Справа № 620/16093/21
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 26.08.2021 №10/VIII-36 «Про внесення змін і доповнень до рішення міської ради від 30 січня 2015 року «Про місцеві податки» (47 сесія 6 скликання) зі змінами та доповненнями».

В подальшому, 08.12.2021 на адресу суду першої інстанції надійшла заява позивача про забезпечення позову, шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення відповідача, починаючи з 01.01.2022 і до остаточного завершення розгляду справи.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.12.2021 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.12.2021 та задовольнити заяву про забезпечення позову.

Позивач вважає спірне рішення очевидно дискримінаційним та на підтвердження такого посилається на справи з аналогічним предметом розгляду, зокрема:

- на постанову Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №635/4233/19, в якій зазначено, що єдиною підставою для встановлення та зміни розміру орендної плати за землю є її нормативно грошова оцінка, яку здійснюють відповідні державні органи і яка проводиться раз в 5-7 років;

- на постанову Верховного Суду від 02.09.2020 у справі №750/540/20, якою було скасовано постанову Чернігівського апеляційного суду від 04.06.2020 та направлено справу на новий розгляд до цього суду з тих підстав, що при апеляційному її розгляді, окрім іншого, не було достеменно встановлена наявність чи відсутність дискримінаційних та/або антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування під час визначення ставки орендної плати за землю;

- на постанову Чернігівського апеляційного суду від 10.11.2020 у справі №750/540/20, в якій суд дійшов висновку, що встановлення Чернігівською міською радою для неї, як фізичної особи, орендної плати за земельну ділянку на рівні 12% її нормативної грошової оцінки суперечить вимогам Закону України «Про заходи запобігання та протидії дискримінації в Україні», абз. 8 ч. 2 ст.15 та п. 3 ч. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», ч. 2 ст. 25 Господарського кодексу України;

- на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі №750/171/21, яким визнано протиправним та скасовано пункт 59 рішення Чернігівської міської ради від 24.12.2020 №3/УІІІ-34 щодо встановлення для позивача, як фізичної особи, орендної плати за земельну ділянку на рівні 10% її нормативної грошової оцінки.

Позивач вважає, що суди різних інстанції визнали, що встановлення Чернігівською міською радою для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців орендної плати за землю на рівні 3%, а для фізичних осіб - на рівні 12% чи 10%, є нічим іншим як забороненою законодавством України дискримінацією.

Позивач зауважує, що відмовивши у задоволенні заяви щодо забезпечення позову та зробивши перерву в судовому засіданні, яке відбулося 13.12.2021, до 18.01.2022, Чернігівський окружний адміністративний суд посприяв тому, щоб оскаржуване рішення Чернігівської міської ради з 01.01.2022 набрало чинності та ще до закінчення судового розгляду справи №620/16093/21 відповідач зміг його застосувати як до фізичних осіб, в тому числі і до неї, так і до всіх інших суб`єктів господарювання, яким цим рішенням передбачена орендна плата на рівні 12%.

Таким чином, ефективний захист прав та інтересів позивача, можливе тільки шляхом зупинення дії рішення Чернігівської міської ради від 26.08.2021 №10/VIII-36 «Про внесення змін і доповнень до рішення міської ради від 30 січня 2015 року «Про місцеві податки» (47 сесія 6 скликання) зі змінами та доповненнями», починаючи з 01.01.2022 і до остаточного завершення розгляду справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду 19.01.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено дану справу в судове засідання на 09.02.2022.

Відзив на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.

09.02.2022 в судове засідання сторони у даній справі не з`явились, були повідомлені належним чином та про причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції, приймаючи ухвалу про відмову вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, дійшов висновку, що заявником не наведено достатньо обґрунтованих доводів та доказів, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди її правам, свободам та інтересам, чи правам громади, а отже, ОСОБА_1 не доведено наявності підстав для вжиття судом заходів забезпечення адміністративного позову.

За наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведеної норми дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами частин 1 та 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, заборони відповідачу вчиняти певні дії. Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи наявна хоча б одна з вищенаведених обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Проаналізувавши вказані норми, колегія суддів приходить до переконання, що тягар доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову з наданням відповідних доказів покладається саме на позивачів, які ініціюють подання такої заяви.

Згідно з Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи від 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами.

Будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є надання тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Колегія суддів зазначає, що інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

Відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач не довів необхідність вжиття заходів забезпечення до подання позовної заяви, крім того, як вірно вказав суд першої інстанції, наявність очевидних ознак протиправності дій та/або бездіяльності суб`єкта владних повноважень може бути встановлена судом на підставі з`ясування фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за наслідком розгляду справи по суті.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на судові рішення в інших адміністративних справах, навіть і з подібним предметом спору, оскільки такі не дають підстав вважати рішення Чернігівської міської ради від 26.08.2021 №10/VIII-36 «Про внесення змін і доповнень до рішення міської ради від 30 січня 2015 року «Про місцеві податки» (47 сесія 6 скликання) зі змінами та доповненнями» очевидно протиправним. Так лише під час розгляду даної справи судом першої інстанції за позовними вимогами ОСОБА_1 щодо визнання такого протиправним та скасування, суд першої інстанції буде досліджувати таке на відповідність приписам ст. 2 КАС України.

Також, колегія суддів у рамках даної апеляційної скарги та оскаржуваної ухвали не може надати оцінку наявності чи відсутності під час розгляду справи №620/16093/21 (зокрема підстави відкладення розгляду справи) порушення норм процесуального права судом першої інстанції.

Отже, дослідивши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, фактичні обставини справи, виходячи із співмірності таких заходів забезпечення позову з метою захисту прав заявника, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення такої заяви.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи позивача не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді заяви неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан