Справа № 826/17252/18
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Ковтун К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м.Києві про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м.Києві (далі - відповідач), у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 28 лютого 2018 року №193 о/с в частині звільнення зі служби в поліції лейтенанта ОСОБА_1 з посади поліцейського-водія сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Солом`янського управління поліції;

-поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України на посаді поліцейського-водія сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Солом`янського управління поліції;

-стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, починаючи з 28 лютого 2018 по дату поновлення на посаді

-рішення в частині поновлення на посаді та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що рішення суду є таким, що не відповідає матеріальним та процесуальним нормам права, та таким, що винесене без з`ясування всіх обставин справи, а також з наданням невірної оцінки доказам у справі. Зокрема апелянт зазначив, що його звільнення з лав Національної поліції є незаконним, необгрунтованим, упередженим та таким, що не відповідає дійсності.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам у позовній заяві та були ретельно перевірені і проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваного судового рішення. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом норм матеріального та процесуального права у апеляційній скарзі не наведено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд за їх участю.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 2015 року проходив службу в Національній поліції України на посаді поліцейського-водія сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Солом`янського управління поліції Як свідчать матеріали справи.

25.01.2018 Головним управлінням Національної поліції у м. Києві було направлено на адресу першого заступника начальника Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України ОСОБА_2 спецповідомлення №559/125/05/26-2018 "За фактом проведення обшуків у Солом`янському управлінні поліції та повідомлення про підозру окремим працівникам вказаного підрозділу". У вказаному повідомленні зазначено, що 22.06.2017 слідчим відділу прокуратури м. Києва до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000796 внесено відомості щодо можливих неправомірних дій з боку поліцейських, в т.ч. поліцейського-водія сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Солом`янського управління поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1

26.01.2018 заступником голови Головного управління Національної поліції у місті Києві винесено наказ №125 "Про призначення та проведення службового розслідування", яким, з огляду на внесення прокуратурою м. Києва 26.06.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000796 відомостей щодо можливих неправомірних дій поліцейських сектору кримінальної поліції ВП на станції Київ-Пасажирський Солом`янського управління поліції за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185 та ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України, за вказаним фактом призначено службове розслідування та затверджено склад комісії. Крім того, п. 3 вказаного наказу на період проведення службового розслідування старшого сержанта поліції ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обов`язків за посадою поліцейського-водія сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення цього ж управління поліції.

14.02.2018 затверджено висновок за фактом проведення обшуків у Солом`янському УП та повідомлення про підозру окремим працівникам від 13.02.2018, у якому зазначено, що 22.06.2017 слідчим відділу прокуратури м. Києва до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000796 внесено відомості щодо можливих неправомірних дій, зокрема, з боку поліцейського -водія сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення цього ж управління поліції старшого сержанта поліції. 25.01.2018 на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2017 №752/27487/17 співробітниками прокуратури м. Києва спільно з працівниками ДВБ та КМУ ДВБ Національної поліції України були проведені обшуки у службових приміщеннях відділу поліції на станції Київ-Пасажирський Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1/19, Солом`янського управління поліції за адресою: м. Київ. Просп.Повітрофлотський,49 та за місцем проживання окремих працівників. У ході проведення обшуків виявлено та вилучено речі, документи та матеріальні цінності, відповідно до додатків до протоколу-описів вилученого майна з відеофіксацією процесу їх вилучення. Цього ж дня позивачу повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185 та ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Згодом, на веб-ресурсах у мережі Інтернет з`явились публікації, в яких йдеться про те, що столичні правоохоронці за винагороду прикривали протиправну діяльність організованих груп злодіїв на залізничному вокзалі Центральний у м. Києві. Вказані публікації призвели до суспільного резонансу та обурення громадськості.

У ході проведення службового розслідування встановлено, що працівниками КМУ ДВБ НПУ та прокуратури м. Києва отримано фактичні дані та задокументовано протиправну діяльність організованої групи у складі працівників відділу поліції на станції Київ-Пасажирський Солом`янського управління поліції, які, із залученням можливостей оперативних працівників сектору кримінальної поліції цього ж відділу, відділу кримінальної поліції та сектору превенції Солом`янського управління поліції, безпосередньо організували на території Центрального залізничного вокзалу протиправну діяльність чотирьох кваліфікованих груп кишенькових злодіїв. При цьому, працівники поліції, діючи узгоджено за єдиним планом із розподілом функцій діяльності групи, організували систематичний вихід та вчинення злодіями кишенькових крадіжок, вживали заходів щодо унеможливлення їх викриття та затримання, укривали факти крадіжок від реєстрації, за що щоденно отримували грошову винагороду, а також частку від еквіваленту викраденої суми та вартості матеріальних цінностей в залежності від посадового становища та функцій.

У висновку зазначено, що зібраними матеріалами, за висновками службового розслідування, вина ОСОБА_1 у вчиненні дисциплінарного проступку підтверджена у повному обсязі, що призвело до порушення вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, та Присяги працівника поліції.

За висновком комісії за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог абз. 2 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, абз. 1, 2 та 3 ч. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, Присяги працівника поліції та п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", за доцільне на поліцейського-водія сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Солом`янського управління поліції старшого сержанта поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

14.02.2018 заступник голови Головного управління Національної поліції у м. Києві видав наказ №91 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Солом`янського управління поліції", у якому зазначено, що з урахуванням висновків службового розслідування, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог абз. 2 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, абз. 1, 2 та 3 ч. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", на поліцейського - водія сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Солом`янського управління поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві №91 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" реалізовано наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 28.02.2018 №193 о/с "Щодо особового складу", яким старшого сержанта поліції ОСОБА_1 28.02.2018 звільнено зі служби в поліції, згідно з п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Підставою прийняття зазначеного наказу вказано наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 14.02.2018 №91.

Позивач не погоджуючись з правомірністю притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільненням зі служби в поліції звернувся до суду.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

У ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» передбачені обов`язки поліцейського зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Частиною 1 статті 64 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Виходячи зі змісту присяги поліцейського, яку він складає при вступі на службу в поліції, можна зробити висновок, що поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 804/8515/17.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ від 09 листопада 2016 № 1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський, серед іншого, повинен:

- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

- неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства України;

- виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку;

- поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

- контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку;

- інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Виходячи з наведеного, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Згідно ч. 1, 2 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з п. 6 ч. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII затверджений Дисциплінарний статут національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського:1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно зі ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частин 1-4 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Частинами 1 та 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Частиною 3 ст. 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Згідно з ч. 8 ст. 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Частиною 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно ч. 4 ст. 19 Дисциплінарного статуту, обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння; 2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього; 4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку; 5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості (ч. 6 ст. 19 Дисциплінарного статуту).

З викладеного слідує, що підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень, перелік яких визначено у статті 13 Дисциплінарного статуту є вчинення дисциплінарного проступку, тобто протиправних, винних дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні поліцейським службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Зазначені у статті 13 Дисциплінарного статуту види дисциплінарних стягнень застосовуються виходячи із обставин і характеру проступку, особи поліцейського, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередньої поведінки поліцейського, його ставлення до служби, ступеня його вини.

Як вбачається з наказу від 14.02.2018 №91 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", останній прийнято за наслідками проведення службового розслідування. Так у вказаному наказі зазначено, що 22.06.2017 слідчим відділом прокуратури м. Києва розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000796 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185 та ч. 3 ст. 368 КК України. В результаті проведення комплексу оперативних заходів отримано фактичні дані та задокументовано протиправну діяльність організованої групи у складі керівництва відділу поліції на станції Київ-Пасажирський Солом`янського управління поліції, яке із залученням можливостей оперативних працівників сектору кримінальної поліції цього ж відділу та відділу кримінальної поліції та сектору превенції Солом`янського управління поліції безпосередньо організувало на території Центрального залізничного вокзалу протиправну діяльність чотирьох кваліфікованих груп кишенькових злодіїв. 25.01.2018 працівниками Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та прокуратури м. Києва проведено 35 обшуків за місцем проживання учасників злочинної групи з числа працівників поліції та цивільних осіб, а також у їхніх службових кабінетах. Цього ж дня за окремими епізодами вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185 та ч. 3 ст. 364 КК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, в тому числі, і поліцейському - водію сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Солом`янського управління поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Зазначені обставини стали підставою для висновку про те, що зібраними матеріалами у ході службового розслідування вина, в тому числі, і позивача, у вчиненні дисциплінарного проступку підтверджується в повному обсязі. Своїми діями, як зазначено у висновку, позивач допустив дискредитацію звання поліцейського та підрив авторитету поліції в цілому внаслідок порушення вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179.

Колегія суддів зазначає, що законодавством регламентовано чітку та послідовну процедуру притягнення особи, яка проходить службу в Національній поліції, до дисциплінарної відповідальності. Зазначена процедура, зокрема передбачає необхідність призначення та проведення службового розслідування для встановлення наявності або відсутності підстав для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

Водночас, слід враховувати, що самостійною підставою для звільнення особи зі служби в поліції законодавством визначено дисциплінарний проступок, що полягає у вчиненні дій, які підривають авторитет поліції, та/або порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріалами службового розслідування, яке було проведено у відношенні позивача, підтверджується вчинення позивачем дій, які підривають авторитет поліції.

Згідно статті 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

В даному випадку оскаржуваний наказ Головного управління Національної поліції України у м. Києві від 28.02.2018 № 193 о/с прийнято відповідачем у межах встановлених строків для виконання дисциплінарних стягнень.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що наказ по особовому складу приймається виключно з метою реалізації наказу про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ.

Отже при перевірці наказу по особовому складу суду необхідно з`ясувати, чи прийнято такий наказ у межах встановлених чинним законодавством строків.

У свою чергу, при перевірці наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності підлягають з`ясуванню питання правомірності застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення, дотримання процедури накладення стягнення та надання правової оцінки діям/бездіяльності особи, до якої застосовано дисциплінарне стягнення.

Судова колегія зазначає, що у межах розгляду цієї справи не досліджується питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення кримінального правопорушення, а надається правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку. При цьому наявність факту притягнення до кримінальної відповідальності або відсутність такого факту не спростовує можливості притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності за наявності відповідних підстав.

У спірних правовідносинах дисциплінарне стягнення до позивача було застосоване за поведінку, що є несумісною з проходженням служби в поліції та не відповідає званню працівника поліції, а не за вчинення кримінального правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 10 липня 2019 року у справі № № 802/1150/17-а звернув увагу на те, що вчинення поліцейським діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного. Підстави для звільнення зі службі в поліції, як притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, не слід ототожнювати із підставами для притягненням до дисциплінарної відповідальності. Щодо останньої, то види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, установлені у статті 12 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Аналіз зібраних та досліджених судом доказів повністю підтверджує правильність висновків службового розслідування та факт допущення позивачем дискредитації звання поліцейського та підрив авторитету поліції в цілому внаслідок порушення вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179.

З огляду на встановлені обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність оскаржуваного наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 28.02.2018 №193 о/с в частині звільнення позивача.

При цьому, колегія суддів заззначає, що оскаржуваний позивачем наказ про його звільнення був прийнятий на підставі іншого наказу від 14.02.2018 №91 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" та є похідним від нього.

Водночас, такий наказ від 14.02.2018 №91 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" не є предметом спору в цій справі.

Враховуючи те, що докази оскарження та/ або скасування вказаного наказу у матеріалах справи відсутні, то є всі підстави вважати вказаний наказ правомірним, як такий, що, при цьому, не є предметом оскарження у межах даної адміністративної справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку виконаний.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів протиправності прийнятих суб`єктом владних повноважень рішень, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку є похідними, у зв`язку з чим відсутні підстави для їх задоволення.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких