Справа № 620/11346/21
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Костюк Л.О.

Кузьмишиної О.М.

За участю секретаря Борисовської Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою Чернігівської митниці на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівертранс" до Чернігівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сівертранс» (далі - ТОВ «Сівертранс» звернувся до суду з позовом до Чернігівської митниці, в якому просив визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Чернігівської митниці від 28.08.2021 №9, №9 про донарахування ТОВ «СІВЕРТРАНС» грошових зобов`язань зі сплати ввізного мита і податку на додану вартість.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року позов задоволено в повному обсязі. Визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення Чернігівської митниці від 28.08.2021 №9, №9 про донарахування ТОВ «СІВЕРТРАНС» грошових зобов`язань зі сплати ввізного мита і податку на додану вартість.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Чернігівська митниця звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що листом уповноваженого органу Литовської Республіки від 17.05.2021 № (15.7/26)ЗВ-2807 на адресу митниці було направлено копію сертифіката з перевезення товару EUR.1 від 02.10.2020 № А140685, в графі 14 «Результати перевірки» якого міститься відмітка «X», в графі 2, яка вказує, що виконана перевірка довела, що сертифікат не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності. Також, апелянт зазначає, що, в даному випадку, визначальним є те, що експортер на момент видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 від 02.10.2020 № А140685 заявив, що майно зазначене у сертифікаті відповідає умовам, необхідним для його видачі, однак, під час проведення перевірки не підтвердив преференційне походження транспортного засобу.

До Шостого апеляційного адміністративного суду електронною поштою від відповідача - Чернігівської митниці електронною поштою надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у якому просить постановити ухвалу про участь відповідача у справі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2022 року клопотання Чернігівської митниці про проведення судового засідання в режимі відеоконференції - задоволено. Призначено судове засідання 26 січня 2022 року о 11:10 год. у справі № №620/11346/21 в режимі відеоконференції через систему програмного забезпечення «EasyCon».

10 січня 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Чернігівської митниці надійшло клопотання про долучення доказів у справі.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Сівертранс», за митною декларацією від 08.10.2020 №UA102030/2020/638847, відповідно до даних графи 31, ввезено на митну територію України товар - «Напівпричіп, рефрижератор - 1 шт., марка «SCHMITZ», модель «SKO 24», номер шасі НОМЕР_1 ; номер кузова - немає даних, календарний рік виготовлення - 2008; модельний рік виготовлення - 2008; кількість осей - тривісний; бувший у використанні; призначений для перевезення вантажів по дорогах загального користування. Торговельна марка «SCHMITZ». Виробник «SCHMITZ CARGOBULL AG» Німеччина. Країна виробництва - Німеччина (DE)».

У вказаній декларації зазначено: країна відправлення: Литва (графа 15), код країни походження: EU (графа 34), ціна товару: 7200,00 Євро (графа 42).

До вищезазначеної митної декларації додавалися наступні супровідні документи:

- сертифікат з перевезення товару форми EUR.1 від 02.10.2020 №А140685, виданий уповноваженим органом країни вивезення Литовської Республіки, який відповідав встановленому зразку і в якому зазначено експортером UAB «GAVIMA» (Sruojos g.2, Gedrimu k., Telsiu r., Lithuania), а країна походження товару - Європейський Союз;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) від 24.09.2020 №24/09-2020;

- рахунок-фактура від 24.09.2020 №24/09-2020;

- інвойс від 29.09.2020 №GVM 2009/015;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (Литва) від 19.09.2019 №І 584124;

- митна декларація країни відправлення від 29.09.2020 №20LTLC0100EK160343;

- довідка про вартість перевезення товару від 02.10.2020 №65;

- CMR від 02.10.2020 b/n.

Під час митного оформлення автомобіля, було умовно нараховано мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання (код платежу 020, спосіб сплати 06) в розмірі 24384,70 грн. та податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання (код платежу - 028, спосіб сплати 01), в розмірі 48769,40 грн.

За вказаною митною декларацією товар було розмитнено і випущено у вільний обіг 08.10.2020 р.

В подальшому, за результатами проведеної 14.06.2021 документальної планової виїзної перевірки, оформлено аркуш коригування, відповідно до якого, мито становить 24650,70 грн. (спосіб сплати 06), ПДВ - 49301,40 грн. (спосіб сплати 01).

У період з 11.08.2021 по 13.08.2021 Чернігівською митницею проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ «Сівертранс».

За результатами даної перевірки складено Акт від 16.08.2021 р. №6/7.11-19-12/37699816 «Про результати документальної невиїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Сівертранс» () дотримання вимог законодавства України з питань митної справи у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за митною декларацією від 08.10.2020 №UA102030/2020/638847».

