Справа № 750/13339/21
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Супрун О.П.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року Справа № 750/13339/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2021 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції України

про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом Департаменту патрульної поліції України (далі - Відповідач) про скасування постанови серії ГАБ № 095769 від 13.11.2021 про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 44-3 КУпАП.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем вчинено порушення, за яке його притягнуто до відповідальності спірною постановою.

При цьому, суд зазначив, що Позивач 13.11.2021 о 13:50 год. перебував за адресою: вул. Доценка, 17, м. Чернігів у громадському місці, у приміщенні аптеки «Бажаємо здоров`я» без вдягнених засобів індивідуального захисту, зокрема, респіратора або захисної маски, що закриває ніс та рот, у тому числі, виготовлених самостійно.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, стверджуючи, що аптека не є громадським місцем і що ним не було вчинено порушення, за яке його притягнуто до відповідальності.

Разом з тим, Апелянт вважає, що судом безпідставно застосовано ст. 29 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» щодо встановлення та скасування карантину КМУ, оскільки в Україні не введено надзвичайний стан для запобігання поширенню COVID-19.

Також, на переконання Апелянта, фізичні особи не несуть відповідальності за порушення норм Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» і що такий вид відповідальності застосовується лише до юридичних осіб.

Крім того, Апелянт вважає, що в цьому випадку у відношенні нього виникає дискримінація, оскільки є багато випадків порушення норм законодавства щодо носіння вдягнутих засобів індивідуального захисту, які закривають рот та ніс, зокрема на стадіонах під час футбольних матчів.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2022 та від 25.01.2022 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 13.11.2021 о 13:50 год. у м. Чернігові по вул. Доценка, 17, у приміщенні аптеки «Бажаємо здоров`я» Позивач перебував без вдягнених засобів індивідуального захисту, зокрема без респіратору або захисної маски, що закриває ніс та рот, у тому числі виготовленої самостійно.

У зв`язку з цим, у відношенні Позивача було винесено постанову серії ГАБ № 095769, якою його дії кваліфіковані як порушення п.п. 1, 2-3 постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», внаслідок чого його притягнуто до відповідальності за частиною другою статті 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Позивач, вважаючи вказану постанову протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 № 1645-III (далі - Закон № 1645-III), постановою КМУ від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - Постанова № 1236).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 29 Закону № 1645-III передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

На виконання вимог Закону № 1645-III Кабінетом Міністрів України 09.12.2020 прийнято Постанову № 1236, пунктом 1 якої (у редакції, станом чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, у період з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2021 р. на території України установлено карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).

Згідно з п. 2 Постанови № 1236 залежно від епідемічної ситуації на території України в цілому або на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) встановлюється «зелений», «жовтий», «помаранчевий» або «червоний» рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19 (далі - рівень епідемічної небезпеки).

У п. 2-1 вищевказаної Постанови зазначено, що «зелений», «жовтий» та «помаранчевий» рівні епідемічної небезпеки визначаються керівником робіт з ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, пов`язаної із поширенням на території України COVID-19, за результатами щоденної оцінки відповідних ознак епідемічної небезпеки. Інформація про зазначені рівні розміщується на офіційному інформаційному порталі Кабінету Міністрів України (за посиланням http://covid19.gov.ua) та веб-сайті Міністерства охорони здоров`я (за посиланням https://moz.gov.ua).

Відповідно до п. 3 Постанови № 1236 у разі встановлення «жовтого» рівня епідемічної небезпеки застосовуються обмежувальні заходи, передбачені пунктом 2-2 цієї постанови, та додаткові заходи.

Згідно з п.п. 1, 2 Постанови № 1236 на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Частиною другою статті 44-3 КУпАП передбачено, що перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Визначення поняття «громадські будинки та споруди» наведено в державних будівельних нормах України від 2019 року, під яким розуміється загальна назва будинків і приміщень, які призначені для розміщення закладів, підприємств, організацій, які надають послуги фізичним особам (населенню) або юридичним особам (громаді та державі). Наприклад, магазини, торговельні центри, бібліотеки, музеї, лікарні, університети, спортзали, церкви, державні установи тощо.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» громадське місце - частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтею 222 КУпАП визначено категорії справ про адміністративні правопорушення, які розглядають органи Національної поліції.

У частині другій статті 222 КУпАП вказано, що розгляд справ за частиною другою статті 44-3 КУпАП проводять органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У ст. 252 КУпАП вказано, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності в порядку частини другої статті 44-3 КУпАП.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що Позивач перебував в аптеці без вдягнутого засобу індивідуального захисту, тобто вчинив порушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 44-3 КУпАП.

Доводи Апелянта про те, що аптека розміщується у квартирі житлового будинку та не є, на його переконання, громадським місцем, апеляційний суд відхиляє як безпідставні, з огляду на вищенаведені законодавчі приписи, а також, зокрема й норми законодавства, викладені безпосередні самим Апелянтом у його скарзі.

При цьому, у контексті таких доводів Апелянта, судова колегія зазначає, що приміщення аптеки є частиною будівлі та перебуває у вільному доступі для населення, а отже відповідає ключовим ознакам громадського місця, визначеним у законодавстві.

Доводи Апелянта про, що судом безпідставно застосовано ст. 29 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» щодо встановлення та скасування карантину КМУ, оскільки в Україні не введено надзвичайний стан для запобігання поширенню COVID-19, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на вищевикладене.

Твердження Апелянта, фізичні особи не несуть відповідальності за порушення норм Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» і що такий вид відповідальності застосовується лише до юридичних осіб, колегія суддів вважає безпідставними та зазначає, що частиною другою статті 44-3 КУпАП, за якою Позивача притягнуто до відповідальності, не передбачено застосування санкції за відповідне порушення виключно до юридичних осіб.

Доводи Апелянта про те, що в цьому випадку у відношенні нього виникає дискримінація, оскільки є багато випадків порушення норм законодавства щодо носіння вдягнутих засобів індивідуального захисту, які закривають рот та ніс, зокрема на стадіонах під час футбольних матчів, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки предметом спору в цій справі є постанова про притягнення саме Позивача до адміністративної відповідальності. Усі інші обставини, щодо перебування інших осіб без засобів індивідуального захисту, виходять за межі предмету спору в цій справі та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, не підлягають розгляду в межах цього апеляційного провадження.

Посилання Апелянта на те, що у відношенні нього виникає дискримінація, колегія суддів відхиляє як безпідставні.

При цьому, судова колегія зазначає, що згідно пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Надаючи оцінку всім доводам учасників цієї справи, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в цьому випадку відсутні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Таким чином, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2021 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судового рішення виготовлено 02 лютого 2022 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

О.В. Карпушова