Справа № 540/6859/21
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 р.м. ХерсонСправа № 540/6859/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хом`якової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Херсонської міської ради Херсонської області (далі - відповідач), в якому з урахуванням уточненого позову від 30.11.2021 просить:

- визнати протиправною бездіяльність Херсонської міської ради Херсонської області щодо не прийняття рішення за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_1 від 15.01.2021 № вх. 114-790-15 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки (кадастровий номер :01:001:3052) та передачі у власність земельної ділянки площею 0,0048 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва індивідуальних гаражів;

- зобов`язати Херсонську міську раду Херсонської області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 15.01.2021 № вх. 114-790-15 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки (кадастровий номер :01:001:3052) та передачі у власність земельної ділянки площею 0,0048 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва індивідуальних гаражів та прийняти рішення по зазначеному клопотанню відповідно до чинного законодавства.

В обґрунтування вимог позову позивачем зазначається, що ним 15.01.2021 через Центр надання адміністративних послуг м. Херсона було подано до Херсонської міської ради Херсонської області клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки площею 0,0048 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуальних гаражів. Листом від 12.02.2021 № 114-790-15 Департамент містобудування та землекористування повідомив позивача, що його клопотання внесено на розгляд постійної депутатської комісії міської ради з питань землекористування, після подання рекомендацій якої остаточне рішення прийматиметься на пленарному засіданні сесії міської ради. Клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою розглядалось відповідачем на трьох пленарних засіданнях ради, при цьому рішення у законний спосіб прийнято так і не було. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною.

Ухвалою від 10.11.2021 позовну заяву залишено без руху.

Позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 16.12.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач 24.12.2021 подав до суду відзив на позов, в якому у задоволенні позовних вимог позивача просив відмовити в повному обсязі, зазначивши, що Херсонська міська рада ще не прийняла остаточного рішення щодо затвердження проекту землеустрою, оскільки проект рішення щодо відведення у власність позивачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 , під будівництво індивідуального гаражу виносився на розгляд на пленарних засіданнях Херсонської міської ради, проте не був прийнятий, оскільки за результатами голосування не набрав необхідної кількості голосів для його прийняття. Наразі триває процес розгляду клопотання позивача, а тому подання позовної заяви є передчасним.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Рішенням Херсонської міської ради від 16.10.2020 №2532 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0048 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного дозволу, ФОП ОСОБА_2 , за замовленням позивача, був розроблений проект землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .

Управління Містобудування та архітектури Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради погодило ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, про що надано висновок №03-18-644 від 27.11.2020.

11.01.2021 земельну ділянку площею 0,0048 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ) зареєстровано у Державному земельному кадастрі та присвоєно їй кадастровий номер :01:001:3052.

15.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до Херсонської міської ради з клопотанням №114-790-15 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. До вказаного клопотання додано: копію паспорта громадянина України та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, проект землеустрою щодо відведення у власність (спільну сумісну власність) земельної ділянки, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформований електронний документ у форматі XML (на CD диску).

Листом №114-790-15 від 12.02.2021 Департамент містобудування та землекористування Херсонської міської ради повідомив відповідача, що відповідно до ст.12 Земельного кодексу України, повноваження щодо розпорядження землями територіальних громад належать міським радам, а згідно зі статтею 47 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», постійні депутатські комісії міської ради є органами міської ради, до повноважень яких належить попередній розгляд та вивчення питань, що належать до відання ради. Клопотання позивача винесено на розгляд постійної депутатської комісії міської ради з питань землекористування, після надання рекомендацій якої остаточне рішення прийматиметься на пленарному засіданні сесії міської ради.

Вважаючи, що відповідачем допущено бездіяльність, яка виявилась у не розгляді клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах законності.

Частиною 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради України і Кабінету міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Разом з тим, відповідно до змісту п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Частиною 1 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"визначено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з ч. 2 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 3 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"визначено, що рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1,29 і 31статті 43та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що рішення вважається прийнятим, якщо воно прийнято більшістю депутатів від загального складу ради.

Водночас, відповідно до ч. ч. 9, 10 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, рішення за результатами розгляду клопотання позивача від 12.02.2021 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів не прийнято і станом на час ухвалення судом рішення.

Разом з тим, питання про затвердження ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність Херсонська міська рада зобов`язана була розглянути на пленарному засіданні у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою та прийняти відповідне рішення, чого відповідачем зроблено не було.