У пункті 2.6 Акту перевірки, зокрема, зазначено наступне: «На звернення Північної митниці Держмитслужби від 16.10.2020 №7.11-1/7.11-1501/15/4/9391 щодо перевірки сертифіката з перевезення товару EUR.1 отримано лист Державної митної служби України від 14.07.2021 №15/15-03/7.11/2680 про відповідь уповноваженого органу Литовської Республіки від 17.05.2021 №(15.7/26)3В-2807, якою проінформовано, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 02.10.2020 №А 140685 є автентичним, проте не підтверджено преференційне походження транспортного засобу, вказаного у даному сертифікаті відповідно до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27 червня 2014 року».

Відповідно до Акту перевірки, в діях ТОВ «Сівертранс» встановлено неумисне порушення:

- підпункту «а» пункту 1 статті 15 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, ратифікованої Законом України від 08.11.2017 №2187-VIII; частин 1,3 статті 43, частин 4,5 статті 280, частини 1 статті 281 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати ввізного мита за митною декларацією від 08.10.2020 №UA102030/2020/638847 на загальну суму 24650,70 грн;

- вимог пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за митною декларацією від 08.10.2020 №UA102030/2020/638847 на загальну суму 4930,14 грн.

Чернігівською митницею стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівертранс» винесено податкові повідомлення-рішення:

- №9 від 28.08.2021, яким збільшено грошове зобов`язання за платежем «мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання» на загальну суму 24650,70 грн.;

- №9 від 28.08.2021, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів» у сумі 5423,15 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням - 4930,14 грн. та за штрафними санкціями - 493,01 грн.

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові аспекти спірних питань, що виникли у межах справних правовідносин, врегульовані положеннями національного та міжнародного законодавства.

Так, згідно з пунктом 190.1 статті 190 Податкового кодексу України (далі - ПК України),базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Отже, сума податку на додану вартість залежить від розміру мита, що підлягає сплаті та включається до ціни товару.

Ввізне мито, відповідно до положень статті 272 Митного кодексу України (далі - МК України), встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.

Стаття 276 МК України визначає, що платниками мита є: 1) особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом; 2) особа, на адресу якої надходять товари, що переміщуються (пересилаються) у міжнародних поштових або експрес-відправленнях, несупроводжуваному багажі, вантажних відправленнях; 3) особа, на яку покладається обов`язок дотримання вимог митних режимів, які передбачають звільнення від оподаткування митом, у разі порушення таких вимог; 4) особа, яка використовує товари, митне оформлення яких було здійснено з умовним звільненням від оподаткування, не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям такого звільнення згідно з цим Кодексом, іншими законами України, а також будь-які інші особи, які безпідставно використовують звільнення від оподаткування митом (податкову пільгу); 5) особа, яка реалізує або передає у володіння, користування чи розпорядження товари, що були випущені у вільний обіг на митній території України із звільненням від оподаткування митними платежами, до закінчення строку, визначеного законом; 6) особа, яка реалізує товари, транспортні засоби відповідно до статті 243 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 277 МК України, об`єктами оподаткування митом є: 1) товари, митна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України підприємствами; 2) товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України; 3) товари, транспортні засоби, що реалізуються відповідно до статті 243 цього Кодексу.

Отже, аналіз такого правового регулювання дає підстави для висновку, що платники податків, визначені статтею 272 МК України, при ввезені відповідного товару (який є об`єктом оподаткування відповідно до частини першої статі 277 МК України) на митну територію України зобов`язані сплачувати ввізне мито.

Частиною першою статті 280 МК України передбачено, що в Україні застосовуються такі види ставок мита: 1) адвалорна - у відсотках до встановленої статтею 279 цього Кодексу бази оподаткування; 2) специфічна - у грошовому розмірі на одиницю бази оподаткування, встановлену статтею 279 цього Кодексу; 3) комбінована, що складається з адвалорної та специфічної ставок мита.

За приписами частин 3-4 статті 280 МК України, ставки мита, крім сезонного та особливих видів мита, встановлюються виключно законами України з питань оподаткування. Ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Згідно частини 5 статті 280 МК України, ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

За змістом частини другої статті 36 МК України, країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 6 статті 36 МК України, положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, Чернігівською митницею проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ «Сівертранс» щодо дотримання вимог законодавства України з питань митної справи у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за митною декларацією від 08.10.2020 №UA102030/2020/638847, за результатами якої складено Акт від 16 серпня 2021 року №6/7.11-19-12/37699816 (далі - Акт перевірки) (а.с. 12-17).

Перевіркою встановлено, що в діях ТОВ «Сівертранс» встановлено неумисне порушення:

- підпункту «а» пункту 1 статті 15 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, ратифікованої Законом України від 08.11.2017 №2187-VIII; частин 1,3 статті 43, частин 4,5 статті 280, частини 1 статті 281 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати ввізного мита за митною декларацією від 08.10.2020 №UA102030/2020/638847 на загальну суму 24650,70 грн;

- вимог пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за митною декларацією від 08.10.2020 №UA102030/2020/638847 на загальну суму 4930,14 грн.

Вищевказане стало підставою для винесення Чернігівською митницею стосовно ТОВ «Сівертранс» наступних податкових повідомлень-рішень:

- №9 від 28.08.2021, яким збільшено грошове зобов`язання за платежем «мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання» на загальну суму 24650,70 грн. (а.с.8);

- №9 від 28.08.2021, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів» у сумі 5423,15 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням - 4930,14 грн. та за штрафними санкціями - 493,01 грн. (а.с. 9).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем сертифікат з перевезення товару не скасований і не визнаний недійсним, а отже, він є чинним та єдиним документом, що підтверджує походження товару з країн Європейського Союзу.

Також, суд першої інстанції зазначив, що в документах, отриманих відповідачем від уповноваженого органу іноземної держави, відсутні відомості, які б вказували на походження товару з іншої країни, яка не відноситься до Європейського Союзу, а тому, позивачем не допущено порушень податкового законодавства, які відмічені в резолютивній частині Акту перевірки.

З даного приводу, слід зазначити наступне.

За змістом частини 2 статті 36 МК України, країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 6 статті 36 МК України, положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Статтею 43 МК України передбачено, що документами, які підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару. У разі втрати сертифіката приймається його офіційно завірений дублікат. Засвідчена декларація про походження товару - це декларація про походження товару, засвідчена державною організацією або компетентним органом, наділеним відповідними повноваженнями. Декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару. Сертифікат про регіональне найменування товару - це документ, який підтверджує, що товари відповідають визначенню, характерному для відповідного регіону країни, та виданий компетентним органом відповідно до законодавства країни вивезення товару.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 43 МК України, у разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості. Додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.

Стаття 44 МК України визначає порядок підтвердження країни походження товару.

За змістом 1-2 статті 44 МК України, для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару. У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, подається обов`язково лише у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.

З 01 січня 2016 року застосуванню підлягає Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27 червня 2014 року (далі - Угода про асоціацію), розділом IV «Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею» якої встановлено порядок здійснення торгівлі товарами -, що походять з територій Сторін.

Відповідно до статті 26 розділу IV Угоди про асоціацію, для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»).

Згідно зі статтею 27 розділу IV Угоди про асоціацію, для цілей цієї Глави «мито» включає будь-яке мито або інший платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару, зокрема будь-який додатковий податок або додатковий платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару.

Кожна Сторона, виходячи із положень частини першої статті 29 розділу IV Угоди про асоціацію, зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Відповідно до статті 2 розділу ІІ «Визначення концепції «походження товарів» Протоколу І до Угоди про асоціацію, з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу : (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Частиною першою статті 16 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію, встановлено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію. Згідно з положеннями цієї статті сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

Таким чином, аналіз наведених норм міжнародного законодавства та законодавства України дає підстави для висновку, що однією із передумов для використання переваг, передбачених Угодою про асоціацію, є надання документа, що підтверджує походження товару, зокрема, сертифіката з перевезення товару EUR.1.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеного у постанові 16 вересня 2020 року у справі № 460/621/19.

Також, висновок про те, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 та сертифікат про походження товару є підставою для застосування до товару тарифної преференції викладений у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 1.380.2019.002337.

Отже, відповідно до приписів статті 43 та частини 3 статті 44 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, зокрема, є сертифікат про походження товару. При цьому, на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, сертифікат про походження товару подається обов`язково.

Таким чином, наявність сертифікату з перевезення товару EUR.1 є обов`язковою та визначальною умовою для застосування преференційного режиму вільної торгівлі до ввезеного позивачем товару.

З огляду на зазначене, посилання суду першої інстанції на те, що сертифікат про походження товару є лише одним з документів, на підставі якого митний орган встановлює країну походження товару, колегія суддів вважає помилковим за даних обставин справи.

