Справа № 620/2797/20
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2797/20 Головуючий у 1 інстанції: Баргаміна Н.М. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Грибан І.О.

Лічевецького І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області, третя особа - Чернігівська міська рада про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області, третя особа - Чернігівська міська рада, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення- рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 15.05.2020 р. №5-2522.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення -рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 15.05.2020 р. № 5-2522.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління ДПС у Чернігівській області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради не повідомляло податкову службу про повернення позивачем спірної земельної ділянки, а тому оскаржуване рішення є правомірним.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року продовжено строк розгляду справи за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області, третя особа - Чернігівська міська рада про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - на 15 (п`ятнадцять) днів.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення (магазин непродовольчих товарів з літ. 1-1 по літ. 1-4 загальною площею 56,3 кв. м) за адресою АДРЕСА_1 .

22 листопада 2012 року між Чернігівською міською радою та ОСОБА_1 було укладено Договір оренди земельної ділянки № 3216, який зареєстрований у Чернігівській міській раді, про що у книзі реєстрації договорів оренди вчинено запис від 22.11.2012 р. № 3216. Передача земельної ділянки підтверджується актом прийому-передачі від 22.11.2012 р.

Згідно умов Договору, зокрема, пунктів 6, 19, орендодавець надає, а орендар приймає в довгострокове платне користування земельну ділянку (кадастровий номер :02:026:9069) в АДРЕСА_1 для експлуатації магазину. Договір укладено до 31.10.2019 р. Після закінчення строку дії Договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Після припинення договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

ОСОБА_1 звернувся до Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради з приводу поновлення договору оренди земельної ділянки, однак, листом від 20.06.2019 р. № 4583/2-08/2019/вих/Р-4673-1-09 ОСОБА_1 повідомлено, що укладення договору оренди земельної ділянки з власником приміщень на першому поверсі багатоповерхового будинку не можливе, оскільки, неможливо оформити об`єкт відносин - земельну ділянку з наступним укладенням договорів оренди та проведенням їх державної реєстрації в установленому порядку. Запропоновано звернення до міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право строкового платного сервітуту.

Так, згідно рішення Чернігівської міської ради від 28.01.2016 р. № 3/VII-27, Комунальному підприємству «Деснянське» Чернігівської міської ради затверджено проект землеустрою щодо відведення та надано земельну ділянку (кадастровий номер :02:026:0299) у постійне користування, площею 0,6466 га, по АДРЕСА_1 для обслуговування багатоквартирного будинку.

Право постійного користування Комунальним підприємством «Деснянське» Чернігівської міської ради вказаної земельної ділянки було зареєстровано 10.05.2017 р., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 217296436 від 22.07.2020 р.

Головним управлінням ДПС в Чернігівській області, згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України сформовано податкове повідомлення-рішення від 15.05.2020 р. №5-2522, яким визначено позивачу суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2020 рік в сумі 3 155,95 грн.

На вказане податкове повідомлення-рішення позивачем було подано скаргу до Державної податкової служби України, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 07.07.2020 р. № 2865/Р/99-00-06-02-04-09, яким податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Вважаючи протиправним оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами пункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України, землекористувачі це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Згідно з пунктами 288.1-288.4 статті 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

За правилами статей 125-126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з частиною 2 статті 16 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Частинами 1-2 статті 21 цього Закону встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Зміст наведених правових норм свідчить про те, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується орендарем з дня виникнення права користування земельною ділянкою, тобто з дня державної реєстрації права оренди відповідно до договору оренди земельної ділянки. Сплата орендної плати є обов`язком орендаря, яке кореспондується з його правом користування земельною ділянкою.

Відповідно до статей 31, 34 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

В силу приписів частин 1-2 статті 33 Закону України «Про оренду землі», по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент закінчення дії договору, 31.10.2019 р.) визначено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії Договору оренди земельної ділянки № 3216 від 22.11.2012 р. укладеного між Чернігівською міською радою та ОСОБА_1 (кадастровий номер :02:026:9069) до 31.10.2019 р.

ОСОБА_1 до закінчення дії строку вказаного Договору оренди земельної ділянки звернувся до Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради з приводу поновлення договору оренди земельної ділянки.

Листом від 20.06.2019 р. № 4583/2-08/2019/вих/Р-4673-1-09 ОСОБА_1 повідомлено про неможливість укладення договору оренди земельної ділянки з власником приміщень на першому поверсі багатоповерхового будинку, оскільки, неможливо оформити об`єкт відносин - земельну ділянку з наступним укладенням договорів оренди.

При цьому, земельну ділянку, що була надана в оренду позивачу, у складі земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0299 рішенням Чернігівської міської ради від 28.01.2016 р. № 3/VII-27 було надано у постійне користування Комунальному підприємству «Деснянське» Чернігівської міської ради.

Отже, строк дії Договору оренди земельної ділянки № 3216 від 22.11.2012 р. який укладено між Чернігівською міською радою та ОСОБА_1 не був поновлений на новий строк та припинився 31.10.2019 р., а тому, позивач втратив статус орендаря земельної ділянки та, як наслідок, платника орендної плати.

Пунктом 287.1 статті 287 ПК України встановлено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Відтак, позивач не є орендарем спірної земельної ділянки після 31.10.2019 р., оскільки договір оренди земельної ділянки не пролонговано, а тому, він не є суб`єктом сплати орендної плати за землю у 2020 році, відповідно до пункту 288.2 статті 288 ПК України.

Платник податку, як це встановлено підпунктом 7.1.1 пункту 7.1 статті 7 ПК України, є обов`язковим елементом податку, який визначається виключно нормами ПК України. Статтею 2 ПК України встановлено, що зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення від 15.05.2020 № 5-2522 та наявність підстав для його скасування.

Щодо доводів апелянта про те, що Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради не повідомляло податкову службу про повернення позивачем спірної земельної ділянки, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 288 Податкового кодексу України системно врегульовані питання орендної плати, як різновиду плати за землю, включаючи всі відмінності притаманні саме цьому податку. На відміну від земельного податку, підставою нарахування якого відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України є дані державного земельного кадастру, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки відповідно до пункту 288.1 статті 288 цього кодексу.

Саме контролюючі органи наділені повноваженнями перевірки даних на підставі яких вони нараховують фізичним особам орендну плату за земельну ділянку шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення, адже підставою для її нарахування є договір оренди земельної ділянки, а платником - особа, що фактично користується відповідною землею. Фізична особа не може нести відповідальність за неналежне виконання обов`язків працівниками державних органів.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому правомірно задоволені судом першої інстанції.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Грибан І.О.

Лічевецький І.О.