Справа № 460/636/21
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/636/21 пров. № А/857/19974/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі № 460/636/21 (головуюча суддя Нор У.М., м. Рівне) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: а) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повний календарний рік служби;

б) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повний календарний рік служби з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та невиплати в день виключення з особового складу військової частини, у зв`язку із звільненням з військової служби в запас, одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Рішенням від 29 червня 2021 року Рівненський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.

Визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повний календарний рік служби, встановленої ч. 2 ст. 15 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повний календарний рік служби, встановленої ч. 2 ст. 15 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки одноразова грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення виплачується тільки за наявності 10 календарних років служби без врахування пільгового стажу.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 з 31.03.2015 по 27.02.2020 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та весь час був зарахований на грошове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2020 №41 позивача було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

Згідно картки особового рахунку військовослужбовця №34 вислуга років позивача станом на 01.02.2020 складає:

календарна - 09 років 05 місяців 30 днів;

пільгова - 01 рік 04 місяці 28 днів;

Загальна 10 років 10 місяців 28 днів.

Станом на момент звільнення позивачу не нарахована та не виплачена сума одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, встановленої частиною 2 статті 15 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей № 211-ХІІ від 20.12.1991.

Вважаючи неправомірною бездіяльність відповідача щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, позивач для захисту своїх прав звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що загальна вислуга позивача на час звільнення становила 10 років 10 місяців 28 днів, а відтак, відповідно до частини 2 статті 15 ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абз.1 ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно з пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 року ,,Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.

Отже, поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей є наявність «вислуги 10 років і більше».

Таким чином, в частині другій статті 15 Законі України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Така правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 11.04.2018 року у справі №806/2104/17, від 24.11.2020 року у справі №822/3008/17.

Матеріалами справи підтверджено, що на момент звільнення позивача його календарна вислуга становить 09 років 05 місяців 30 днів та в пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги років) 01 рік 04 місяці 28 днів. Загальна вислуга позивача на час звільнення становила 10 років 10 місяців 28 днів

Отже, умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку позивачем дотримана. При цьому інші підстави відмови, крім недостатності років вислуги, у призначенні грошової допомоги відсутні. Тому, позивач має право на виплату одноразової грошової в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Твердження відповідача про наявність обов`язкової умови для виплати одноразової грошової допомоги вислуги років понад 10 років саме у календарному обчисленні такої вислуги, є помилковим, оскільки вказані доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм законодавства.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для їх задоволення.

Інші, зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційних скарг їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі № 460/636/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 25.01.2022.