Справа № 600/1566/21-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2022-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/1566/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маренич І.В.

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

01 лютого 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Капустинського М.М. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, Державної судової адміністрації України (далі - відповідач 1, 2), третя особа на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області (далі - третя особа) про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач звернувся із позовом до Чернівецького окружного адміністративного суду в якому просив:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , як судді Хотинського районного суду Чернівецької області, суддівської винагороди за грудень 2020 року не у повному розмірі;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області нарахувати та виплатити мені ОСОБА_1 , як судді Хотинського районного суду Чернівецької області, суддівської винагороди за грудень 2020 року в сумі 8361,83 грн.

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.10.2021 позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , як судді Хотинського районного суду Чернівецької області, суддівської винагороди за грудень 2020 року не у повному розмірі.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області нарахувати та виплатити, ОСОБА_1 , як судді Хотинського районного суду Чернівецької області, суддівської винагороди за грудень 2020 року в сумі 8361,83 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач-1, діючи всупереч положень статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", недонарахував без будь-якої правової підстави позивачеві 8361,83 грн, тим самим зменшивши базу оподаткування податку на доходи фізичних осіб та військового збору. При цьому позиція відповідача-1, згідно якої не виплата позивачеві суддівської винагороди за грудень 2020 року у повному обсязі обумовлена відсутністю фінансування, не є правовою та не підкріплюється будь-яким нормативним актом.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що у територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, як розпорядника коштів нижчого рівня було відсутнє фінансування для виплати суддівської винагороди в повному обсязі. Жодних заборгованостей з виплати суддівської винагороди не обліковувалось та не реєструвалось.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Відповідачем-2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що ДСА України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень. Розпорядником коштів нижчого рівня для місцевих судів Чернівецької області є Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, яке здійснює платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 18.11.2021 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Згідно з п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Згідно з постановою Верховної Ради України "Про обрання суддів" № 1280-VI від 16.04.2009, позивача обрано безстроково суддею Місцевого Малиновського районного суду м. Одеси.

14.11.2013 ОСОБА_1 зараховано до штату Хотинського районного суду Чернівецької області на посаду судді, переведеного з Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ, про що видано наказ №13-к від 14.11.2013.

На вказаній посаді позивач працює по теперішній час, що підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

Наказом голови Хотинського районного суду Чернівецької області від 02.01.2020, №1-к "Про встановлення розмірів щомісячної доплати за вислугу років суддям Хотинського районного суду" позивачу встановлено з 01.01.2020 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 60% до посадового окладу.

У матеріалах справи наявний розрахунковий лист ОСОБА_1 щодо оплати його праці (розрахунок суддівської винагороди) за грудень 2020 року, в якому зазначено: оклад 63060,00 грн; оплата основна - 51594,00 грн, вислуга років 30956,73 грн, до окладу/пе - -8361,83 грн, лікарняні ХІІ міс. 4 дн. 8525,16 грн, всього нараховано 82714,61 грн.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо нарахування та виплати суддівської винагороди не у повному обсязі, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини, і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016, №1402-VIII (далі - Закон №1402) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно частини 1 статті 4 Закону №1402 судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (частина друга статті 4).

Відповідно до частини 1 статті 135 Закону №1402 суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами

За частиною 2 статті 135 Закону №1402 суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини 3 статті 135 Закону №1402 (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2020 від 11.03.2020 діє в редакції Закону № 1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно частини 5 статті 135 Закону №1402 суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу, а згідно частини 6 цієї ж статті Закону №1402 суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Згідно частини 2 статті 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Пунктом 8 частини 1 статті 7 Бюджетного кодексу передбачено принцип цільового використання бюджетних коштів - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Згідно статті 22 Бюджетного кодексу України, головний розпорядник бюджетних коштів в тому числі: здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі; здійснює контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів.

Згідно частин 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу визначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному Бюджетним кодексом.

В Україні запроваджена і діє бюджетна програма КПКВ 0501150, метою якої є погашення заборгованості за виконавчими провадженнями на користь суддів та працівників апаратів судів, її завданням є - виплата заборгованості за рішеннями судів, винесеними на користь суддів. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", за бюджетною програмою КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів" передбачено видатки у розмірі 3000,00 тис. грн (додаток №3).

Згідно частини 1 статті 148 Закону №1402 фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а пунктом 2 частини 3 цієї ж статті Закону №1402 передбачено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України здійснює Державна судова адміністрація України.

Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України (частина 4 статті 148 Закону №1402).

Частиною 1 статті 51 Бюджетного кодексу керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

Так, з 30.09.2016 року набрали чинності зміни, внесені до Конституції України згідно із Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" (далі - Закон № 1401).

Цим Законом, з-поміж іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, текст якої наведено в пункті 4.3. цього рішення. У контексті спірних правовідносин потрібно наголосити, що Конституція України у редакції Закону №1401 вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій.

З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини 1 статті 135 Закону №1402, які у поєднанні (системному зв`язку) дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди є закон про судоустрій.

Наведене правозастосування суду відповідає висновку щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду від 03.03.2021, справа № 340/1916/20 (адміністративне провадження № К/9901/369/21), згідно якого: "Наявність в Конституції України згаданої норми дає підстави для висновку, що для цієї групи правовідносин у сфері організації судової влади (йдеться про суддівську винагороду) закон про судоустрій є спеціальним законом, відповідно він має пріоритет над іншими нормативно-правовими актами не лише змістовний, але й певною мірою ієрархічний.

Конституція України, відповідно до її статті 8, має найвищу юридичну силу, наявність в її тексті прямої вказівки на спосіб визначення суддівської винагороди слугує безапеляційним способом подолання будь-яких протиріч у правовому регулюванні правовідносин на кшталт тих, з яких виник цей спір, на користь спеціального закону (про судоустрій). Додамо також, що норми Конституції України є нормами прямої дії, а отже, при вирішенні спору суд може застосовувати їх безпосередньо, особливо тоді, коли закон чи інший нормативно-правовий акт їм суперечить (частина четверта статті 7 КАС України) (пункт 53).

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону № 1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі) є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України (пункт 54)."

Стаття 130 Конституції України та стаття 135 Закону №1402 зобов`язує виплачувати судді суддівську винагороду визначену законом про судоустрій, яка складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно наявного у справі розрахункового листка посадового окладу за грудень 2020 р. позивачу недонараховано та фактично утримано з суддівської винагороди 8361,83 грн, що свідчить з проставлення знаку "-" перед цим числом у розрахунковому листі.

Таке недонарахування суддівської винагороди призвело до того, що розмір нарахованої суддівської винагороди позивача склав 82714,61 грн, з якої утримано податок на доходи фізичних осіб 14888,63 грн та військового збору 1240,72 грн.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач-1, діючи всупереч положень статті 130 Конституції України та статті 135 Закону №1402, недонарахував без будь-якої правової підстави позивачеві 8361,83 грн, тим самим зменшивши базу оподаткування податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

При цьому позиція відповідача, згідно якої не виплата позивачеві суддівської винагороди за грудень 2020 року у повному обсязі обумовлена відсутністю фінансування, не є правовою та не підкріплюється будь-яким нормативним актом.

Зокрема, виходячи з аналізу норм чинного законодавства України, якщо виконання рішення суду неможливе через відсутність бюджетних призначень чи асигнувань на цю мету, а здійснення виплати нарахованих грошових коштів за рішенням суду можливе лише шляхом списання (стягнення) коштів з рахунків державного органу - боржника, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень, таке списання коштів здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Беручи до уваги ту обставину, що позивачем у даній справі є діючий суддя, і у разі відсутності у Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області відповідних бюджетних призначень, Державна казначейська служба України повинна здійснити списання за рахунок коштів передбачених бюджетною програмою КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апарату судів", після нарахування таких позивачеві відповідачем-1.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", за бюджетною програмою КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів" передбачено видатки у розмірі 3000,00 тис. грн (додаток №3).

Наведене правозастосування суду, відповідає висновку щодо застосування права, який наведений у постанові Верховного Суду від 07.10.2020, справа № 822/743/16 (адміністративне провадження № К/9901/11040/18).

Крім того аналогічний правовий висновок був застосований Сьомим апеляційним адміністративним судом у постанові від 29.12.2021 у справі №600/2413/21.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними дій Територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , як судді Хотинського районного суду Чернівецької області, суддівської винагороди за грудень 2020 року не у повному розмірі та зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області нарахувати та виплатити, ОСОБА_1 , як судді Хотинського районного суду Чернівецької області, суддівську винагороди за грудень 2020 року в сумі 8361,83 грн.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, то підстав для зміни розподілу судових витрат немає.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Капустинський М.М. Сапальова Т.В.