Справа № 580/9994/21
Суддя: Марина БІЛОНОЖЕНКО
Дата ухвалення: 2022-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року справа № 580/9994/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Черкаської облдержадміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорій громадян, оформлене протоколом №18 від 08.10.2021 р., про визнання недійсним посвідчення ОСОБА_1 потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 3 серії НОМЕР_1 від 04.07.1994 р. виданого Черкаською обласною державною адміністрацією.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ним набуто статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3 04.07.1994р., при цьому цей статус є безстроковим. Вказано, що 08.10.2021р. Департаментом соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, на засіданні комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян протоколом №18 прийнято рішення - визнати недійсним посвідчення позивача, як потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3 серії НОМЕР_1 , видане 04.07.1994 Черкаською облдержадміністрацією. Підставою прийняття вказаного рішення стало непідтвердженість періоду проживання (роботи) на території зони гарантованого добровільного відселення в с. Княжа Звенигородського району (не менше трьох років станом на 01.01.1993). Позивачем зазначає, що він правомірно отримав 04.07.1994р. посвідчення особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи встановленого зразка - серії НОМЕР_2 , безтермінової дії і таке посвідчення не може бути визнаним недійсним. При цьому, ним надавались до комісії перелік документів на підтвердження обставини його проживання більше 3 років на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993р.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 29.11.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

03.08.2021р. до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що за наслідками перевірки правильності встановлення ОСОБА_1 статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та видачі йому посвідчення категорії 3 серії НОМЕР_1 , Комісією виявлено, що у його справі відсутні документи про постійне перебування (проживання, роботу) на території зони посиленого радіоекологічного контролю в селі Княжа Звенигородського району в період з дня аварії на ЧАЕС (26.04.1986) станом на 01.01.1993, які б підтверджували статус потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи, у зв`язку із чим прийнято оскаржуване рішення про визнання недійсним посвідчення позивача. Зазначено, що з 1984 року по 31.10.1986 року позивач проходив строкову службу в армії, з 22.06.1987р. по 04.05.1989р. проходив службу в органах внутрішніх справ в м. Одеса, з 25.01.1990р. по 23.01.1991р. працював в м. Ватутіне). Вказано, що період проживання ОСОБА_1 з травня 1989 року по 26 лютого 1991 року на забрудненій території визначений на підставі свідчень сусідів та не підтверджений документально. Опитування сусідів за фактами 30-річної давнини може нести виключно довідковий характер та не має юридичної сили. Звернуто увагу, що ОСОБА_1 у с. Княжа проживав з 27.02.1991р., станом на 01.01.1993 - 1 рік 10 місяців - період, не достатній для підтвердження статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, у зв`язку із чим спірне рішення прийнято обгрунтовано та правомірно.

Третя особа надала до суду пояснення, в яких просила відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що згідно військового квитка НОМЕР_3 позивач перебував в збройних силах з 17.11.1984р. по 31.10.1986р., згідно довідки Одеського державного університету внутрішніх справ від 25.02.2020р. №150 - проходив службу в органах внутрішніх справ СРСР в м. Одеса з 22.06.1987р. по 04.05.1989р., та відповідно до архівної довідки Ватутінського міського архіву від 17.12.2019 № 235/11-04-04 - з 25.01.1990р. по 23.01.1991р. працював на Ватутінському заводі залізобетонних виробів Черкаського тресту «Агробуд-індустрія». Також по наданій трудовій книжці НОМЕР_4 , виданій 11.07.1984р., позивач працював з 24.03.1987р. по 19.06.1987р. у відділі позавідомчої охорони Жовтневого РОВД м. Одеса (записи 5-6), з 22.06.1987р. по 04.05.1989р. - Одеській спеціальній середній школі міліції МВД (записи 7-8), з 10.05.1989р. по 22.01.1990р. у кооперативі «Прогрес» м. Ватутіно (записи 9-10) та з 25.01.1990р. по 23.01.1991р. у Шахтобудівному управлінні №1 м. Новомиргород Кіровоградської області (записи 11-13). Вищевказані документи, як вказує представник третьої особи підтверджує, що позивач у вказаний період не проживав у с.Княжа Звенигородського району Черкаської області. Отже, у зв`язку з тим, що з моменту аварії на Чорнобильській АЕС позивач проживав та відпрацював в с. Княжа, Звенигородського району Черкаської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення лише 2 роки 4 місяці, прийнято рішення (протокол № 57 від 19.03.2020) про відмову у призначенні пенсії за віком, із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім того, вказано, що письмові свідчення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - є ідентичними, тотожними, однаково написаними слово в слово. Свідок ОСОБА_2 являється дружиною позивача, а тому є зацікавленою особою, що ставить під сумнів її неупередженість. Акт депутата сільської ради від 02.07.2020р. написаний зі слів свідків і не ґрунтується на жодних письмових архівних документах, а тому на наший погляд, не є належним доказом та не може братися до уваги. Всупереч усним показам свідків, письмові докази надані позивачем до Головного управління при подачі документів для оформлення пенсії (трудова книжка, військовий квиток, диплом, архівні довідки про навчання та роботу) - стверджують протилежне. Представник пенсійного фонду вказує, що покази свідків суперечать письмовим доказам, а тому не можуть братися до уваги в цілому. Також вказано, що погосподарські книги не відображають конкретних періодів проживання у вказаному будинку, а її відомості не можна вважати достатнім доказом, так як вони велися неналежним чином, актуальна інформація в них не відображалась.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) має статус громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що підтверджується посвідчення серії НОМЕР_1 від 04.07.1994р.

На засіданні Комісії Черкаської обласної державної адміністрації з питань видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян протоколом №21 прийнято рішення - вважати недійсним посвідчення позивача, як потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3 серії НОМЕР_1 , видане 04.07.1994 Черкаською облдержадміністрацією. Підставою прийняття вказаного рішення став недостатній період проживання (роботи) на території зони гарантованого добровільного відселення в с. Княжа Звенигородського району (не менше трьох років станом на 01.01.1993).

Не погоджуючись з даним рішенням позивач звернувся до суду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04.03.2021р. у справі №580/6102/20, позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорій громадян, оформлене протоколом №21 від 23.10.2020 «Про визнання недійсним посвідчення ОСОБА_1 потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 3 серії НОМЕР_1 від 04.07.1994 виданого Черкаською обласною державною адміністрацією».

В подальшому, на засіданні Комісії Черкаської обласної державної адміністрації з питань видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, прийнято рішення (викладене у пункті 51 протоколу від 08.10.2021р. №18), згідно якого: за нововиявлених обставин, у зв`язку з не підтвердженням періоду проживання (роботи) на території зони гарантованого добровільного відселення не менше 3-х років за станом на 01.01.1993, ОСОБА_1 не підтверджено статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3 (з 1984 року по 31.10.1986 строкова служба в армії, з 22.06.1987 по 04.05.1989 служба в м. Одеса, з 25.01.1990 по 23.01.1991 робота в м. Ватутіне) та визнано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3 серії Б від 04.07.1994 №448197, виданим необгрунтовано. Необгрунтовано видані посвідчення відповідно до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551, підлягають вилученню.

Вважаючи зазначене рішення протиправним, позивач звернувся за даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991р. №796-XII (далі - Закон №796-XII) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 3 частини 1 статті 11 Закону №796-XII визначено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Відповідно до п.3 ст. 14 Закону №796-XII (у редакції чинній станом на дату видачі позивачу посвідчення), для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які:

- постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на

території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

- постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Згідно з ч. 3 ст. 15 Закону №796-XII, підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Статтею 55 Закону №796-XII, визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення та передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з п.2 ч. ч. 1 ст. 55 №796-XII, потерпілі від Чорнобильської катастрофи, є особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 65 №796-XII, посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Згідно п.3 ст.2 Закону України від 27.02.1991р. №791а-ХІІ «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №791а-ХІІ), до зон радіоактивно забруднених територій належить зокрема:

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/км-2, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/км-2, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/км-2, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

Відповідно до частини 5 статті 2 Закону №791а-ХІІ, межі цих зон установлюються та переглядаються Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з Національною академією наук, центральними органами виконавчої влади, сільського господарства та з питань продовольчої безпеки держави, безпеки використання ядерної енергії, управління зоною відчуження та зоною безумовного (обов`язкового) відселення, на основі експертних висновків.

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінет Міністрів Української PCP від 23.07.1991р. №106, відповідно до додатку 1 якого, село Княжа Звенигородського району Черкаської області, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 р. №501 (чинної станом на дату видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи позивачу) затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок №501).

Відповідно до п.п.2,5 Порядку №501, Посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Потерпілим від Чернобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на теріторіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Відповідно до п.10 Порядку №501, видача посвідчень провадиться громадянам, які постійно проживають або працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток №6).

З аналізу вказаних положень п.3 ст. 14 Закону №796-XII та п.5 Порядку №501, вбачається, що право отримання особою посвідчення категорії 3 серії Б (видане позивачу) виникає за наявності однієї із двох умов:

- особа постійно проживала на теріторіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії;

- або особа, яка за станом на 1 січня 1993 р. прожила у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

При вирішенні спору по суті, суд зазначає наступне.

Як встановлено вище судом, позивач має статус громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, про що йому було видано посвідчення серії НОМЕР_1 від 04.07.1994р.

На засіданні Комісії Черкаської обласної державної адміністрації з питань видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, прийнято рішення (викладене у пункті 51 протоколу від 08.10.2021р.№18), згідно якого: за нововиявлених обставин, у зв`язку з не підтвердженням періоду проживання (роботи) на території зони гарантованого добровільного відселення не менше 3-х років за станом на 01.01.1993р., ОСОБА_1 не підтверджено статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3 (з 1984 року по 31.10.1986 строкова служба в армії, з 22.06.1987 по 04.05.1989 служба в м. Одеса, з 25.01.1990 по 23.01.1991 робота в м. Ватутіне) та визнано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3 серії Б від 04.07.1994 № НОМЕР_5 , виданим необгрунтовано.

При вирішенні питання щодо правомірності спірного рішення, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у рішенні Черкаського окружного адміністративного суду у справі №580/3329/20 від 16.10.2020р. (рішення набрало законної сили 04.02.2021р.) встановлено, що довідкою від 04.03.2020 №111/02-30 підтверджується, що позивач у період з народження ІНФОРМАЦІЯ_2 по 23.03.1987р. зареєстрований і проживав за адресою: АДРЕСА_1 , а з 27.02.1991р. по даний час зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 . З травня 1989 по 26 лютого 1991 року проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, вищезазначеним рішенням Черкаського окружного адміністративного суду підтверджено, що ОСОБА_1 проживав в одному й тому самому місці - с. Княжа, Звенигородського району, Черкаської області більше трьох років станом на 1 січня 1993 р., та проживає по даний час.

Крім того факт проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення (3 зона) (станом на 01.01.1993р. більше 3 років) підтверджується такими документами: актом депутата сільської ради від 02.07.2020; свідченням свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 ; архівною довідкою від 23.12.2019 №428; - архівною довідкою від 23.12.2019 №429; архівною довідкою від 17.12.2019 №235/11-04-04; випискою з погосподарської книги №4 №5 №6, довідкою виконавчого комітету Княжицької сільської ради №546/02-30 від 30.07.2020р. відповідно до якої ОСОБА_1 проживав в період з 13.01.1966 по травень 1988 року за адресою: АДРЕСА_1 , а з 1988 року по даний час проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за вказаний період ОСОБА_1 місце проживання не змінював, за межі села Княжа для проживання в інші населені пункти не виїжджав.

Доказами в адміністративному судочинстві відповідно до ст.72 КАС України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, відповідно до ч.2 ст.74 КАС України не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми згідно зі ст.76 КАС України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд врахував, що відповідачем не заперечується обставина проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення (3 зона) з 27.02.1991р. по 01.01.1993р. - тобто протягом 1 року 10 місяців.

При цьому, період з травня 1989 року по 26.02.1991р. відповідач вважає непідтвердженим, з огляду на те, що до 04.05.1989р. позивач проходив службу в органах внутрішніх справ у м. Одеса, а з 25.01.1990р. по 23.01.1991р. працював у м. Ватутіне.

Суд врахував, що жодних доказів об`єктивної неможливості проживання позивача у період з травня 1989 року по 26.02.1991р. у селі Княжа Звенигородського району (зоні гарантованого добровільного відселення) відповідачем, на виконання вимог ч.2 ст.77 КАС України, до суду не надано. Зазначені ж відповідачем обставини не спростовують відомостей Виконавчого комітету Княжицької сільської ради у довідці від 04.03.2020р. №111/02-30 щодо проживання позивача у період з травня 1989 року по 26.02.1991р. у селі Княжа Звенигородського району, оскільки після завершення проходження служби в органах внутрішніх справ у м. Одеса -04.05.1989р., позивач об`єктивно міг повернутися до проживання у селі Княжа, а також міг проживати у період з 25.01.1990р. по 23.01.1991р. у селі Княжа та працювати у м. Ватутіне, з огляду на незначну територіальну віддаленість.

З урахуванням зазначеного, вказані вище доводи представника відповідача суд вважає необгрунтованими.

З огляду на викладені вище обставини та наявні матеріали справи, суд вважає необґрунтованим спірне рішення Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорій громадян, оформлене протоколом №18 від 08.10.2021р. «Про визнання недійсним посвідчення ОСОБА_1 потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 3 серії НОМЕР_1 від 04.07.1994 виданого Черкаською обласною державною адміністрацією», в зв`язку із чим воно підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Згідно частин 1,2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, з огляду на недоведеність відповідачем обгрунтованості та правомірності спірного рішення, адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Згідно частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи, що позов належить задовольнити, а позивачем понесено судові витрати із сплати судового збору у розмірі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією від 11.11.2021р. №40, наявної у матеріалах справи, суд дійшов висновку про стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у сумі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст.2, 6, 14, 139, 242-245, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Черкаської обласної державної дміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорій громадян, оформлене протоколом №18 від 08.10.2021р. (п.51) в частині визнання посвідчення ОСОБА_1 потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 3 серії НОМЕР_1 від 04.07.1994 виданим необгрунтовано, що підлягає вилученню.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації (18036, м. Черкаси, вул. Максима Залізняка, буд.10, код ЄДРПОУ - 03195719) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 КАС України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Марина БІЛОНОЖЕНКО