Справа № 302/293/21
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 302/293/21 пров. № А/857/22168/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

за участі секретаря судового засідання Кушик Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року (рішення ухвалене за правилами загального позовного провадження у м. Ужгород судом у складі головуючої судді Калинич Я.М., повний текст рішення складено 28.10.21) у справі №302/293/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про скасування податкового повідомлення-рішення, суд -

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області, яким просив:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.03.2021 року №.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

На обґрунтування апеляційних вимог позивач посилається на те, що судом першої інстанції не з`ясовано адресу його місця торгівлі, зокрема, звертає увагу, що він здійснює свою діяльність в іншому населеному пункті, а саме: АДРЕСА_1 . Вказує на те, що копію акта фактичної перевірки він не отримував, а тому дії щодо прийняття спірного податкового повідомлення-рішення є незаконними. Зазначає, що судом першої інстанції було нівельовано правові наслідки процедурних порушень, допущених працівниками контролюючого органу. Так, спірний акт перевірки та акт відмови від підпису, а також отримання такого складено і зареєстровано 17 лютого 2021 року, однак, жодних доказів, що 17.02.2021 року працівники податкового органу прибули на місце фактичної перевірки з метою вручення акта перевірки йому невідомо, так як такого фактично не було, а показання свідків, на думку апелянта, судом першої інстанції тлумачено не правильно. Також, апелянт наголошує, що у спірному рішення та акті перевірки не міститься посилання на конкретну норму та/або пункт Закону, порушення якої встановлено відповідачем.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. В судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 надав пояснення та підтримав доводи апеляційної скарги.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що згідно з направленнями ГУ ДПС України у Закарпатській області від 12 лютого 2021 року № 251/09-01 та № 252/09-01 посадовими особами ГУ ДПС у Закарпатській області проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , об`єкт торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 ).

15 лютого 2021 року працівниками ГУ ДПС у Закарпатській області було складено акт відмови платника податків від підпису про ознайомлення з направленнями на фактичну перевірку, відповідно до якого вбачається, що ОСОБА_1 , після ознайомлення з направленнями на перевірку від 12.02.2021 року за №251/09-01 та №252/09-01, відмовився поставити відмітку про ознайомлення з вказаними направленнями на перевірку. Копію наказу від 08.02.2021 року за №47-п ФОП ОСОБА_1 отримав.

За результатами перевірки ГУ ДПС у Закарпатській області складено акт (довідку) від 17 лютого 2021 року № 2068/07/16/09/ НОМЕР_1 .

У акті зазначено, що перевірку здійснено в присутності ФОП ОСОБА_1 .

Як вбачається із вказаного акту (довідки) перевіркою встановлено факт реалізації 15.06. 2020 року алкогольних напоїв та тютюнових виробів без наявної ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольних напоїв на суму 46,00 грн. (пляшка пива «Львівське», 2,5 літра) та тютюнових виробів (пачка сигарет «Bond street smart Series») на суму 40,00 грн. Загальна сума продажу 86,00 грн.

17 лютого 2021 року працівника ГУ ДПС у Закарпатській області Гіріч М.М. та ОСОБА_2 складено акт відмови платника податків від підписання та отримання акту (довідки) про результати фактичної перевірки.

На підставі акту (довідки) фактичної перевірки від 17.02.2021 року № 2068/07/16/09/ НОМЕР_1 ГУ ДПС у Закарпатській області винесено податкове повідомлення-рішення від 15 березня 2021 року № , яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 34000,00 грн.

Вважаючи вказане вище податкове повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час винесення рішення про застосування фінансових санкцій контролюючим органом доведено вину ФОП ОСОБА_1 у вчиненні порушень, зафіксованих в акті перевірки від 17.02.2021 року, що є підставою для притягнення позивача до відповідальність за їх вчинення та застосування до нього фінансових санкцій згідно з оскаржуваним рішенням від 15.03.2021 року за №. При цьому, позивачем не було належними та допустимими доказами спростовано факту торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без ліцензії, за, що на нього було накладено фінансові санкції.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до підпунктів 20.1.10, 20.1.11 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право: здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів; проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій. Товари, отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно п.80.1 ст.80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності, зокрема, однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (пп.80.2.5 п.80.2 статті 80 ПК України).

Аналізуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції обґрунтовано врахував правові висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 13.02.2018 року у справі № 804/5402/14, що стосується питання допуску працівників контролюючого органу до проведення перевірки. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом під час розгляду справи №826/17123/18 (провадження №К/9901/25669/19), де касаційний суд висловив правову позицію з питань оскарження наказів про проведення перевірок у разі допуску податкових органів до проведення перевірок та правових наслідків процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної або фактичної перевірки.

Правовий висновок Верховного Суду за результатами розгляду адміністративної справи №826/17123/18 полягає в тому, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства. У разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Такий висновок касаційного суду підтриманий і у постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року під час перегляду справи №1340/5184/18 (провадження №К/9901/150/20).

Отже, якщо допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно з направленнями ГУ ДПС України у Закарпатській області від 12 лютого 2021 року № 251/09-01 та № 252/09-01 посадовими особами ГУ ДПС у Закарпатській області проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , об`єкт торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 ).

15 лютого 2021 року працівниками ГУ ДПС у Закарпатській області було складено акт відмови платника податків від підпису про ознайомлення з направленнями на фактичну перевірку, відповідно до якого вбачається, що ОСОБА_1 , після ознайомлення з направленнями на перевірку від 12.02.2021 року за №251/09-01 та №252/09-01, відмовився поставити відмітку про ознайомлення з вказаними направленнями на перевірку. Копію наказу від 08.02.2021 року за №47-п ФОП ОСОБА_1 отримав (а.с. 36).

При цьому, посадових осіб контролюючого органу було допущено до проведення перевірки, однак, жодних зауважень чи дій щодо недопущення контролюючого органу до проведення перевірки, позивачем не вчинялось.

Крім того, позивачем не долучено та у матеріалах справи відсутні докази оскарження наказу від 08.02.2021 року №47-п про проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що відповідач, провівши перевірку позивача, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Податковим кодексом України, з використанням повноважень та з метою, з якою це повноваження надано, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що фактична перевірка, оформлена актом від 17.02.2021 року № 2068/07/16/09/ НОМЕР_1 була проведена з дотриманням вимог пунктів 80.2, 80.7 статті 80, пункту 86.5 статті 86 ПК України.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства та обставини справи, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем процедури проведення фактичної перевірки, а також про відсутність підстав для її проведення, а отже доводи в цій частині відхиляє.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає Закон №481/95-ВР.

Відповідно до ст.1 Закону №481/95-ВР роздрібна торгівля діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування.

Ліцензія (спеціальний дозвіл) документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

За правилами статті 15 Закону №481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в податковому органі, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво).

Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

Відповідно до статті 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Отже, аналіз викладених норм Закону №481/95-ВР дає підстави дійти висновку, що законодавство про регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі, зокрема, алкогольними напоями, тютюновими виробами забороняє роздрібний продаж алкогольних та тютюнових виробів без наявності відповідної ліцензії на такий їх продаж.

Як вбачається із матеріалів справи, перевіркою встановлено факт реалізації без відповідної ліцензії алкогольних напоїв та тютюнових виробів пляшка пива «Львівське», об`єм 2.5 л. міцність 3.7% за ціною 46,00 грн. та пачка сигарет «Bond street smart Series» за ціною 40,00 грн.

До перевірки було представлено діючу ліцензію та попередні ліцензій на право роздрібної торгівлі підакцизними товарами, а саме:

- алкогольними напоями: №1902000 термін дії з 14.06.2019 по 14.06.2020; №2001909 термін дії з 16.06.2020 по 16.06.2021,

- тютюновими виробами: №1901430 термін дії з 14.06.2019 по 14.06.2020; №2001460 термін дії з 16.06.2020 по 16.06.2021.

Так, згідно баз даних АС «Податковий блок» встановлено факт роздрібної торгівлі підакцизними товарами без наявності ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та ліцензію на роздрібну торгівлю тютюновими виробами, а саме 15.06.2020 року реалізовано із використанням РРО алкогольних напоїв та тютюнових виробів без наявності ліцензії. 15.06.2020 реалізовано одну пачку сигарет «BOND Street Smart Series» за ціною 40 грн., та реалізовано одну пляшку пива «Львівське» 2,5 літра, вміст спирту 3,7% за ціною 46 грн.

За наведених обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність вчиненого позивачем порушення, передбаченого статтею 15 Закону №481/95-ВР.

З приводу доводів апеляції щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, оскільки ним вчасно здійснено усі передбачені законом дії з метою отримання відповідних ліцензій, то колегія суддів зазначає, що навіть у випадку доведеності вини контролюючого органу у несвоєчасному розгляді заяви позивача про видачу відповідної ліцензії це не може бути підставою для звільнення позивача від відповідальності, передбаченої статтею 17 Закону №481/95-ВР.

Щодо доводів апелянта на окремі неточності у оскаржуваному рішенні, то колегія суддів вважає, що такі не можуть розглядатися як підстава для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, якщо зі змісту такого рішення видається за можливе ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Як встановлено судом вище, позивач здійснив роздрібний продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів без наявності відповідних ліцензій.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом під час розгляду цієї справи у їх сукупності, та враховуючи норми чинного законодавства, яке регулює спірні відносини , що виникли між сторонами у цій справі, колегія суддів вважає, що відповідач у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, під час проведення фактичної перевірки позивача та під час прийняття ним рішення за результатами перевірки, яке є предметом оскарження у цій справі, діяв в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, що свідчить про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень, а тому суд першої інстанції під час розгляду справи зробив обґрунтований висновок щодо безпідставності заявлених позивачем у справі позовних вимог та постановив правильне рішення про відмову позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову через їх необґрунтованість та безпідставність.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.6 ч.6 ст. 12 КАС України вказана справа віднесена судом до справ незначної складності, а відтак на неї поширюються положення пункту другого частини п`ятої статті 328 КАС України.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 302/293/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 27 січня 2022 року