Справа № 755/19662/21
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Костюк Л.О.

Кузьмишиної О.М.

За участю секретаря Борисовської Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом Громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії головного спеціаліста відділу протидії нелегальній міграції управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісїї Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Максименко Є.П. щодо прийняття рішення від 13.09.2021 року про примусове повернення до країни походження або до третьої країни громадянина Туркменістану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині заборони в`їзду на територію України строком на три роки до 13.09.2024 року.

- скасувати рішення головного спеціаліста відділу протидії нелегальній міграції управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Максименко Є.П. від 13.09.2021 року про примусове повернення до країни походження або до третьої країни громадянина Туркменістану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині заборони в`їзду на територію України строком на три роки до 13.09.2024 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року позов задоволено частково. Скасовано рішення головного спеціаліста відділу протидії нелегальній міграції управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Максименка Є.П. від 13 вересня 2021 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині заборони в`їзду на територію України строком на три роки до 13.09.2024 року. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким залишити чинним оскаржуване рішення відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що працівниками ЦМУ ДМС правомірно прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни відносно позивача від 26.12.2019 із забороною в`їзду на територію України строком на 3 роки, оскільки, стаття 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає можливість прийняття разом з рішенням про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства рішення про заборону в`їзду строком на три роки у випадку порушення міграційного законодавства цими особами.

31 січня 2022 року електронною поштою до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника Громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 - Сороки Романа Леонідовича надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

01 лютого 2022 року електронною поштою до суду апеляційної інстанції від представника Громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 - Сороки Романа Леонідовича надійшла заява, в якій зазначає, що представник позивача не має можливості з`явитися в судове засідання у зазначену дату та час, оскільки, перебуває на самоізоляції у зв`язку із захворюванням, що має ознаки СOVID-19, позивач знаходиться у м. Стамбул, Туреччина, а тому, сторона позивача не заперечує проти розгляду справи без її участі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 13.09.2021 року головним спеціалістом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Максименком Є.П. відносно громадянина Туркменістану ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ № 007583, відповідно до якого 13.09.2021 року о 16 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, станція метро «Академмістечко» виявлено громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців на території України, а саме, проживав без документів на право проживання в Україні, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП.

На підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 13.09.2021 року, заступником начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Лемеш Д.Л. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ № 007569 відносно громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій зазначено, що 13.09.2021 року о 16 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, станція метро «Академмістечко» виявлено громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців на території України, а саме проживав без документів на право проживання в Україні, чим порушив ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 5 100,00 грн.

13 вересня 2021 року головним спеціалістом відділу протидії нелегальній міграції управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Максименком Є.П. за результатами розгляду матеріалів щодо громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалено рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано покинути територію України у термін до 09.10.2021 року та заборонено в`їзд на територію України терміном на три роки до 13.09.2024 року.

Як вбачається зі змісту даного рішення, 13.09.2021 року співробітниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області був виявлений громадянин Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться на території України з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Вперше в Україну прибув прямим рейсом з Туркменістану 31.08.2017 року з метою навчання в Київському національному лінгвістичному університеті на слов`янському факультеті, кордон перетнув через КПП «Бориспіль-Б». В останнє перетинав кордон 09.04.2018 року через КПП «Гоптівка» з приватною метою. Був документований посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 01.11.2017 року, яка закінчила свою дію 01.08.2021 року. Після закінчення терміну перебування не виїхав з території України у зв`язку з наявністю справ на території України. Мав можливість покинути територію України, але не виїхав у зв`язку зі своїм небажанням. Усвідомлюючи, що цими діями умисно порушив законодавство України. Після закінчення дозволеного строку перебування на території України за його продовженням не звертався, оскільки не бачив у цьому необхідності. З питань отримання дозволу на імміграцію в Україні не звертався. До компетентних органів про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні не звертався. Про те, що потрібно було покинути територію України після закінчення дозволеного строку перебування на території України йому було відомо. Проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За порушення правил перебування іноземних громадян на території України громадянин Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП. Встановлені обставини, а саме: нелегальне становище, відсутність у громадянина Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підстав для подальшого перебування на території України свідчать про те, що ним порушені вимога ст. 4, ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Вказаним рішенням громадянину Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серед іншого, заборонено в`їзд в Україну терміном на три роки до 13.09.2024 року.

