Справа № 460/3952/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/3952/21 пров. № А/857/22494/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Матковської З.М. та Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.11.2021р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській обл. про зобов`язання надати публічну інформацію (суддя суду І інстанції: Зозуля Д.П.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 08.11.2021р. м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 08.11.2021р.),-

В С Т А Н О В И В:

26.04.2021р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив зобов`язати відповідача Головне управління /ГУ/ Держгеокадастру у Рівненській обл. безоплатно надати йому повну інформацію про наявність та межі в державній або комунальній власності земельних ділянок, передбачених пп.б, в, г, ґ, д ст.121 Земельного кодексу /ЗК/ України в Рівненському, Гощанському, Костопільському, Здолбунівському та Дубенському районах з метою отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, зокрема, інформації про масиви земель сільськогосподарського призначення, цільове призначення земельних ділянок, межі земельних ділянок в державній або комунальній власності (а.с.1-6).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.54-55).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08.11.2021р. заявлений позов задоволено; зобов`язано відповідача ГУ Держгеокадастру у Рівненській обл. надати ОСОБА_1 повну інформацію на поставлені ним питання в інформаційних запитах, про наявність та межі в державній та комунальній власності земельних ділянок, передбачених пп.б, в, г, ґ, д ст.121 ЗК України в Рівненському, Гощанському, Костопільському, Здолбунівському та Дубенському районах, з метою отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою (86-88).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ Держгеокадастру у Рівненській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.90-92).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації й відповідно не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.

На запити позивача відповідачем скеровано відповіді, згідно яких відповідач не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти такою публічною інформацією, яка є предметом запиту. Крім того, ОСОБА_1 повідомлено, що у публічному доступі в мережі Інтернет є наявною інформація, в тому числі графічна, про усі землі, які внесено до Державного земельного кадастру - «Публічна кадастрова карта». Для отримання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до Центру надання адміністративних послуг із відповідною заявою.

Наголошує на тому, що публічна кадастрова карта не є новоствореною чи одержаною інформацією, якою володіє Держгеокадастр, а створена виключно для відображення в електронній формі відомостей Державного земельного кадастру. При цьому, відомості з Державного земельного кадастру можуть бути надані лише у формі витягу та викопіювання. Адміністративні послуги з надання відомостей з Державного земельного кадастру здійснюються через Центри надання адміністративних послуг.

Таким чином, для отримання заявником витягу з Державного земельного кадастру або довідки, що містить узагальнену інформацію про землі (території), або викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану), або засвідченої копії документа Державного земельного кадастру та витягу з нього, встановлено плату за надання такої послуги.

Водночас, згідно з постановою Верховної Ради України № 3650 від 17.07.2020р. «Про утворення та ліквідацію районів» у Рівненській обл. утворено 4 райони: Вараський, Лубенський, Рівненський та Сарненський. Фактично судом зобов`язано апелянта надати інформацію про наявність земельних ділянок у Гощанському, Костопільському, Здолбунівському та Лубенському районах, які наданий час не існують.

Позивачем ОСОБА_1 скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.109-110).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звертався до відповідача із запитами на отримання публічної інформації.

Зокрема, 26.02.2021р. ОСОБА_1 подано запит про надання публічної інформації щодо наявності та межі в державній або комунальній власності земельних, передбачених пп.б, в, г, ґ, д, ст.121 ЗК України на території повноважень управління; додатково просив надати плани зонування меж відповідних земельних ділянок та інші картографічні матеріали меж земельних ділянок в державній або комунальній власності (а.с.37-38, 60).

03.03.2021р. відповідачем ГУ Держгеокадастру у Рівненській обл. надано на вказаний запит відповідь про те, що управління не володіє і не зобов`язане відповідно до компетенції, передбаченої законодавством, володіти такою інформацією, яка є предметом запиту, а тому такий не може бути задоволений. Крім того, позивача повідомлено, що у публічному доступі в мережі Інтернет наявна інформація, в тому числі графічна, про усі землі, які внесено до Державного земельного кадастру «Публічна кадастрова карта» (а.с.41-42, 61).

09.03.2021р. позивачем скеровано повторний запит до ГУ Держгеокадастру у Рівненській обл. про надання публічної інформації з вищевказаного питання (а.с.9-14, 62-64).

У відповідь відповідачем ГУ Держгеокадастру у Рівненській обл. скеровано листа № 96/0/6-21 від 15.03.2021р. про те, що в управлінні є відсутньою заздалегідь готова та зафіксована інформація за формою та змістом, що вказано у запиті. Крім того вказав, що послуги щодо надання інформації з Державного земельного кадастру, надаються виключного через ЦНАП (а.с.15, 66).

09.03.2021р. позивач звернувся до відповідача із заявою про надання відомостей з Державного земельного кадастру (а.с.22-23, 65), а останній відповіддю № 106/0/6-21 від 18.03.2021р. повідомив, що послуги з надання інформації з Державного земельного кадастру надаються виключного через ЦНАП або замовляються через Єдиний державний портал адміністративних послуг. Також позивач може отримати інформацію шляхом роздрукування відомостей з Державного земельного кадастру, оприлюдненого на офіційному сайті Держгеокадастру (а.с.18-21, 67-68).

Вирішуючи наведений спір та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач вимоги Закону України № 2939-VIІ від 13.01.2011р. «Про доступ до публічної інформації» не виконав, оскільки вичерпної та повної відповіді на поставлені позивачем питання не надав.

З огляду на викладене, відсутність належної (повної) відповіді на інформаційні запити позивача від 26.02.2021р. та 09.03.2021р. слід вважати порушенням вимог вищевказаного Закону.

Наведені висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до преамбули Закону України «Про доступ до публічної інформації» цей Закон визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Згідно з ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Положеннями ч.4 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Статтею 19 цього Закону передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно з ст.20 згаданого Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Аналіз наведених положень вказує на те, що публічною інформацією є наявна відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях вся інформація, що перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб`єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Витребовувана позивачем інформація (відомості) належить до публічної інформації, а відтак спірні правовідносини регулюються приписами Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Як вірно встановлено судом першої інстанції, скеровані на адресу відповідача запити позивача ОСОБА_1 відносяться до запитів на інформацію, що визначені ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Також вимоги щодо форми та змісту запитів на отримання публічної інформації були дотримані позивачем, останні були скеровані до належного розпорядника інформації.

Причиною фактичної відмови в наданні публічної інформації відповідачем визначена відсутність заздалегідь готової та зафіксованої інформації за формою та змістом, що вказано у запиті. Крім того, у відповіді на запит відповідач рекомендував позивачу звернутися про надання інформації з Державного земельного кадастру до ЦНАПу.

Причини відмови в задоволенні запиту на інформацію визначені в ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Зокрема, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону (ч.1 цієї статті).

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації (ч.2 цієї статті).

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником (ч.3 вказаної статті).

Отже, у відповіді від 18.03.2021р. відповідач ГУ Держгеокадастру у Рівненській обл., роз`яснюючи позивачу про те, що він може отримати інформацію шляхом пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування відомостей Державного земельного кадастру, оприлюднених на офіційному веб-сайті Держгеокадастру, не дотримався вимог закону, оскільки відповідь такого змісту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Крім цього, вимоги закону щодо направлення запиту належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача також не були виконані відповідачем.

Водночас, відповідачем безпідставно рекомендовано позивачу щодо надання інформації з Державного земельного кадастру звернутися до ЦНАПу.

В частині характеристики інформації, яка може бути надана розпорядником публічної інформації, судова практика виробила усталену правову позицію, яка висвітлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2021р. у справі № 9901/381/20, від 20.05.2021р. у справі № 9901/275/20.

Зокрема, розпорядник публічної інформації може (і повинен) надати не лише ту публічну інформацію, яку він з огляду на свій правовий статус створив, а й ту, яка була отримана ним (розпорядником) у процесі здійснення його повноважень, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у його володінні, зокрема, через систему обліку публічної інформації.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на ту обставину, що відповідачем у листі № 96/0/6-21 від 15.03.2021р. на запит позивача не вказано також про відмову у наданні відповіді на поставлені питання, з посиланням на підстави, наведені в ч.1 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Із аналізу фактичних обставин справи та наведених норм права слідує логічний та переконливий висновок про те, що відповідач не виконав вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки не надав вичерпної та повної відповіді на поставлені позивачем запитання в його запитах на інформацію.

Таким чином, відповідач не надав належної (повної) відповіді на запити позивача на інформацію від 26.02.2021р. та 09.03.2021р., а тому не дотримався вимог вищевказаного Закону.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» установлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини має доволі широке розуміння поняття «свобода доступу до інформації», яке висвітлено у справі «Sdruzeni Jihoceske Matky проти Республіки Чехія» № 19101/03, 2006р. Судова практика трактує право на доступ до інформації як «таке, що має на меті в більшій мірі заборону на обмеження державою доступу особи до інформації, яку інші хочуть або можуть захотіти отримати».

Також процес утворення та ліквідації районів у Рівненській обл., який відбувся на підставі постанови Верховної Ради України № 3650 від 17.07.2020р. «Про утворення та ліквідацію районів», не може вважати обставиною, яка вказує на помилковість висновків суду першої інстанції, а також створювати будь-які труднощі у виконанні рішення суду, оскільки відповідач обізнаний із межами нових районів області.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими позовні вимоги задоволені у визначений спосіб.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову, через що останній підлягає до задоволення, із вищевказаних мотивів.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ Держгеокадастру у Рівненській обл.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.11.2021р. в адміністративній справі № 460/3952/21 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Держгеокадастру у Рівненській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді З. М. Матковська
С. М. Кузьмич
Дата складання повного тексту судового рішення: 31.01.2022р.