Дослідивши матеріали справи, доводи сторін та надавши їм юридичну оцінку, суд вважає, що відповідач не навів суду обґрунтованих підстав щодо неможливості прийняти рішення щодо розгляду клопотання позивача, натомість неприйняття рішення про розгляд клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою у двотижневий строк та в порядку, передбаченому Земельним кодексом України, свідчить про допущення відповідачем протиправної бездіяльності.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові №826/14320/17 від 19.08.2021.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Херсонської міської ради, яка полягає у не розгляді клопотання ОСОБА_1 від 12.02.2021 №114-790-15 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та передачі у власність земельної ділянки площею 0,0048 та за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуальних гаражів.

Визначаючись щодо наявності підстав для зобов`язання відповідача розглянути клопотання позивача та прийняти рішення по зазначеному клопотанню відповідно до чинного законодавства, суд виходить із наступного.

Суд звертає увагу, що зобов`язання затвердити проект щодо відведення земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Затвердження такого проекту без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії, водночас, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово вказував на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12, від 04.08.2020 у справі № 340/2074/19).

Обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав, захист законних інтересів і, у випадку задоволення судом його вимог, рішення повинно мати наслідком реальне відновлення тих прав, за захистом яких позивач звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

До того ж слід звернути увагу на позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 у справі № 509/1350/17, яка полягає у наступному. Оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У постанові від 11.02.2021 у справі № 814/2458/16 Верховний Суд аналізував застосування пункту 4 частини другої статті 245 КАС України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов:

1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;

2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;

3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;

4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Суд зауважує, що 12.02.2021 позивач звернувся до відповідача із клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, однак, відповідачем протягом законодавчо встановленого двотижневого терміну не вчинено дій щодо його розгляду та не прийнято відповідного рішення на сесії міської ради.

На думку суду, такі обставини, на які посилається відповідач, а саме не прийняття остаточного рішення щодо затвердження проекту землеустрою, оскільки проект рішення, щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1 ) під будівництво індивідуального гаражу, виносився на розгляд на пленарних засіданнях Херсонської міської ради, проте не був прийнятий, оскільки за результатами голосування не набрав необхідної кількості голосів для його прийняття, спрямовані на створення штучних умов, які не спрямовані на об`єктивний розгляд поданого позивачем клопотання та прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою. Тому найефективнішим способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язати відповідача прийняти рішення, яким затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Окрім того, суд враховує, що позивачем дотримано усіх умов для затвердження проекту землеустрою, про що свідчить включення питання до порядку денного сесії, відсутність підстав для відмови у затвердженні проекту, проте відповідачем на час прийняття рішення у даній справі не прийнято у спосіб, визначений законом, рішення про затвердження проекту землеустрою або відмову у його затвердженні.

Разом з тим, частина 8 статті 186 ЗК України передбачає, що підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Обставин, які б свідчили про наявність підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою відповідачем не наведено та судом не встановлено в ході розгляду даної справи.

Враховуючи те, що судом встановлено виконання усіх умов, визначених законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів, з огляду на відсутність передбачених законом підстав для відмови в затвердженні проекту землеустрою, та поведінку відповідача, яка в даному випадку, свідчить про створення штучних перешкод в реалізації конституційних прав фізичної особи на отримання земельної ділянки у власність, суд вважає, що відповідача слід зобов`язати прийняти рішення, яким затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

На переконання суду, зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність забезпечить ефективний судовий захист порушених прав позивача та призведе до реального їх відновлення.

При цьому, обираючи спосіб захисту порушених прав позивача суд враховує правові позиції Верховного Суду викладені у постановах № 316/979/18 від 24.01.2020 та №560/1334/19 від 27.01.2021, у яких суд касаційної інстанції дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права, який забезпечує позитивне вирішення питань без невиправданих зволікань є зобов`язання суб`єкта владних повноважень саме затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшої передачі у власність.

В свою чергу, за матеріалами даної справи та встановленими судом обставинами, аналізуючи поведінку відповідача, суд дійшов переконання, що інший спосіб судового захисту неможливо застосувати, так як ним не буде забезпечено ефективне відновлення порушених прав позивача та не виключається повторність звернення позивача за захистом до суду з питань реалізації прав на отримання земельної ділянки у власність.

Розподіл судових витрат судом не проводиться, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", а інші витрати у зв`язку із розглядом справи не понесені.

Керуючись ст. 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Херсонської міської ради, яка полягає у відсутності розгляду клопотання ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) від 15.01.2021 №114-790-15 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та передачі у власність земельної ділянки площею 0,0048 та за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуальних гаражів.

Зобов`язати Херсонську міську раду (адреса місця знаходження: 73000, м. Херсон, просп. Ушакова, буд. 37, ) прийняти рішення, яким затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) земельної ділянки площею 0,0048, кадастровий номер :01:001:3052, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуальних гаражів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В. Хом`якова

кат. 109020100