Не погоджуючись із рішенням про примусове повернення до країни походження або до третьої країни в частині заборони в`їзду на територію України строком на три роки, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 вищевказаного Закону, іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Частиною 1 статті 26 Закону № 3773-VI закріплено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону № 3773-VI, рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

Частиною 1 статті 13 Закону № 3773-VI закріплено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

За приписами частини 3 статті 13 Закону № 3773-VI, рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Як вбачається з матеріалів справи, головним спеціалістом відділу протидії нелегальній міграції управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Максименком Є.П. прийнято рішення від 13 вересня 2021 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким вирішено примусово повернути позивача до країни походження або до третьої країни, зобов`язано покинути територію України у термін до 09.10.2021 року та заборонено в`їзд на територію України терміном на три роки до 13.09.2024 року (а.с. 29-30).

Згідно позовних вимог, позивач оскаржує рішення відповідача від 13 вересня 2021 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни в частині заборони Громадянину Республіки Туркменістан ОСОБА_1 в`їзду на територію України строком на три роки. При цьому, в позовній заяві зазначає, що не розуміє українську мову, не розуміє її на слух та не вміє читати і писати, частково розуміє російську мову, може частково писати та читати, при прийнятті оскаржуваного рішення перекладача не було.

Так, пунктом 2 розділу ІІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150, рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 15 серпня 2019 року у справі №333/7235/18 та від 08 листопада 2018 року у справі №750/8187/16-а вказав наступне: «...Аналіз законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства дає підстави для висновку, що правовий статус іноземця передбачає обов`язок суб`єктів владних повноважень забезпечити йому реальну можливість реалізувати свої права, зокрема право на перекладача та законного представника - фахівця у галузі права, оскільки від цього безпосередньо залежить наявність у нього чіткої практичної можливості оскаржити дії, які становлять втручання в його права».

Крім того, колегія суддів зазначає, що право іноземця на допомогу перекладача регламентовано не тільки внутрішніми нормативно-правовими актами України, а й пунктом 1 статті 5 Декларації про права людини у відношенні осіб, що не є громадянами країни, в якій вони проживають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 13 грудня 1985 року на виконання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною. Також, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував на важливість забезпечення права особи на перекладача.

Із оскаржуваного рішення вбачається, графа «Перекладач (підпис, прізвище, ім`я, по батькові)» містить підпис, водночас, відсутні відомості про прізвище, ім`я, по батькові перекладача, з огляду на що, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказана обставина об`єктивно ставить під сумнів факт наявності перекладача під час надання Громадянину Республіки Туркменістан ОСОБА_1 примірника спірного рішення.

Беручи до уваги те, що країною походження позивача ОСОБА_1 є Республіка Туркменістан, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено, що під час прийняття оскаржуваного рішення позивачу були роз`яснені всі його права, у тому числі, право на отримання правової допомоги та, що позивач в повній мірі розумів зміст прийнятого щодо нього рішення і його наслідки.

Посилання апелянта на те, що право на обмеження доступу до території держави для осіб, які не є громадянами цієї держави, є суверенним правом Держави Україна не спростовують вищевказані висновки суду про порушення права Громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 на допомогу перекладача.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно скасовано рішення головного спеціаліста відділу протидії нелегальній міграції управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Максименка Є.П. від 13 вересня 2021 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині заборони в`їзду на територію України строком на три роки до 13.09.2024 року.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-ІV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України" від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Оскільки призначення Конвенції захищати реальні права людини, а не ілюзорні, справедливий баланс між різними інтересами, що розглядаються, може бути порушено не тільки тоді, коли відсутні положення для захисту гарантованих прав, а й коли їх не дотримуються належним чином (рішення у справі «Морено Гомес проти Іспанії» (Moreno Gomez v. Spain), заява № 4143/02, пункти 56 та 61, ECHR 2004X).

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог Громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх частковогозадоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 250, 288, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Костюк Л.О.

Кузьмишина О.М.