Справа № 640/4169/21
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4169/21 Суддя (судді) першої інстанції: Клочкова Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря: Висоцького А.М. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві сформувати та подати до управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва подання про повернення позивачу збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 7 573,02 гривень, сплаченого згідно з квитанцією № 53424848 від 22 грудня 2020 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві щодо відмови сформувати та подати до управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва подання про повернення позивачу збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 7 573,02 гривень, сплаченого згідно з квитанцією № 53424848 від 22 грудня 2020 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві сформувати та подати до управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва подання про повернення позивачу збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 7 573,02 гривень, сплаченого згідно з квитанцією № 53424848 від 22 грудня 2020 року.

У липні 2021 року на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат позивача на правничу допомогу в сумі 1000,00 грн.

В обґрунтування заяви послався на те, що судом не вирішено питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме: витрат на професійну правничу допомогу, яке було зазначено в позовних вимогах.

Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року задоволено заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн (одна тисяча гривень 00 коп.).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати його та постановити нову постанову, якою в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував, що позивач не надав докази понесення витрат на правничу допомогу та доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затверджених наказом Міндоходів від 16.09.2013 № 481.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів скаржника і правильності висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частинами 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Водночас розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Тобто, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI ).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI ).

Більш того, суд зауважує, що у висновку ЄСПЛ, викладеному у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), у пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), у пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (Заява №66561/01), суд зазначив, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, а у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі «Lavents v. Latvia» (Заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну ціну.

З матеріалів справи вбачається, що між адвокатським бюро «Саленка Володимира Юрійовича» (надалі - Бюро) та позивачем (надалі - Клієнт) укладено договір № 15/20 про надання правничої допомоги від 30 грудня 2020 року. За цим Договором Клієнт уповноважує, а Бюро приймає на себе обов`язки щодо захисту прав і законних інтересів Клієнта у будь-якому статусі та надання йому правничої допомоги у будь-якій справі, у тому числі, за окремими дорученнями Клієнта.

Пунктом 3 вказаного Договору встановлено умови щодо плати за надання послуг та порядок розрахунків, відповідно до приписів якого вбачається, що за здійснення дій, визначених у розділі 1 цього Договору, плата визначається за домовленістю сторін в залежності від складності справи (обсягу наданих послуг), витраченого часу та інше. Сума оплати має бути взаємно погоджена заздалегідь відповідно до об`єму наданих юридичних послуг, що підлягають оплаті за даним Договором. Вартість таких послуг Сторони можуть затвердити шляхом укладення додаткових угод та/або додатків до цього Договору. За результатами надання юридичних послуг складається акт, що підписується представниками кожної із Сторін. Клієнт зобов`язується підписати акт наданих юридичних послуг протягом 3 робочих днів з дня його отримання або надати письмові зауваження. Вартість послуг Клієнт оплачує в гривнях, не пізніше 3-х банківських днів з моменту підписання акту наданих юридичних послуг, якщо інше не визначено додатковими угодами та/або додатками до цього Договору. Загальна сума договору є величиною змінною і складається з суми вартості всіх юридичних послуг, наданих на підставі цього договору.

Відповідно до наявного в матеріалах справи додатку № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 30 грудня 2020 року № 15/20 «Завдання-доручення № 1» від 30 грудня 2020 року вбачається, що Бюро зобов`язується надати Клієнту правничу допомогу, а саме: Консультування, збір доказів, підготовка позову до суду з метою зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві сформувати та подати подання щодо повернення збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі- продажу нерухомості. Представляти інтереси Клієнта під час розгляду справи про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві сформувати та подати подання щодо повернення збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомості.

Також, з вказаного «Завдання-доручення № 1» вбачається, що Сторони домовились, що вартість послуг згідно з підпунктом 1 становить 1 000,00 грн, які мають бути сплачені протягом 3 (трьох) робочих днів з дня підписання цього завдання-доручення № 1.

Згідно з платіжним дорученням № 98393766.1 від 30.12.2020 позивач сплатила 1000,00 грн на підставі договору № 15/20 від 30.12.2020.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані витрати позивача на правничу допомогу є обґрунтованими, співмірними з обставинами справи та характером спору, а також підтвердженими належними доказами, тому заявлені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо посилань скаржника на обов`язковість ведення адвокатом Книги обліку доходів та витрат, колегія суддів їх не приймає, оскільки предметом спірних правовідносин є фактичне понесення витрат на правову допомогу та їх відшкодування відповідною стороною у справі. Облік отриманих доходів адвокатом та в подальшому його оподаткування не є предметом спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17та від 02.10.2019 у справі № 815/1479/18.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає з підстав, наведених вище.

Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування оскаржуваного рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 252, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 09 лютого 2022 року.

Головуючий суддя Судді:Л.Т. Черпіцька О.Є. Пилипенко Я.М. Собків