Справа № 500/6344/21
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/6344/21 пров. № А/857/21581/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Кардаш В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року у справі № 500/6344/21 (головуючий суддя Осташ А.В., м. Тернопіль) за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області до Бережанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області звернулося в суд з позовом до Бережанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якому просило: а) визнати протиправним та скасувати повідомлення головного державного виконавця Бережанського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кузіва Н.О. про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання від 18.09.2021 вих. №18929 щодо примусового виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2021 року по справі №500/170/20, яким задоволено адміністративний позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області до Спільного Українсько-Іспанського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю ,,Санза ТОП про застосування заходу реагування;

б) зобов`язати Бережанський відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа у справі 500/170/20, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 12 липня 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач подав до відповідача заяву про примусове виконання виконавчого листа в справі №500/170/20 від 12.07.2021, за результатами розгляду якої головний державний виконавець Бережанського РВ ДВС Кузів Н.О. виніс повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання від 03.09.2021, керуючись п. 7 частини четвертої статті 4 Закону України ,,Про виконавче провадження, а саме - у виконавчому листі №500/170/20 від 12.07.2021, що видав Окружний адміністративний суд міста Києва, відсутні примусові заходи примусового виконання судового рішення.

Рішенням від 18 жовтня 2021 року Тернопільський окружний адміністративний суд у задоволенні позову відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що при ухваленні рішення у справі суд першої інстанції не врахував, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання, у тому числі в порядку, визначеному Законом України ,,Про виконавче провадження.

Також вказує на те, що виконавчий лист відповідає усім вимогам до виконавчого документа, а також у ньому зазначені заходи примусового виконання рішення, а саме зупинити експлуатацію будівель товариства ,,Санза ТОП.

Відтак, у державного виконавця не виникало правових підстав для повернення виконавчого документа стягувачу та не прийняття такого документа до провадження.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №500/170/20 за позовом Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області до Спільного Українсько-Іспанського підприємства-товариства з обмеженою відповідальністю ,,Санза ТОП застосовані заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю) у вигляді повного зупинення експлуатації будівель та споруд Спільного Українсько-Іспанського підприємства-товариства з обмеженою відповідальністю ,,Санза ТОП за адресою: 47501, Тернопільська область, м. Бережани, вул. Січових Стрільців, 69.

Окружним адміністративним судом міста Києва позивачу виданий виконавчий лист з виконання такого рішення від 12.07.2021.

Позивач 26.08.2021 звернувся до відповідача із заявою про примусове виконання виконавчого листа в справі №500/170/20 від 12.07.2021.

За результатами розгляду даної заяви, головний державний виконавець Бережанського РВ ДВС Кузів Н.О. виніс повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 03.09.2021.

У повідомленні від 03.09.2021 головний державний виконавець вказала, що керуючись п. 7 частини четвертої статті 4 Закону України ,,Про виконавче провадження, повертається виконавчий документ без прийняття до виконання.

Позивач не погодився із вказаним повідомленням, відтак, звернувся до суду із цим позовом про його скасування.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції керувався тим, що виконання судового рішення про застосування заходів реагування покладається на орган, який звернувся з позовом, у даному випадку - на Управління ДСНС. Та обставина, що заходи реагування (у визначених законом випадках) застосовуються на підставі судового рішення, не змінює суб`єктного складу і правового статусу учасників цих правовідносин, зокрема контролюючого органу, який на виконання закону звернувся з позовом і на підставі судового рішення й повинен застосувати до підконтрольного суб`єкта заходи реагування для досягнення мети, яка зумовила їх застосування.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України ,,Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України ,,Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України ,,Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Приписами статті 10 Закону України ,,Про виконавче провадження передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України ,,Про виконавче провадження визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до пункту 7 частини 4 статті 4 Закону України ,,Про виконавче провадження, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення.

З аналізу наведених норм слідує, що такі передбачають відповідний алгоритм дій державного виконавця при одержанні виконавчого документа до виконання, а також чітко визначені заходи примусового виконання. Водночас нормами вказаного закону передбачено й підставу, за якої виконавець наділений правом повернути виконавчий документ без прийняття до виконання.

У контексті правовідносин, які були предметом судового розгляду, за результатами якого було постановлено рішення та видано виконавчий лист, слід зазначити, що на підставі статті 66 Кодексу цивільного захисту України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону.

Згідно з частиною першої статті 67 Кодексу цивільного захисту України, до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить, крім іншого, здійснення державного нагляду (контролю) у сфері техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства органами та суб`єктами господарювання, аварійно-рятувальними службами, зазначеними у статті 65 цього Кодексу, звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

Частинами 1, 2 ст. 68 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у разі порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, у тому числі невиконання їх законних вимог, зобов`язані застосовувати санкції, визначені законом.

У разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

Повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду. (ч. 2 ст. 70 Кодексу цивільного захисту населення України).

Колегія суддів зауважує, що наведені положення ст. 70 Кодексу цивільного захисту України є одним з тих випадків, коли орган контролю може (якщо для цього є підстави) застосувати до підконтрольного суб`єкта заходи реагування тільки шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

При цьому такий механізм реалізації владних повноважень покладає на адміністративний суд обов`язок, окрім іншого, запобігти неправомірному обмеженню прав та інтересів конкретних суб`єктів господарювання суб`єктами владних повноважень; з іншого боку,- суд повинен зважати на підстави, які змушують контролюючий орган звертатися з позовом про застосування таких заходів реагування, як-от зупинення роботи підприємств чи їхніх окремих об`єктів. З урахуванням наведених контролюючим органом обставин у зіставленні з наслідками застосування заходів реагування адміністративний суд і повинен ухвалити рішення по суті і в межах позовних вимог.

Проте, як правильно вказав суд першої інстанції, виконання судового рішення про застосування заходів реагування покладається на орган, який звернувся з позовом, тобто в даному випадку - на Управління ДСНС.

Наведений висновок кореспондується і з приписами ч. 5 ст. 4 ,,Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05.04.2007 року №877-V, згідно з якими виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду.

Відновлення ж виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання після призупинення можливе з моменту отримання органом державного нагляду (контролю), який ініціював призупинення, повідомлення суб`єкта господарювання про усунення ним усіх встановлених судом порушень.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що та обставина, що заходи реагування (у визначених законом випадках) застосовуються на підставі судового рішення не змінює суб`єктного складу і правового статусу учасників цих правовідносин, зокрема контролюючого органу, який на виконання закону звернувся з позовом і на підставі судового рішення й повинен застосувати до підконтрольного суб`єкта заходи реагування для досягнення мети, яка зумовила їх застосування.

При цьому, у цих правовідносинах Управління ДСНС діє не як орган, на який покладено виконання судового рішення (за Законом №1404-VIII), а як суб`єкт владних повноважень, який застосовує/реалізовує санкції за порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 червня 2019 року по справі №809/421/17, провадження № К/9901/23622/18, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що підставою для винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 03.09.2021, слугував висновок державного виконавця про те, що пред`явлений виконавчий документ не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Так, у виконавчому листі №500/170/20, виданому 12.07.2021 Окружним адміністративним судом міста Києва на виконання рішення суду від 30.04.2021, вказано: ,,застосувати заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю) у вигляді повного зупинення експлуатації будівель та споруд Спільного Українсько-Іспанського підприємства-товариства з обмеженою відповідальністю ,,Санза ТОП за адресою: 47501, Тернопільська область, м. Бережани, вул. Січових Стрільців, 69.

Статтею 63 Закону № 1404-VIII передбачено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення.

Проте з наведеного вище змісту виконавчого листа колегія суддів вбачає, що такий не містить дій зобов`язального характеру, а відтак, не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що повертаючи виконавчий лист без виконання на відповідно п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України ,,Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VIII державний виконавець діяв з дотриманням установленого законом порядку, а тому підстави для зобов`язання його вчинити примусові дії з виконання поданого позивачем виконавчого документа відсутні.

З огляду на викладене вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для їх задоволення.

Інші, зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційних скарг їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року у справі № 500/6344/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 31.01.2022.