Справа № 580/5524/21
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року справа № 580/5524/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого Руденко А., розглянувши у письмовому провадженні у спрощеному провадженні в приміщенні суду позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Управління Служби безпеки України в Черкаській області, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо необхідності проведення з позивачем своєчасного повного фактичного розрахунку остаточного розрахунку при звільненні з військової служби, що виразилась у несвоєчасній виплаті індексації грошового забезпечення;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, що виразилась у несвоєчасній виплаті позивачу індексації грошового забезпечення, у сумі 428 786 грн. 11 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що звільнений з військової служби та виключений із списків особового складу Управління Служби безпеки України в Черкаській області 01.12.2017, проте всупереч вимогам чинного законодавства України відповідачем не було проведено з ним своєчасний повний розрахунок при звільненні, а саме: виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за неотримане речове майно та невикористані календарні дні щорічної додаткової грошової відпустки як учаснику бойових дій виплачено лише 15.07.2020.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08.10.2020 у справі №580/2753/20 стягнуто на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 02.12.2017 по 15.07.2020.

У подальшому 27.07.2021 відповідач нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення, не виплачену під час проходження військової служби, у зв`язку з чим остаточний розрахунок з позивачем здійснено через 1333 календарних дні після звільнення.

З посиланням на ст. 116, 117 КЗпП України позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач проти позову заперечив. У відзиві на позовну заяву, поданому до суду 27.09.2021, зазначив, що позивач скористався своїм правом на судовий захист стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08.10.2020 у справі №580/2753/20 вже надана правова оцінка бездіяльності (дій) відповідача щодо несвоєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби.

Нормами КЗпП України та іншими нормами законодавства не передбачено проміжного стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, та притягнення суб`єкта до юридичної відповідальності двічі за одне і те ж діяння.

Окрім того, позивач звернувся з даним позовом до суду з метою стягнення середнього заробітку за період, в якому він уже отримав середній заробіток.

За порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування подвійного стягнення середнього заробітку, оскільки це суперечить нормам КЗпП України.

У відповідності до підпункту 9 частини 3 статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Звертаючись до суду за захистом своїх прав у справі №580/2753/20, позивач не був обмежений у визначенні повного обсягу своїх вимог і міг це зробити. Фактичні обставини свідчать, що жодних обгрунтованих підстав неможливості скористатися у справі №580/2753/20 наділеними правами в повному обсязі не існувало.

Також стверджує, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація є компенсаційною виплатою, що не входить до структури грошового забезпечення, не є грошовим забезпеченням, тому її несвоєчасна виплата не обумовлює застосування правових наслідків, визначених приписами КЗпП України.

Правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем, в частині індексації грошового забезпечення, не підпадають під регулювання статті 117 КЗпП України, оскільки вказаною статтею визначено санкцію до роботодавця лише у випадку спору про розмір певної виплати, а не право на неї як таке.

Крім цього, зазначає, що заявлена до стягнення сума не є співмірною щодо суми індексації заробітної плати, оскільки перевищує її в 22,69 рази. Позивач також штучно збільшує період і, відповідно, суму відшкодування, оскільки звернувся з позовом про зобов`язання нарахувати індексацію заробітної плати через 3 роки і 6 місяців після звільнення. Заявлена до стягнення сума 428 768,11 грн є очевидно непропорційною, несправедливою та надмірною, оскільки такий розмір фактично складає річний фонд грошового забезпечення 4-х діючих військовослужбовців за відповідною посадою.

Ухвалою суду від 25.08.2021 позовна заява прийнята до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 28.01.2022 у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з викликом сторін відмовлено.

Ухвалою суду від 28.01.2022 у задоволенні клопотання позивача про зупинення розгляду справи відмовлено.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Черкаській області з 12.12.1994 по 01.12.2017, звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу наказом начальника Управління Служби безпеки в Черкаській області №122-ОС від 01.12.2017.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08.10.2020 у справі №580/2753/20 визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Черкаській області щодо непроведення з ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби; стягнуто з управління Служби безпеки України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби в сумі 73419,71 грн.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 05.05.2021 відкрито позовне провадження у справі №580/2589/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 01.12.2017 включно із застосуванням базового місяця січень 2008 року, зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 01.12.2017 включно із застосуванням базового місяця січень 2008 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 у справі №580/2589/21 зобов`язано Управління Служби безпеки України в Черкаській області нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 01.12.2017.

На виконання вказаного рішення суду відповідач нарахував та 27.07.2021 виплатив позивачу платіжним дорученням №1100 від 23.07.2021 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 01.12.2017 у сумі 18 889,39 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 у справі №580/6156/21 визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Черкаській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.12.2015 по 01.12.2017 із застосуванням базового місяця січень 2008 року; зобов`язано Управління Служби безпеки України в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.12.2015 по 01.12.2017 із застосуванням базового місяця січень 2008 року, з урахуванням раніше проведених виплат індексації грошового забезпечення за вказаний період.

Вважаючи, що має право на компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач звернувся з позовом до суду.

Спірні правовідносини, що склалися між сторонами, врегульовані, зокрема, Конституцією України, Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ), Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженим Указом Президента України від 27.12.2007 № 1262/2007 (далі - Положення №1262/2007), Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженою наказом Служби безпеки України від 14.10.2008 № 772 (далі Інструкція №772) та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Службу безпеки України" Служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.

Статтею 19 зазначеного Закону визначено, що кадри Служби безпеки України складають: співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби. Порядок обліку кадрів Служби безпеки України затверджується Головою Служби безпеки України.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 27 Закону України "Про Службу безпеки України" держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців і працівників Служби безпеки України. Військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Порядок проходження військової служби за контрактом особами офіцерського складу, сержантського і старшинського складу, рядового складу Служби безпеки України (далі - військовослужбовці Служби безпеки України), виконання ними військового обов`язку в запасі та особливості проходження військової служби в особливий період визначено Положенням №1262/2007.

Згідно з п. 68 Положення №1262/2007 днем звільнення військовослужбовців Служби безпеки України з військової служби в запас або у відставку вважається день, з якого їх наказом виключено зі списків особового складу Служби безпеки України.

Згідно з п. 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Проте ні Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, ні іншими нормативними актами не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби.

Згідно ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі N 821/1083/17 під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Судом встановлено, що позивач звільнений з військової служби 01.12.2017.

На час звільнення індексація грошового забезпечення не була йому нарахована, тому позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом про зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 у справі №580/2589/21 зобов`язано Управління Служби безпеки України в Черкаській області нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 01.12.2017.

На виконання вказаного рішення суду відповідач нарахував та 27.07.2021 виплатив позивачу платіжним дорученням №1100 від 23.07.2021 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 01.12.2017 у сумі 18 889,39 грн.

Отже прострочення щодо виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2017 по 27.07.2021 склало 1 333 календарних днів.

Проте позивач звертався до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і рішенням від 08.10.2020 у справі №580/2753/20 визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Черкаській області щодо непроведення з позивачем своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби та стягнуто з Управління Служби безпеки України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби в сумі 73 419,71 грн.

З мотивувальної частини рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08.10.2020 у справі №580/2753/20 вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні стягнуто за період з 01.01.2017 по 15.07.2020 (957 днів).

Отже позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2017 по 15.07.2020 (957 днів) вже вирішені судом.

Водночас несвоєчасна виплата індексації грошового забезпечення не була підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у справі №580/2753/20, тому позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні саме щодо несвоєчасної виплати індексації грошового забезпечення.

Проте стаття 117 КЗпП України не передбачає виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні окремо по кожній із виплат, які належать працівнику на день звільнення.

Взявши до уваги приписи статті 61 Конституції України, яка передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, і підлягає обов`язковому застосуванню як норма прямої дії, суд дійшов висновку, що відповідач вже був притягнутий до відповідальності за несвоєчасний розрахунок при звільненні, тому підстави для повторного притягнення до відповідальності відсутні.

За вказаних обставин підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2017 по 15.07.2020 (957 днів) є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.07.2020 по 27.07.2021 суд зазначає, що відповідно до правової позиції, сформованої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 розтлумачив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Також у цьому Рішенні Конституційний Суд України вказав, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже для обрахунку строку звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені застосовуються положення статті 233 КЗпП України, а невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Також варто вказати, що за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Отже перебіг строку звернення до суду з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні розпочинається з дати отримання остаточного розрахунку, тобто з дати останньої виплати.

Судом встановлено, що з позовом про стягнення індексації грошового забезпечення позивач звернувся лише у 2021 році.

Так, ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 05.05.2021 відкрито позовне провадження у справі №580/2589/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 01.12.2017 включно із застосуванням базового місяця січень 2008 року, зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 01.12.2017 включно із застосуванням базового місяця січень 2008 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 у справі №580/2589/21 зобов`язано Управління Служби безпеки України в Черкаській області нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 01.12.2017.

У подальшому рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 у справі №580/6156/21 визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Черкаській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.12.2015 по 01.12.2017 із застосуванням базового місяця січень 2008 року; зобов`язано Управління Служби безпеки України в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.12.2015 по 01.12.2017 із застосуванням базового місяця січень 2008 року, з урахуванням раніше проведених виплат індексації грошового забезпечення за вказаний період.

Враховуючи, що на час розгляду справи індексація грошового забезпечення виплачена не у повному обсязі, позовна вимога в цій частині є передчасною і задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 28 січня 2022 року.

Головуючий Алла РУДЕНКО