрнафта" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, зокрема, податкової вимоги від 03.04.2015 №1632-25, що свідчить про узгодженість грошового зобов`язання.

Таким чином, враховуючи викладені норми та обставини, зважаючи, що грошові зобов`язання є узгодженими, тобто визнаються податковим боргом, а також звертаючи увагу на те, що відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів на спростування доводів позивача, суд прийшов до висновку про наявність підстав та необхідність стягнення заборгованості, яка обліковується за відповідачем, у судовому порядку.

Також апеляційна скарга ПАТ «Укрнафта» ґрунтується на тому, що правом звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу наділений виключно податковий орган за місцем обліку платника податків. Відповідач наголошує на тому, що на час виникнення спірних правовідносин перебував на обліку ДПІ у м. Полтаві ГУ Міндоходів у Полтавській області, в той час як адміністративний позов подано Головним управлінням ДФС у Полтавській області.

Такі доводи відповідача ґрунтуються на пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20, пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14, ст. 59, п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно з пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Положеннями ст. 59 Податкового кодексу України встановлені особливості формування та направлення податкового вимоги.

У свою чергу п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України передбачає, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Отже, норми права, на які посилається ПАТ «Укрнафта» не містять вимог про те, що адміністративний позов про стягнення податкового боргу може бути подано виключно контролюючим органом, в якому відповідач за таким позовом перебуває на обліку.

Натомість такі норми права свідчать, що повноваженнями вживати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу (зокрема, шляхом виставлення податкових вимог) наділені контролюючі органи за місцем обліку платника податків.

Відповідно до п. 41.2 ст. 41 Податкового кодексу України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

Платником податку, в якого виник податковий борг, є НГВУ «Полтаванафтогаз» як особа, відповідальна за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність. Такий платник податку перебував на обліку в ДПІ у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області.

Відповідно ДПІ у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області (процесуальним правонаступником якого на цей час є Головне управління ДПС у Полтавській області) є належним позивачем у справі, що спростовує відповідні твердження апелянта.

Інших аргументованих доводів і доказів, які б спростовували виникнення заявленого до стягнення податкового боргу або свідчили про його погашення, відповідач не надав, передбачених ПК України для його стягнення - не спростував.

Враховуючи вищенаведені норми закону, наявні в матеріалах справи докази та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги, позаяк заборгованість ПАТ "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" - відповідального за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору №999/97 від 24.12.1997 "Про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов`язану із створенням юридичної особи, з освоєння та розробки родовищ", визначена зазначеним вище податковим повідомленням-рішенням набула статусу узгодженої та добровільно відповідачем сплачена не була.

При цьому, інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, позаяк апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у відзиві на позовну заяву, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Полтавській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" - відповідального за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору №999/97 від 24.12.1997 "Про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов`язану із створенням юридичної особи, з освоєння та розробки родовищ" про стягнення коштів - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Я. М. Василенко

Повний текст постанови складено 04.02.2022.