Справа № 320/6120/21
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №320/6120/21 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року, прийнятого в порядку спрощеного позовного провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльність, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не здійснення нарахування та невиплати при звільненні з військової служби позивача заборгованості суми індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 з встановленням для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) - базового місяця січень 2008 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу заборгованість суми з індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 з встановленням для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) - базового місяця січень 2008 року;

- визнати протиправними дії відповідача щодо не здійснення нарахування та невиплати при звільненні з військової служби позивачу заборгованості суми індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.01.2019, згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 з встановленням для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) - базового місяця березень 2018 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу заборгованості суми з індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.01.2019, згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 з встановленням для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) - базового місяця березень 2018 року;

- зобов`язати Київський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки виплату грошових коштів здійснити на банківську картку ОСОБА_1 за наступними реквізитами: Установа банку: АТ КБ «ПриватБанк» (), код банку одержувача (МФО) 305299, код отримувача (ІПН) .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Київського обласного територіального центра комплектування та соціальної підтримки щодо не здійснення нарахування та невиплати при звільненні з військової служби ОСОБА_1 заборгованості суми індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

- зобов`язано Київський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованості суми з індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

- в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 по справі №320/6120/21 в частині відмовлених позовних вимог щодо врахування січня 2008 року, як базового місяця для обчисленні індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, а також відмови у нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.01.2019, з встановленням для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) - базового місяця березень 2018 року.

Позивач вважає, що суд першої інстанції повинен був визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов`язати його нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.01.2019, з урахуванням вимог абз. 4 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, що б дозволило у законний спосіб та ефективно відновити його порушене право та отримати різницю між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 та розміром підвищення грошового забезпечення, як цього вимагають норми чинного законодавства.

Позивач вказує, що суд першої інстанції у своєму рішенні законно задовольняючи мою вимогу щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 безпідставно не навів такі підстави та обґрунтування, що відповідач при виплаті індексації грошового забезпечення повинен застосовувати - базовий місяць для нарахування йому індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

ОСОБА_1 вважає, що не чітко визначене та неповно визначена норма закону в оспорюваному судовому рішенні першої інстанції призведе до неналежного та повного його виконання відповідачем, та буде спонукати його до повторного звернення до суду з позовом до того ж відповідача, у зв`язку з його протиправною діяльністю невірно зробленого розрахунку та виплатою коштів по першому судовому рішенні із застосуванням базового місяця - січень 2016 року, тільки вже з виплатою належних позивачу коштів за період 01.01.2016 по 28.02.2018 індексації грошового забезпечення із застосовуванням - базового місяця - січень 2008 року.

Відзив на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 01.04.2015 по 12.02.2021 проходив військову службу у Збройних Силах України.

17.03.2021 позивач звернувся до відповідача та просив видати довідку про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення помісячно за період з 01.04.2015 по 28.02.2021, довідку про розмір індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно; довідку про розмір індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 12.02.2021 включно, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», із зазначенням базового місяця для проведення індексації.

Відповідач у листі від 08.04.2021 №2.3.2/268/2 повідомив про те, що згідно роз`яснень Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 №248/3/9/1/2 у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, індексація грошового забезпечення військовослужбовцям з 01.01.2016 не нараховувалась та не виплачувалась до окремого роз`яснення. Також повідомлено, що відповідно до роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 26.03.2018 №248/1485 було поновлено виплату індексації грошових доходів військовослужбовцям з квітня 2018 року, у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України з січня 2016 року по березень 2018 року у Міністерстві оборони не було.

Вважаючи порушеними свої права в частині щодо невиплати індексації грошового забезпечення позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду.

Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу безпідставно не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення з січня 2016 року по березень 2018 року.

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення. Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

Водночас, розрахунок суми індексації, яка повинна бути нарахована у березні 2018 року, відноситься до дискреційних повноважень відповідача, тому без обрахунку відповідачем суми індексації за березень 2018 неможливо встановити, чи перевищує вона суму перевищення грошового забезпечення позивача у березні 2018 року, а тому позовні вимоги в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.01.2019 задоволенню не підлягають.

Також позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виплатити грошові кошти на банківську картку позивача не підлягають задоволенню з огляду на положення частини першої статті 5 КАС України, оскільки право на звернення до суду виникає у позивача у разі порушення його прав, свобод чи інтересів, у зв`язку з чим вимоги на майбутнє не можуть бути предметом розгляду у суді.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги позивача, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, серед іншого, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Керуючись пп. 2 п. 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, індексація грошового забезпечення за своєю суттю є державною гарантією щодо оплати праці, метою якої є підвищення грошових доходів громадян (в межах прожиткового мінімуму) для компенсації подорожчання/зростання споживчих товарів і послуг внаслідок інфляції. Проведення індексації заробітної плати (грошового забезпечення) є обов`язком підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, у разі, коли індекс споживчих цін перевищив поріг індексації.

Втім, колегія суддів наголошує, що важливим елементом алгоритму нарахування індексації є термін (так званий «базовий» місяць), від якого починає обчислюватися зростання індексу споживчих цін, оскільки нарахування індексації розпочинається після досягнення цим індексом певного значення у відсотках (так званого «порогу»), визначеного законом.

Так, індексація грошових доходів населення починає нараховуватися, коли зростання індексу споживчих цін перевищує:

- 101 відсоток за період до 01.01.2016 (ч. 1 статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-XII), в редакції, що діяла до 01.01.2016);

- 103 відсотки за період після 01.01.2016 (ч. 1 ст. 4 Закону №1282-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, який набрав чинності 01.01.2016).

Згідно із п. 5 Порядку №1078 (в редакції, що діяла до 01.12.2015), «базовим» місяцем для нарахування індексації вважався місяць, в якому відбулася одна із подій:

- підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, або

- зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів.

При цьому місяць, у якому відбулося підвищення, вважається «базовим» при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

У зв`язку з прийняттям Постанови Кабінету Міністрів «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 №1013 (далі - Постанова №1013), якою внесені зміни серед іншого і до п. 5 Порядку №1078, з 01.01.2016 істотно змінився порядок нарахування індексації, оскільки «базовим» місяцем (місяцем, від якого починає обчислюватися зростання індексу споживчих цін, до досягнення ним порогу 103%) визначено місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою, а не підвищення розмірів мінімальної заробітної плати чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімального розміру.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Колегія суддів приходить до висновку, що здійснення розрахунку суми індексації належить до компетенції відповідача як роботодавця. Тобто, визначення та нарахування суми індексації за певний період належить до дискреційних повноважень відповідача.

Під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» (заява №23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Отже, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Сторонами у справі не заперечується, що у спірних правовідносинах індексація не була нарахована та виплачена позивачу за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

Отже, колегія суддів погоджується з аналогічним висновком суду першої інстанції.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у цьому випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування відповідно до норм Порядку №1078 та Закону №1282-XII покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання його здійснити виплату індексації грошового забезпечення з урахуванням базового місяця відсутні.

Вказана правова позиція також висловлена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №420/1207/19, від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.

Щодо протиправності невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 01.01.2019, колегія суддів зазначає наступне.

30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», пунктом 4 якої установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, з квітня 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%, а тому передбачених законом підстав для індексації грошового забезпечення по за період з 01.03.2018 по листопад 2018 року не немає.

Також колегія суддів встановила, що в подальшому (з грудня 2018 року) нарахування та виплата індексації ОСОБА_1 була здійснена, що відображено у картці особового рахунку позивача.

Доводів щодо невірного обрахунку такої позивачем не наведено.

Отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався норм матеріального та процесуального права та прийшов до вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом повно з`ясовано обставини справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315, 316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан