Справа № 640/22265/20
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М.,

при секретарі - Ткаченко В.В.,

за участю:

позивача: - ОСОБА_1 ,

представника відповідача: - Єфремова Є.О.,

третьої особи: - ОСОБА_2,

представника третьої особи:- Юрченка Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення у частині,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення у частині, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення відповідача від 24.07.2020 року №VII-009/2020 в частині ухвалення нового рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням з Єдиного реєстру адвокатів України.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 липня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

31 грудня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду, вх..№ 56322, від представника Вищої кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої відповідач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає її не обґрунтованою з підстав, викладених у відзиві на позов та в даному відзиві.

04 січня 2022 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду, вх..№ 246, від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої третя особа заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, ухваленим, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.06.2019 року по справі № 641/463/16, наголошує, що позивач жодним чином не інформував ОСОБА_2 про перебіг виконання умов договору, а тільки вчинив дії щодо заволодіння коштами третьої особи начебто для зарахування на рахунок банку в інтересах останньої, однак, як з`ясувалось, кошти на рахунок банку не надходили, чим було ще більше погіршено становище третьої особи та відносини з банком.

03 лютого 2022 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду, вх..№ 6532, від ОСОБА_2 надійшло до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, в тому числі копія відповіді ЮК «Шмаров та партнери» від 31.07.2018 року щодо характеристики ОСОБА_1 , копії судових рішень що стосуються позивача тощо.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюване рішення прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076 і Правилами, з урахуванням обставин, що мають значення для його прийняття (у частині порушення вимог абзаців 1, 3 ст. 7, абзацу 2 ст. 8, абзацу 2 ст. 11, абзацу 1 ст. 18, абзацу 2 ст. 26 Правил), і суд не вбачає підстав для визнання його протиправним і скасування, помилковість висновку відповідача у частині порушення позивачем вимог абзацу 1 ст. 35 Правил не спростовує законність і обґрунтованість оспорюваного рішення в іншій частині, тому не є підставою для визнання його протиправним і скасування.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулась із скаргою від 19.06.2019 року до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області (далі - КДКА Київської області) щодо поведінки ОСОБА_1 і притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням КДКА Київської області від 26.12.2019 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на один рік.

Позивач подав скаргу на вказане рішення до відповідача.

Рішенням відповідача від 24.07.2020 року №VII-009/2020 скаргу позивача задоволено частково, скасовано рішення КДКА Київської області від 26.12.2019 року та ухвалено нове рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатської діяльності з наступним виключенням з Єдиного реєстру адвокатів України.

У цьому рішенні встановлено такі обставини:

- 20.03.2018 року третя особа уклала з АБ «ДІГНУМ», в особі керуючого бюро адвокатом ОСОБА_1, договір про надання правової допомоги (п. 16);

- цей Договір укладено з метою представництва інтересів третьої особи в AT "ОТП Банк" з питань погашення кредиту її покійного сина та спадкування його майна (прав та обов`язків), зокрема квартири, яка перебуває в іпотеці (п.п. 18, 60, 65, 66);

- згідно з копіями дублікатів чеків від 01.06.2018 року на суму 26000 грн. (приймання платежу 25.04.2018 р.), на суму 14000 грн. (приймання платежу 11.04.2018 р.), на суму 32000 грн. (приймання платежу 13.04.2018 р.), на суму 15775 грн. (приймання платежу 26.03.2018 р.), на суму 20000 грн. (приймання платежу 06.04.2018 р.) третя особа перерахувала на користь позивача кошти з призначенням платежу: "KREDIT", "KРЕДИТ СЫНА" (п. 62);

- 30.07.2018 року адвокат смс-повідомленням висловив готовність надати звіт про виконану роботу в інтересах довірительки, але відповіді вона не отримала, звіту про виконану роботу адвокат не надав, на зв`язок перестав виходити (п.п. 19, 64);

- на подану письмову заяву в АТ "ОТП Банк" третя особа отримала відповідь, що жодні платежі від позивача до банку не надходили (п.п. 20, 61);

- 08.08.2018 року третя особа звернулася з заявою до Печерського УП ГУНП у м. Києві щодо вчинення кримінального правопорушення з заволодіння її грошовими коштами в сумі 133775 грн. шахрайським способом; 08.08.2018 року слідчим Печерського УП ГУНП у м. Києві до ЄРДР внесені відповідні відомості за фактом вчинення шахрайських дій відносно третьої особи за ст. 190 КК України (п.п. 21, 22);

- 12.08.2018 року третя особа знову звернулася до адвоката з проханням надати звіт про виконану роботу, а саме про перерахування ним отриманих коштів для погашення банківського кредиту в АТ "ОТП Банк" (п. 23);

- 17.09.2018 року АБ "ДІГНУМ" направило третій особі листа про розірвання договору, в якому також повідомлялося, що звіт про виконану роботу (надані послуги) з детальним зазначенням вчинених дій та проведених зустрічей буде наданий в розумний строк з дня складання цього листа (повідомлення). Проте поштове відправлення не було вручено адресату та повернулося в бюро (п. 24);

- 03.12.2018 року третя особа надіслала на адресу АБ "ДІГНУМ" письмове повідомлення про розірвання договору з адвокатом ОСОБА_1 про надання правової допомоги від 20.03.2018 року, з черговим проханням надати звіт по договору та повернути отримані від неї грошові кошти (п. 25).

За висновком відповідача ОСОБА_1 одноразового грубо порушено Правила адвокатської етики, що підриває авторитет адвокатури України, присягу адвоката, а саме:

- позивачем порушено вимоги абзаців 1, 3 ст. 7, абз. 2 ст. 8, абзацу 2 ст. 11, абзацу 1 ст. 18, абзацу 2 ст. 26, абзацу 1 ст. 35 Правил адвокатської етики: при наданні правової допомоги третій особі відповідно до договору від 20.03.2018 року позивач використовував свої знання не для належного захисту й представництва прав та законних інтересів клієнта, а переслідував свої власні інтереси, вчинив дії, які протирічать утвердженню та практичній реалізації принципів верховенства права та законності, у своїй професійній діяльності вдався до засобів та методів, які суперечать чинному законодавству та Правилам адвокатської етики;

- позивач виходив з переваги своїх власних інтересів над інтересами клієнта;

- позивач не проінформував клієнта щодо ведення дорученої йому справи, а також про хід та результати виконання доручення та ігнорував неодноразові запити клієнта про стан її справи;

- при розірванні договору не поінформував клієнта щодо здійсненої ним роботи (наданих послуг), незважаючи на неодноразові вимоги клієнта про це.

Вважаючи рішення Вищої кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури від 24.07.2020 року №VII-009/2020 в частині ухвалення нового рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням з Єдиного реєстру адвокатів України протиправним, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції, доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, визначені Законом України від 05.07.2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 52 Закону України від 05.07.2012 р. №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076) Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури є колегіальним органом, завданням якого є розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури.

Згідно з ч. 5 ст. 52 Закону №5076 Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури має право:

1) залишити скаргу без задоволення, а рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури без змін;

2) змінити рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури;

3) скасувати рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та ухвалити нове рішення;

4) направити справу для нового розгляду до відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та зобов`язати кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури вчинити певні дії.

Згідно з ч. 6 ст. 52 Закону №5076 засідання Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури вважається правомочним, якщо на ньому присутні більше половини від загальної кількості членів комісії. Рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури приймаються шляхом голосування більшістю голосів від загальної кількості членів комісії.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 24.07.2020 року №VII-009/2020 прийнято компетентним органом на підставі та в межах норм, що визначені Законом №5076, що, власне, ОСОБА_1 не оспорюються.

Що стосується суті прийнятого рішення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із ст. 34 Закону №5076 підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку.

Згідно з п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 34 Закону №5076 дисциплінарним проступком адвоката є порушення присяги адвоката України та порушення правил адвокатської етики;

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону №5076 за вчинення дисциплінарного проступку до адвоката може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень:

1) попередження;

2) зупинення права на заняття адвокатською діяльністю на строк від одного місяця до одного року;

3) для адвокатів України - позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням з Єдиного реєстру адвокатів України, а для адвокатів іноземних держав - виключення з Єдиного реєстру адвокатів України.

Згідно з ч. 2 ст. 35 Закону №5076 адвокат може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності протягом року з дня вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно з ч. 2 ст. 32 Закону №5076 накладення на адвоката дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю може застосовуватися виключно у разі:

1) порушення присяги адвоката України;

2) розголошення адвокатом відомостей, що становлять адвокатську таємницю, використання їх у своїх інтересах або в інтересах третіх осіб;

3) заподіяння протиправними діями адвоката, пов`язаними із здійсненням ним адвокатської діяльності, значної шкоди клієнту, якщо така шкода встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили;

4) систематичного або грубого одноразового порушення правил адвокатської етики, що підриває авторитет адвокатури України.

Згідно із ст. 7 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року (далі - Правила), у своїй професійній діяльності адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний використовувати всі свої знання та професійну майстерність для належного захисту й представництва прав та законних інтересів клієнта, дотримуючись чинного законодавства України, сприяти утвердженню та практичній реалізації принципів верховенства права та законності (абзац 1).

Адвокат не має права в своїй професійній діяльності вдаватися до засобів та методів, які суперечать чинному законодавству або цим Правилам (абзац 3).

Згідно з абзацом 2 ст. 8 Правил у межах дотримання принципу законності адвокат зобов`язаний у своїй професійній діяльності виходити з переваги інтересів клієнта.

Згідно з абзацом 2 ст. 11 Правил адвокат зобов`язаний надавати професійну правничу (правову) допомогу клієнту, здійснювати його захист та представництво компетентно і добросовісно, що передбачає знання відповідних норм права, наявність необхідного досвіду їх застосування, доскональність у врахуванні всіх обставин, що стосуються доручення клієнта та можливих правових наслідків його виконання, ретельну підготовку до виконання доручення.

Згідно з абзацом 1 ст. 18 Правил адвокат інформує клієнта щодо ведення дорученої йому справи, у тому числі щодо правової позиції у справі.

Згідно з абзацом 2 ст. 26 Правил адвокат повинен з розумною періодичністю інформувати клієнта про хід та результати виконання доручення і своєчасно відповідати на запити клієнта про стан його справи. Інформація має подаватися клієнту в обсязі, достатньому для того, щоб він міг приймати обґрунтовані рішення стосовно суті свого доручення та його виконання.

Згідно з абзацом 1 ст. 35 Правил при розірванні договору (незалежно від причин) адвокат зобов`язаний: повернути клієнту отримані від нього документи, а також документи, видані адвокату для клієнта іншими особами в ході виконання доручення; поінформувати клієнта щодо здійсненої адвокатом роботи (наданих послуг) і передати клієнту копії процесуальних документів, наявних у адвоката.

Так, факт вчинення дисциплінарного проступку позивачем, відповідно до матеріалів справи, підтверджується наступними обставини:

- укладеного між АБ "ДІГНУМ" в особі позивача (Бюро) і третьою особою (Клієнт) договору про надання правової допомоги 20.03.2018 року (т. 3 а.с. 37-39);

- текстових повідомлень позивача, адресованих третій особі 26.03.2018 року і 06.04.2018 року, про необхідність перерахування коштів (по взаємовідносинам з банком) на належну позивачу карту Приватбанку НОМЕР_1 (т. 3 а.с. 73, 76, 79);

- дублікатів квитанцій від 01.06.2018 року про перерахування третьою особою 26.03.2018 року, 06.04.2018 року, 11.04.2018 року, 13.04.2018 року і 25.04.2018 року на картковий рахунок позивача коштів у загальній сумі 107775 грн. з призначенням: "KREDIT", "КРЕДИТ СЫНА" (т. 3 а.с. 40, 41);

- текстових повідомлень позивача і третьої особою за 24.07.2018 року, зміст яких підтверджує суть взаємовідносин, яка стосувалась кредиту сина і його квартири (т. 3 а.с. 89-91);

- тестового повідомлення позивача, адресованого третій особі 30.07.2018 року, про готовність направити офіційний лист з повним викладенням вчинених дій і роз`яснень (т. 3 а.с. 93);

- заяви третьої особи від 03.08.2018 року до АТ "ОТП Банк" і листа останнього від 13.08.2018 року щодо ненадходження коштів від позивача у період з 06.03.2018 року по 07.08.2018 року (т. 3 а.с. 42-44);

- витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09.08.2018 року (т. 3 а.с. 56);

- листа АБ "ДІГНУМ" від 17.09.2018 року, адресованого третій особі, і поштового конверту №080 з довідкою пошти від 02.10.2018 року про повернення поштового відправлення за закінченням терміну зберігання (т. 2 а.с. 212, 213; т. 3 а.с. 23);

- письмового повідомлення третьої особи від 03.12.2018 року, адресованого АБ "ДІГНУМ" і позивачу, опису вкладення у цінний лист і фіскального чеку від 05.12.2018 року (т. 3 а.с. 54, 55).

Щодо встановленого в оспорюваному рішенні факту звернення третьої особи до позивача 12.08.2018, на підтвердження якого третя особа у своїй скарзі послалась на фото смс-повідомлення (т. 3 а.с. 32), то відповідні докази у наявних у справі матеріалах дисциплінарної справи відсутні.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, стверджуючи про необґрунтованість висновків відповідача про порушення вимог абзацу 1 ст. 18, абзацу 2 ст. 26 Правил, позивач не надав до суду доказів, які б свідчили про те, що він з розумною періодичністю інформував третю особу про хід та результати виконання доручення і своєчасно відповідав на її запити про стан справи.

Не надано таких доказів й до апеляційної скарги.

Позаяк, згідно з п. 2.2 договору від 20.03.2018 року Бюро при здійсненні юридичної допомоги, серед іншого, зобов`язазалось повідомляти Клієнта про хід виконання доручення.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача, що таким доказом є його письмові пояснення від 22.10.2019 року (т. 2 а.с. 208-211), оскільки такі пояснення були надані КДКА Київської області під час розгляду дисциплінарної справи, а не третій особі в межах виконання договору від 20.03.2018 року, і не містять інформації про хід та результати виконання умов договору з третьою особою, передбаченої абзацом 2 ст. 26 Правил. Ні за формою, ні за змістом дані пояснення не є доказом виконання позивачем вимог абзацу 1 ст. 18, абзацу 2 ст. 26 Правил.

Посилання позивача у позовній заяві та в апеляційній скарзі на те, що третя особа до червня 2018 року була обізнана про хід виконання її доручення не спростовують встановлених відповідачем обставин ненадання позивачем третій особі звітів на її звернення у подальшому, зокрема, висловлені позивачем у своєму повідомленні позивачу від 30.07.2018 року і в листі від 17.09.2018 року.

Колегія суддів критично ставиться до доводів позивача щодо не отримання заяви третьої особи від 05.06.2018 про надання інформації (т. 3 а.с. 45) і претензії щодо неналежного надання правничої допомоги (повторно) від 29.08.2018 року (т. 3 а.с. 47, 48), з огляду на те, що

надані третьою особою копії описів вкладення у цінний лист від 19.07.2019 року і від 29.08.2018 року, фіскальних чеків від 19.07.2019 року і від 29.08.2018 року, поштових накладних від 19.07.2019 року №960 і від 29.08.2018 року №415 (т. 3 а.с. 46, 49) свідчать про відправку останніх, адреса, зазначена на поштових конвертах та зворотніх повідомленнях зазначена позивачем вірно, зміст опису вкладення повністю відповідає суті відправлених документів (відповідно до кількості сторінок та власне опису), отже не отримання таких документів відбулось не з вини третьої особи, адже останньою було вчинено усі можливі дії щодо такого вручення.

Вірним є довод суду першої інстанції щодо того, що серед іншого, прохання (вимоги) третьої особи надати платіжні документів з банку і повернути отримані від неї кошти підтверджувались наявними у дисциплінарній справі повідомленнями між позивачем і третьою особою (т. 3 а.с. 85-90), а також про надходження таких прохань (вимог) від третьої особи особисто чи від її колишнього чоловіка, починаючи з кінця травня 2018 року, про що позивач зазначив у своїх письмових поясненнях до КДКА Київської області від 05.07.2018 року (т. 3 а.с. 8-16).

Інших аргументованих доводів і доказів, які б спростовували висновки відповідача у частині порушення ним вимог абзацу 1 ст. 18, абзацу 2 ст. 26 Правил, позивачем не надано, що свідчить про обґрунтованість висновків відповідача у цій частині, які не були спростовані позивачем і знайшли своє підтвердження під час розгляду справи судом.

Щодо встановленого відповідачем порушення позивачем вимог абзацу 2 ст. 8, абзацу 2 ст. 11 Правил, то позивач не навів у позовній заяві спростувань наведеним відповідачем в оспорюваному рішенні обставинам і мотивам.

Відповідач вірно врахував і оцінив пояснення позивача на засіданні КДКА Київської області, який, відповідаючи на питання щодо надання скаржниці фінансового звіту про витрачені кошти, пояснив, що не надавав звіт, що протягом багатьох років працював з сім`єю скаржниці, тому заробив ці кошти (п.п. 68, 85 оспорюваного рішення)

Відповідач вірно зазначив у відзиві про ненадання позивачем третій особі доказів перерахування коштів на рахунок в АТ «ОТП Банк», не повернення цих коштів третій особі, не надання третій особі звіту про витрачені кошти.

Відповідач відобразив у п. 63 оспорюваного рішення пояснення позивача щодо отримання ним коштів від третьої особи задовго до укладення договору від 20.03.2018 року у контексті того, що позивач аргументовано не спростував доводів третьої особи, у своїх поясненнях чітко не пояснив, за які послуги на його рахунок надійшли кошти від третьої особи. Пункт 63 рішення спростовує твердження позивача у позовній заяві про те, що відповідач проігнорував його позицію з цього питання.

Відповідачем вірно не взято до уваги посилання позивача на отримання від третьої особи коштів задовго до укладення договору від 20.03.2018 року і наявну у матеріалах дисциплінарної справи копії копією дубліката квитанції від 17.01.2018 року на суму 16000 грн. (т. 3 а.с. 24), оскільки дана транзакція не стосується виконання цього договору та не спростовує факту отримання інших коштів на виконання договору від 20.03.2018 року та не перерахування їх на рахунок банку.

Колегія суддів також звертає увагу, що, як вірно зазначено відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 ані під час засідання ВКДК, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані в апеляційній скарзі не наводить обґрунтування «дійсного та реального» призначення коштів, які йому були перераховані ОСОБА_2 , позивач доводить свою необізнаність з реальним призначенням коштів, втім, колегія суддів вважає такі доводи спростованими наявними в матеріалах справи фотографіями переписки з яких вбачається цільове призначення коштів, що були перераховані третьою особою на рахунок позивача.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки відповідача у цій частині, які не були спростовані позивачем і знайшли своє підтвердження під час розгляду справи судом.

Колегія суддів також вважає необґрунтованими посилання ОСОБА_1 на неврахування відповідачем листа позивача від 17.09.2018 року і положення абзацу 3 ст. 35 Правил, згідно з яким приписи, визначені в цій статті Правил, не поширюється на випадки розірвання договору адвокатом з підстав грубого порушення клієнтом зобов`язань, прийнятих на себе згідно з договором, з огляду на те, що у вказаному листі від 17.09.2018 не зазначено конкретних пунктів договору від 20.03.2018 року порушених третьою особою, а також не вказано таких дій третьої особи і визначення їх грубими.

У позовній заяві та в апеляційній скарзі позивач зазначив, що третя особа активно протидіяла у виконанні позивачем своїх обов`язків, що втілилось у тому, що у червні, липні 2018 року вона звернулась до банківської установи щодо ненадання позивачу будь-якої інформації і про те, що він не правомочний вчиняти дії в її інтересах, про що йому не було повідомлено і що перешкодило виконати взяті на себе зобов`язання.

Під час судового засідання у суді першої інстанції ОСОБА_1 зазначив, що з липня 2018 року йому стало відомо про залучення третьою особою інших адвокатів, про що йому також не було повідомлено.

Такі обставини, підтверджуються наявними у матеріалах дисциплінарної справи копіями листів АТ «ОТП Банк» від 25.07.2018 року і від 06.08.2018 року, в яких повідомляється про надходження 30.07.2018 року заяви третьої особи про ненадання позивачу жодної інформації (т. 3 а.с. 18, 22), текстових повідомлень третьої особи від 24.07.2018 року і від 09.08.2018 року, в яких повідомляється про нових адвокатів (т. 3 а.с. 87, 91), а також наданих третьою особою копій її заяв від 23.07.2018 року і від 30.07.2018 року до АТ "ОТП Банк" (т. 1 а.с. 256; т. 2 а.с. 208, 209), втім, ОСОБА_1 не наведено конкретних пунктів договору від 20.03.2018 року, які були б грубо порушені третьою особою, в той час як зі змісту договору та з урахуванням обставин цієї справи, таких обставин не встановлено.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, заборона третьою особою банківській установі надавати інформацію позивачу могла бути розцінена судом як порушення п. 2.12 договору від 20.03.2018 року, але згідно з копією листа АТ «ОТП Банк» від 13.08.2018 (т. 3 а.с. 44) повідомлення позивача від 11.06.2018 вх. №001-25-4/306-К і від 11.06.2018 вх. №001-12-4/17630 (надійшло поштою) мали інформаційний характер і відповідь Банком на них не надавалась, такі повідомлення позивача подані до вказаної заборони третьої особи і не впливали на фактичне виконання позивачем її доручення.

Щодо відповідей АТ «ОТП Банк» у листах від 25.07.2018 року і від 06.08.2018 року, то, як вбачається з копії електронного листа від 23.07.2018 року (т. 2 а.с. 205) і текстового повідомлення позивача, адресованого позивачу 24.07.2018 року о 14:33 (т. 3 а.с. 91), третя особа вже отримала необхідний страховий поліс.

На переконання колегії суддів, за стверджуваних позивачем у своїх письмових поясненнях від 05.07.2019 року і від 22.10.2019 року обставин фактичного припинення з червня 2018 року взаємовідносин з третьою особою, звернення його до банківської установи 24.07.2018 року і 30.07.2018 року не впливало на фактичне виконання ним зобов`язань за договором від 20.03.2018 року.

Отже, вказана позивачем заборона третьої особи не призвела до фактичного невиконання ним її доручення за договором від 20.03.2018 року, тому не може вважатись грубим порушенням нею вимог договору.

Залучення третьою особою без погодження з АБ "ДІГНУМ" інших адвокатів не заборонено договором від 20.03.2018 року, тому не свідчить про його порушення також, а згідно з п. 2.10 лише надає останньому право в односторонньому порядку розірвати цей договір.

Крім того, за обставин неповідомлення позивачем третій особі про хід та результати виконання її доручення і відсутності у неї достатньої інформації для прийняття подальших обґрунтованих рішень, залучення інших адвокатів є виправданим.

Отже, доводи позивача щодо грубого порушення третьою особою умов договору і відсутність підстав для застосування до нього положень абзацу 2 ст. 35 Правил не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Щодо дати фактичного розірвання договору від 20.03.2018 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з договором від 20.03.2018 року цей Договір набуває чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 року, або до моменту розірвання (припинення) його сторонами за спільним волевиявленням (за домовленістю) сторін, або в інших випадках, передбачених положеннями цього Договору. В разі припинення Договору за спільним волевиявленням, Договір вважається розірваним (припиненим) з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому Договорі або у чинному в Україні законодавстві (п. 6.1).

Договір припиняється також в разі надходження на адресу Бюро письмового повідомлення від Клієнта, про розірвання Договору в односторонньому порядку; на підставах, обумовлених сторонами у цьому Договорі, а також (припиняється, розривається) у випадках передбачених нормами чинного законодавства України (п. 6.3).

Цей Договір вважається розірваним з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому договорі або у чинному в Україні законодавстві (п. 6.7).

Згідно з ч. 2 ст. 29 Закону №5076 договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Отже, відповідно до п. 6.3 договору від 20.03.2018 року і ч. 2 ст. 29 Закону №5076 цей Договір міг бути припиненим (розірваним) в односторонньому порядку з ініціативи Бюро. Однак, спеціальних умов припинення (розірвання) Договором не передбачено.

В межах спірних правовідносин, як вірно встановлено судом першої інстанції, лист АБ «ДІГНУМ» від 17.09.2018 року не був отриманий третьою особою й остання не була обізнана про таку дію позивача, тому визначених договором від 20.03.2018 року підстав вважати цей Договір розірваним з ініціативи позивача з 17.09.2018 року (дата листа) чи з 02.10.2018 року (дата довідки пошти на конверті про причини повернення листа) не має.

З аналогічних мотивів не має підстав вважати договір розірваним з ініціативи третьої особи із 03.12.2018 року, оскільки доказів надходження її повідомлення на адресу АБ "ДІГНУМ" у справі не має, відсутній факт вручення позивачу, а позивачем дана обставина прямо заперечується.

Відсутність у позивача і третьої особи намірів продовжувати співпрацю не впливає на чинність договору, оскільки між ними не була оформлена додаткова угода про розірвання договору за взаємною згодою.

Як вбачається, визначені договором від 20.03.2018 року або Законом №5076 підстави, з якими пов`язується припинення (розірвання) цього договору, відсутні, а тому згідно з умовами цього Договору він діяв до 31.12.2018 року.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача, щодо порушення встановленого ч. 2 ст. 35 Закону №5076 річного строку для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності з моменту вчинення дисциплінарного проступку.

Крім того, у судовому засіданні представники відповідача і третьої особи стверджували про тривалий характер вчинених позивачем порушень, які не були усунені ним ні на час розгляду дисциплінарної справи, ні на час розгляду відповідачем скарги позивача, а ні на час розгляду справи судом.

Враховуючи пояснення позивача про те, що Закон №5076 не визначає поняття "триваючого порушення", колегія суддів наголошує, що допущені ОСОБА_1 порушення не мали разового характеру у конкретно-визначений момент часу, допущені позивачем порушення вимог п. 2.2 Договору і абзаців 1, 3 ст. 7, абзацу 2 ст. 8, абзацу 2 ст. 11, абзацу 1 ст. 18, абзацу 2 ст. 26 Правил характеризуються бездіяльністю позивача щодо виконання ним своїх обов`язків перед третьою особою, яка очікувала їх виконання, що не були припинені позивачем до кінця дії договору (31.12.2018 року).

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності прийнято 26.12.2019 року, тобто в межах року після закінчення 31.12.2018 року дії договору від 20.03.2018 року, у зв`язку з чим строк притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не минув.

Інші наведені позивачем доводи не впливають на законність і обґрунтованість оспорюваного рішення, зважаючи на наступне.

Твердження позивача про те, що внесення до ЄРДР відомостей про вчинення адвокатом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, не є підставою для дисциплінарного реагування відносно адвоката, колегія суддів вважає недоцільним, оскільки дана обставина не була підставою прийняття оспорюваного рішення.

Твердження позивача про порушення відповідачем строку розгляду скарги позивача, передбаченого ч. 1 ст. 42 Закону №5076, відповідає дійсності і відповідачем не заперечується, однак, беручи до уваги відзив відповідача, дана обставина, сама по собі, не призвела до порушення прав позивача і неправильного прийняття відповідачем рішення.

Крім того, відповідачем до матеріалів справи надані копії наказів від 10.03.2020 року №3-ОЗ "Про організацію засідань ВКДКА", від 17.03.2020 року №4-ОЗ і від 25.03.2020 року №5-ОЗ "Про перенесення засідань ВКДКА", від 03.07.2020 року "Про організацію засідань ВКДКА" (т. 2 а.с. 34-37), згідно з якими процесуальний строк пропущено з об`єктивних причин, а саме внаслідок введення Кабінетом Міністрів України у березні 2020 року карантинних обмежень.

Посилання позивача на відсутність у матеріалах дисциплінарної справи протоколу засідання КДКА Київської області від 21.11.2019 року, а також на те, що при прийнятті КДКА Київської області рішення від 26.12.2019 участь брала ОСОБА_3 , яка заявила самовідвід при розгляді цієї дисциплінарної справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки дані обставини не впливають на вирішення справи, адже рішення, дії чи бездіяльність КДКА Київської області при розгляді скарги третьої особи не є предметом розгляду у даній справі, більше того, рішення цієї комісії від 26.12.2019 року скасоване відповідачем.

Колегія суддів, долучаючи додатково подані 03 лютого 2022 року третьою особою докази, не бере до розгляду за їх неналежністю до предмету доказування у справі, адже стосуються виключно особи позивача та не впливає на спірні правовідносини.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 липня 2021 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

Я.М.Собків

Повний текст виготовлено 08 лютого 2022 року.