Матеріали справи свідчать, що, відповідно до митної декларації від 08.10.2020 №UA102030/2020/638847, ТОВ «СІВЕРТРАНС» ввезено на митну територію України товар - «Напівпричіп, рефрижератор - 1шт., марка «SCHMITZ», модель «SKO 24», номер шасі НОМЕР_1 ; номер кузова - немає даних, календарний рік виготовлення - 2008; модельний рік виготовлення - 2008; кількість осей - тривісний; бувший у використанні; призначений для перевезення вантажів по дорогах загального користування. Торговельна марка «SCHMITZ». Виробник «SCHMITZ CARGOBULL AG» Німеччина. Країна виробництва - Німеччина (DE)» (а.с. 18).

У вказаній декларації зазначено: країна відправлення: Литва (графа 15), код країни походження: EU (графа 34), ціна товару: 7200,00 Євро (графа 42).

До вищезазначеної митної декларації додано, зокрема, сертифікат з перевезення товару форми EUR.1 від 02.10.2020 №А140685, виданий уповноваженим органом країни вивезення Литовської Республіки, який відповідав встановленому зразку і в якому зазначено експортером UAB «GAVIMA» (Sruojos g.2, Gedrimu k., Telsiu r., Lithuania), а країна походження товару - Європейський Союз (а.с. 19).

Так, в Акті перевірки, зокрема, зазначено, що на звернення Північної митниці Держмитслужби від 16.10.2020 №7.11-1/7.11-1501/15/4/9391 щодо перевірки сертифіката з перевезення товару EUR.1 отримано лист Державної митної служби України від 14.07.2021 №15/15-03/7.11/2680 про відповідь уповноваженого органу Литовської Республіки від 17.05.2021 №(15.7/26)3В-2807, якою проінформовано, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 02.10.2020 №А 140685 є автентичним, проте не підтверджено преференційне походження транспортного засобу, вказаного у даному сертифікаті відповідно до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27 червня 2014 року.

Суд першої інстанції зазначив, що доказів на підтвердження подання позивачем неповної, недостовірної, неправдивої інформації митному органу при декларуванні імпортованого товару відповідачем не наведено.

Також, суд першої інстанції вказав, що за відсутності обґрунтованих підстав для надіслання до уповноважених органів іноземної держави відповідних запитів, незалежно від того, який зміст містять отримані листи-відповіді, проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ «Сівертранс» не породжує юридичних наслідків.

З даного приводу, слід зазначити наступне.

Згідно із статтею 45 МК України, у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Статтею 33 Протоколу 1 до Угоди передбачено порядок такої перевірки підтверджень походження товарів. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запиту, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що міжнародним договором передбачено чіткий алгоритм дій митного органу у випадку отримання відповіді компетентного органу за результатами перевірки документів про походження товару, яка, зокрема, не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів.

При цьому, вказаний алгоритм дій контролюючого органу, на запит якого проводилася перевірка документів про походження товару, не передбачає аналізу ним додаткових доказів (документів), наданих декларантом для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару, згідно із частинами восьмою, дев`ятою статті 43 МК України.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 08 серпня 2019 року у справі №352/286/17.

З огляду на зазначене, посилання суду першої інстанції на те, що всі інші надані позивачем для митного оформлення товаросупровідні документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар, ціну, а отже у сукупності містять відомості, які не дають підстав для сумніву щодо застосування преференційних ставок ввізного мита у спірних правовідносинах, є помилковим, адже контролюючий орган не здійснює аналіз додаткових документів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару.

Також, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в Акті перевірки не наведено обставин, які б підтверджували факт офіційного звернення уповноваженого органу Литовської Республіки до експортера за наданням належних документів на підтвердження статусу походження товару, чи відповіді експортера, оскільки, встановлення, оскільки, митний орган не наділений повноваженнями діяти на власний розсуд за вказаних обставин та проводити додаткову перевірку документів про походження товару після отримання результатів такої перевірки компетентним органом заявленої декларантом країни походження товару.

Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеним у вищезгаданій постанові від 08 серпня 2019 року у справі №352/286/17.

З приводу посилання суду першої інстанції на те, що в матеріали справи містять лист уповноваженого органу Литовської Республіки від 17.05.2021 №(15.7/26)3В-2807 викладено англійською мовою, тому, за відсутності офіційного перекладу такого листа, передчасно стверджувати, що лист містить інформацію стосовно невідповідності сертифіката з перевезення товару EUR.1 вимогам щодо достовірності та правильності, слід зазначити наступне.

Виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права. Для цього частина четверта статті 9 КАС України покладає на суд обов`язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для правильного з`ясування всіх обставин справи. Дієвість адміністративного судочинства залежить від того, наскільки повно і всебічно будуть підтверджені доказами обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 КАС України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Виходячи із змісту принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі в адміністративному судочинстві саме на суд покладається обов`язок визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року у справі № 420/9844/20.

