Справа № 380/12606/20
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/12606/20 пров. № А/857/20222/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Шавель Р.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року (головуючий суддя Москаль Р.М., м.Львів) у справі № 380/12606/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

30.12.2020 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області з вимогами про: визнання протиправними дій Головного управління ДПС у Львівській області щодо відмови в поверненні помилково сплаченого ОСОБА_1 податку з доходів фізичних осіб від продажу нерухомого майна в сумі 14192 грн.; зобов`язання ГУ ДПС у Львівській області повернути помилково сплачений ОСОБА_1 податок в сумі 14192 грн.

Позов обґрунтовує тим, що уклав договір купівлі-продажу Ѕ частки квартири, згідно з яким відчужив Ѕ частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Перед посвідченням цього договору нотаріусом, ОСОБА_1 сплатив податок з доходів фізичних осіб, обчислений за ставкою 5% від обумовленої з покупцем вартості Ѕ частки квартири, що становить 14192 грн. Стверджує, що помилково сплатив податок з доходів фізичних осіб від продажу нерухомого майна, оскільки квартира перебувала у його власності з 2009 року, тобто більше 10 років. Зазначає, що позивач, на підставі пункту 172.1 статті 172 Податкового кодексу України, звільнений від сплати цього податку при її продажу. Позивач звернувся до контролюючого органу, в порядку статті 43 ПК України, із заявою про повернення помилково сплаченої суми податку з доходів фізичних осіб та листом від 23.10.2020 отримав відмову, яку оскаржив до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що обираючи спосіб захисту відновлення свого права на повернення помилково сплачених коштів, застосував вірний спосіб його реалізації, а саме звернення з заявою про повернення помилково сплачених коштів. При цьому, обов`язку подання податкової декларації таким платником податку не визначено ПК України. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 : - з 2006 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 ; в період 2009-2020 років був титульним власником квартири в АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно).

Оскільки це майно було набуте у шлюбі, співвласником квартири була дружина позивача ОСОБА_3 .

В 2017 році за позовом ОСОБА_1 шлюб було розірвано у судовому порядку. В 2018 році суд за позовом ОСОБА_3 про поділ майна подружжя визнав квартиру в АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та виділив ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по Ѕ частині цієї квартири.

На підставі цього рішення суду ОСОБА_1 та ОСОБА_3 13.08.2020 зареєстрували за собою кожен право власності на частку по Ѕ квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

16.09.2020 ОСОБА_1 продав ОСОБА_3 Ѕ частку згаданої квартири. Перед нотаріальним посвідченням договору купівлі-продажу ОСОБА_1 сплатив податок з доходів фізичних осіб від вартості продажу Ѕ частки в квартирі, що становив 14192 грн. (квитанція № ПН4833 від 16.09.2020)

ОСОБА_1 стверджує, що відповідно до положень статті 172 Податкового Кодексу України зайво (надміру) сплатив податок у вказаній сумі, оскільки проданий об`єкт перебував у його власності понад три роки.

З метою повернення зайво сплаченої суми ОСОБА_1 звернувся до районного підрозділу ГУ ДПС у Львівській області із заявою про повернення надміру сплачених сум грошових зобов`язань від 06.10.2020, в якій виклав обставини набуття та продажу належного йому об`єкта нерухомості, просив повернути надмірно сплачений податок з доходів фізичних осіб у сумі 14192 грн. у готівковій формі, за чеком.

ГУ ДПС у Львівській області за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 06.10.2020 надіслало заявнику лист №41675/10/13-01-04-20 від 23.10.2020, в якому процитувало положення пп.14.1.115 ст. 14, п.43.3 ст. 43 Податкового кодексу України та повідомило, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум податку на доходи фізичних осіб здійснюється на підставі поданої платником податків податкової декларації про майновий стан та доходи за 2020 рік та не підлягає поверненню за заявою.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Порядок оподаткування операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна визначено нормами ст. 172 ПК України. Зокрема п. 172.1 ст. 172 визначено, що не оподатковуються один раз протягом звітного податкового року, за умови перебування такого майна у власності платника податку більше трьох років, дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну): житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового-дачного будинку (включаючи об`єкт незавершеного будівництва таких об`єктів, земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані та такій земельній ділянці); земельні ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначені статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення; земельної ділянки сільськогосподарського призначення, безпосередньо отриманої платником податку у власність в процесі приватизації земель державної і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій або приватизації земельних ділянок, які перебували у користуванні такого платника, або виділеної в натурі (на місцевості) власнику земельної ділянки частки (паю), а також таких земельних ділянок, отриманих платником податку у спадщину.

У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку про те, що оскільки нерухоме майно, а саме Ѕ частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 перебувала у власності ОСОБА_1 більше 3-х років, відтак сплачений позивачем податок при продажу такого майна має право на повернення.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ПК України регулюють відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Відповідно до підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 ПК України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань визначені у статті 43 ПК України, згідно якої помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання повертається на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків (пункт 43.2 статті 43 ПК України).

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми (пункт 43.3 статті 43 ПК України).

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку (пункт 43.4 статті 43 ПК України).

Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету (пункт 43.5 статті 43 ПК України).

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані (пункт 43.6 статті 43 ПК України).

Аналіз вказаних норм дає змогу дійти висновку, що обов`язковою передумовою повернення платнику податків надміру/помилково сплачених коштів, є одночасна наявність наступних обставин: 1) відсутність у такого платника податкового боргу; 2) подання платником податків заяви про повернення коштів протягом 1095 днів від дня виникнення переплати; 3) відповідність поданої заяви вимогам пункту 43.4 статті 43 Податкового кодексу України. За наслідками подання відповідної заяви орган ДПС у визначені законом строки повинен або підготувати висновок про повернення такої суми, або надати письмову відмову у поверненні коштів з бюджету з пропозицію проведення звірки стану рахунків (у разі відсутності в інформаційних базах даних ДПС відомостей щодо розміру заявленої до повернення суми).

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 року у справі №826/3490/18, від 13.06.2019 року у справі №812/1017/16, від 05.02.2019 року у справі №826/7672/17, від 28.05.2020 року у справі №640/19410/18, від 03.12.2020 року у справі №815/2307/18.

Положеннями статті 43 ПК України кореспондуються норми Порядку інформаційної взаємодії Державної податкової служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2019 № 60.

Відповідно до п.п.1, 2 розділу ІІ Порядку інформаційної взаємодії Державної податкової служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, що затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 11 лютого 2019 року № 60 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 08 квітня 2019 р. за № 370/33341, повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються територіальним органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації про майновий стан і доходи за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку (далі - податкова декларація), поданої до територіального органу ДПС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

У заяві платник зазначає назву помилково та/або надміру сплаченого податку, збору, платежу, його суму, дату сплати і реквізити з платіжного документа, за якими кошти перераховані до бюджету (код класифікації доходів бюджету, бюджетний рахунок, на який перераховано кошти, код ЄДРПОУ територіального органу Казначейства, на ім`я якого відкрито рахунок), та визначає напрям перерахунку помилково та/або надміру сплачених коштів, що повертаються; на поточний рахунок платника в установі банку; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС, незалежно від виду бюджету; у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Відповідно до пункту 102.5 статті 102 ПК України заяви про надміру сплачених зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права а таке відшкодування.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що обов`язковою передумовою повернення платнику податків надміру/помилково сплачених коштів є очевидна наявність таких обставин 1) відсутність у такого платника податку боргу; 2) подання платником податків заяви про повернення коштів протягом 1095 днів від дня виникнення переплати; 3) відповідність поданої заяви вимогам пункту 43.4 Податкового кодексу України.

За наслідками подання відповідної заяви органи ДПС у визначені законом строки повинні або підготувати висновок про повернення такої суми, або надати письмову відмову у поверненні коштів з бюджету з пропозицією проведення звірення стану рахунків (у разі відсутності в інформаційних базах даних ДПС відомостей щодо розміру заявленої до повернення суми).

При цьому день виникнення переплати є день зарахування коштів до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, або день, з якого сплачені кошти податку вважаються таким, що не підлягали сплаті.

З огляду на обставини справи апеляційний суд дійшов висновку, що у зв`язку із укладенням договору купівлі-продажу Ѕ частки квартири кошти, сплачені позивачем як обов`язковий платіж при отриманні доходу від операції з продажу об`єкта нерухомого майна, набули статусу надміру сплачених коштів, а тому строк у 1095 днів для подання заяви про їх повернення розпочався з 16 вересня 2020, і, відповідно позивачем дотримано.

Зазначені обставини суд першої інстанції не дослідив, а відтак зробив невірний висновок про те, що у позивача відсутнє право на повернення сум надмірно сплаченого податку на доходи фізичних осіб.

Також апеляційний суд не приймає до уваги посилання суду першої інстанції у своїх висновках на норми п. 172.6 ст. 172 ПК України, що у разі невчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу, міни об`єкта нерухомості, за якими сплачено податок, платник податку має право на повернення надміру сплаченої суми податку на підставі поданої декларації, поданої в установленому порядку, та підтверджуючих документів про фактичну сплату податку, оскільки, як видно з досліджених апеляційним судом обставин, зокрема укладення позивачем договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири та вчинення нотаріальної дії у зв`язку з засвідченням такого договору, зазначені положення Податкового кодексу не поширюються на зазначені вище обставини повернення помилково сплаченого податку позивачем.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 12.02.2019 у справі № 826/7380/15 Велика Палата Верховного Суду розглядала питання щодо належного способу захисту права платника податку на отримання сум бюджетного відшкодування з ПДВ та зазначила, що враховуючи відсутність механізму реального відшкодування платнику ПДВ узгодженої суми бюджетного відшкодування цього податку, такі способи захисту порушеного права, як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування, або подати заяву платника податку до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України, через контролюючий орган, на користь платника податку заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ та пені, нарахованої на суму такої заборгованості.

Ухвалюючи зазначену постанову, Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України у постановах від 16 вересня 2015 року у справі № 21-881а15, від 17 листопада 2015 року у справі № 21-4371а15, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-2650а15, від 20 квітня 2016 року у справі № 21-452а16, від 07 березня 2017 року у справі № 820/19449/14.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Відповідно до ст. 13 Конвенції право на ефективний засіб юридичного захисту, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи приписи частини другої статті 5 КАС України суд може захистити право або інтерес іншим способом , який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позовні вимоги, заявлені у цій справі, спрямовані на повернення позивачем з Державного бюджету України надмірно сплачених сум податку на доходи фізичних осіб. Проте такий спосіб захисту прав, як визнання протиправною бездіяльності відповідача, та зобов`язання підготувати та надати до органу казначейства висновок про повернення таких коштів (у разі, якщо суб`єкт звернення дотримався усіх визначених законом умов і це підтверджено судом) не може призвести до реального відновлення прав позивача. Така мета буде досягнута у випадку стягнення на користь позивача відповідних сум.

З метою виконання завдання адміністративного судочинства, передбаченого частиною першою статті 2 КАС України, щодо ефективного поновлення прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, саме на суд покладено обов`язок ухвалення рішення, яке відновить права платника у сфері публічно-правових відносин від порушень.

Відтак, враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 12.02.20196 № 826/7380/15, стосовно обрання ефективного способу захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, а також постанови Верховного суду від 21.05.2020, адміністративне провадження К/9901/29201/19, апеляційний суд прийшов до висновку про наявність підстав для повернення суми бюджетного відшкодування на користь позивача з державного бюджет України, що забезпечить правовий захист права позивача на отримання зазначеної суми, узгодженої в судовому порядку.

При цьому апеляційний суд вважає за можливе застосувати позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01 від 6 вересня 2005 року, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00 від 18 липня 2006 року, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року, пункт 58), відповідно до якої принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» серія A. 303-A від 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Одночасно суд апеляційної інстанції зважає на положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги позивача є підставними і обгрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції.

З врахуванням викладеного судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, відтак оскаржуване рішення суду, відповідно до вимог ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з одночасним прийняттям постанови про часткове задоволення адміністративного позову з наведених у мотивувальній частині рішення підстав.

Відповідно до ч.1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Судові витрати стягуються пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 139,308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.09.021 року у справі № 380/12606/20 скасувати, та прийняти нове, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ГУ ДПС у Львівській області щодо відмови в поверненні помилково сплаченого ОСОБА_1 податку з доходу фізичних осіб від продажу нерухомого майна в сумі 14192,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ІК НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) надміру сплачену суму податку з доходів фізичних осіб від продажу нерухомого майна в сумі 14192,00 грн.

Стягнути з ГУ ДПС у Львівській області на користь ОСОБА_1 (ІК НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) 420,00 грн. судового збору за подання адміністративного позову, та 630,20 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
Р. М. Шавель