З огляду на зазначене, посилання суду першої інстанції на відсутність офіційного перекладу листа уповноваженого органу Литовської Республіки від 17.05.2021 №(15.7/26)3В-2807 є передчасним, адже на суд покладається обов`язок всебічно і повно перевірити обставини справи, належним чином їх оцінити, перевірити якими доказами вони підтверджуються.

Так, Чернігівською митницею подано до суду апеляційної інстанції клопотання про долучення доказів, до якого долучено копію листа уповноваженого органу Литовської Республіки від 17.05.2021 № (15.7/26)ЗВ-2807 про результати перевірки сертифіката з перевезення товару EUR.1 від 02.10.2020 № А140685 англійською мовою разом з його перекладом на українську мову, проведеним перекладачем Центру іноземних мов «Лондон» ОСОБА_1 .

Так, із листа уповноваженого органу Литовської Республіки від 17 травня 2021 № (15.7/26)ЗВ-2807 про результати перевірки сертифіката з перевезення товару EUR.1 від 02.10.2020 № А140685 вбачається, що розслідування, проведене в Литві, показує, що зазначений документ є дійсним, але транспортний засіб, зазначений у сертифікаті переміщення, не має належного походження відповідно до положень Угоди про асоціацію між ЄС та Україною.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що, оскільки, експортером не підтверджено преференційне походження транспортного засобу, вказаного у сертифікаті відповідно до Угоди, то відповідно товар не може вважатися таким, що походить з Європейського Союзу та не підлягає митному оформленню із застосуванням преференційної ставки ввізного мита.

Щодо зазначення судом першої інстанції про те, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 02.10.2020 № А140685, виданий митним органом Литовської Республіки, який наділений повноваженнями перевіряти достовірність інформації, що відображається у сертифікаті, до його видання, колегія суддів зазначає, що, в даному випадку, визначальним є те, що експортер на момент видачі сертифіката з перевезення товару заявив, що майно зазначене у сертифікаті відповідає умовам, необхідним для його видачі, однак, під час проведення перевірки не підтвердив преференційне походження транспортного засобу.

З приводу доводів позивача про те, що ним не допущено порушень податкового законодавства, слід вказати наступне.

У даному випадку формальна наявність сертифікату походження товару, за видачу якого несе відповідальність експортер, не є достатньою підставою для висновку про вчинення позивачем всіх залежних від нього дій для отримання спірних преференцій. Діючи добросовісно та застосовуючи пільгові тарифи, позивач мав безсумнівно переконатися, що поставлений ним товар дійсно є товаром відповідного походження згідно з положеннями вищезазначеної Угоди, а не покладатися лише на відповідальність експортера за видачу відповідного сертифікату.

У спірних правовідносинах обов`язок з декларування, визначення і сплати мита та податку має саме позивач, а тому саме він, а не продавець товару, несе відповідальність за повноту виконання цього обов`язку.

До того ж предметом даного спору не є дії експортера товару щодо передачі позивачу того чи іншого товару, тієї чи іншої документації. У даній справі судом досліджується виключно правомірність визначення позивачем розміру ввізного мита та податку на додану вартість при декларуванні спірного товару за поданими контролюючому органу документами.

Отже, оскільки, відомості про опис товару, країну походження, код преференції та відомості про нарахування митних платежів заповнюються в митній декларації декларантом самостійно, то з моменту прийняття митної декларації до митного оформлення саме декларант несе юридичну відповідальність за недостовірність таких відомостей.

Враховуючи вищезазначене, так як позивачем самостійно у митній декларації зазначений код пільги « 410» (звільнення від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, водночас, сертифікатом з перевезення товару EUR.1 від 02.10.2020 № А140685 країна походження товару не підтверджена, як наслідок, колегія суддів вважає, що позивач не мав права на застосування преференційного режиму і повинен був при митному оформленні сплатити митні платежі у повному обсязі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що Чернігівською митницею правомірно прийнято податкові повідомлення-рішення від 28.08.2021 №9, №9 про донарахування ТОВ «СІВЕРТРАНС» грошових зобов`язань зі сплати ввізного мита і податку на додану вартість.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Колегія суддів приймає до уваги Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому зазначено, що при викладенні підстав для прийняття рішення суд повинен надати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Судова колегія, також, враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Крім того, у рішеннях ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково задовольнив позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівертранс", а тому, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Чернігівської митниці задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року

скасувати та прийняти нове рішення.

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівертранс" відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Костюк Л.О.

Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 31.01.2022 р.