Справа № 580/604/22
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
про залишення позовної заяви без руху
31 січня 2022 року справа № 580/604/22
м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Бабич А.М., перевіривши матеріали позову адвоката Драгомирової О.М. від імені ОСОБА_1 до Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИЛА:
24.01.2022 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов адвоката Драгомирової О.М. (65009, м.Одеса, Гагарнське плато 5/3 оф.26) від імені ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач) до Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (18008, Черкаська обл., місто Черкаси, вулиця Хоменка, будинок 19; ) (далі відповідач) про:

визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті йому грошової компенсації за неотримане речове майно без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання вказаного майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу, за цінами предметів обмундирування, визначеними Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на день звільнення зі служби 05.04.2016;

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому суму грошової компенсації за невикористане речове майно без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання вказаного майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу, за цінами предметів обмундирування, визначеними Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на день звільнення зі служби 05.04.2016.

Додатково просив:

прийняти позовну заяву та розглянути її правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін;

встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі шляхом зобов`язання відповідача подати у строк 30 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили звіт про виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 05.04.2016 виключений із списків особового складу Уманського ОМВК та всіх видів забезпечення. 29.10.2021 представник позивача зверталася із заявою до відповідача, в якій просила виплатити позивачу грошову компенсацію за належне, але неотримане майно впродовж всієї служби. Відповідач листом від 19.11.2021 відмовив у задоволенні заяви всупереч вимог законодавства.

До позовної заяви представник позивача надала заяву про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом. Вважає, що військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, а сам факт звільнення позивача із служби не позбавляє його права як військовослужбовця на отримання такої грошової компенсації за його заявою (рапортом) після звільнення. Стверджує, що позивач про своє порушене право дізнався 10.12.2021, отримавши відповідь відповідача на свою заяву.

Спір виник із публічно-правових відносин, належить до юрисдикції адміністративних судів та має розглядатись у порядку адміністративного судочинства. Позовна заява подана особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність.

Відповідно до ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема: чи має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. Вказаною статтею передбачено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Ознайомившись із матеріалами позову, виявлено недоліки позовної заяви, які перешкоджають відкриттю провадження у справі.

Суд врахував, що вказаний спір пов`язаний з проходженням позивачем публічної служби.

Згідно з ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Водночас відповідно до абзацу першого ч.2 вакзаної статті Кодексу для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, для звернення до суду щодо проходження публічної служби встановлюється місячний строк, перебіг якого розпочинається з дати, коли особа дізналася про порушення своїх прав, або могла дізнатися.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до ч.1 ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено,що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Зважаючи, що з дати звільнення позивача до звернення протягом 3-х років він не звертався з питанням перегляду питання компенсації за речове майно, відповідні правовідносини відповідають принципу "правової визначеності".

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду.

Отримання позивачем листа відповідача від 19.11.2021 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 5 років після дати його виключення із списків особового складу, а саме 05.04.2016.

Витягом з наказу військового комісара Уманського об`єднаного міського військового комісаріату від 05.04.2016 №40 підтверджується, що позивача звільнено наказом командувача Сухопутними військами Збройних сил України від 30.03.2016 №122 у запас. З 05.04.2016 виключено із списків особового складу Уманського ОМВК та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Уманського ОМВК Черкаської області.

Отже, протягом 1 місяця з дати виключення його зі списків особового складу позивач має право звернутися з позовом щодо нарахування та виплати йому суми грошової компенсації за неотримане речове майно, а саме - до 05.05.2016.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі Порядок №178).

Згідно з п.2 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Відповідно до п.3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі:

звільнення з військової служби;

загибелі (смерті) військовослужбовця;

переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронних органів спеціального призначення і державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.

Пункт 4 Порядку №178 встановлює, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Згідно з п.5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Отже, військовослужбовцям гарантується грошова компенсація за не отримане речове майно у разі звільнення з військової служби за цінами встановленими на 01.01 поточного року.

Вказані вище гарантії реалізуються на підставі заяви (рапорту) військовослужбовця, наказу командира (начальника) військової частини та довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої передбачена додатком до Порядку №178.

Належних, достовірних та допустимих доказів звернення позивача із відповідною заявою (рапортом) на дату отримання довідки про вартість речового майна, виникнення права на отримання предметів речового майна, його звільнення з військової служби матеріали адміністративної справи не містять.

Суд на виконання ст.242 КАС України врахував висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - ВС) в постанові від 26 травня 2021 року у справі № 380/5093/20. Суд. Аналізуючи норми ст.122 КАС України, зазначив, що зі змісту положень Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232, речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби. Такі гарантії щодо забезпечення військовослужбовців доречно порівняти із подібними категоріями трудового законодавства, а саме пунктом 3 частини першої статті 29 КЗпП України, відповідно до якого власник або уповноважений ним орган зобов`язаний до початку роботи за укладеним трудовим договором забезпечити працівника необхідними для роботи засобами. Варто також мати на увазі, що речове майно може бути різноманітним: майном особистого користування (предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців) та інвентарним майном, яке є власністю військової частини та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення бойового чергування, варти тощо. Лише перший вид майна, у разі його неотримання, підлягає грошовій компенсації. Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.

Щодо правової природи компенсації за неотримане речове майно, судова палата вважає, що таку треба розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум. Стаття 116 КЗпП оперує поняттям "всі суми, що належать працівнику", а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні. Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини. Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.

Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України. Строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців, а відтак відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини другої статті 122 КАС України. За такого правового врегулювання, висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо обмеження права позивача на звернення до суду з вказаними позовними вимогами місячним строком з дня проведення з ним остаточного розрахунку ґрунтується на правильному застосуванні судом статті 122 КАС України.

Врахувавши зазначене, су дійшов висвноку, що звернення у цій справі до суду 20.01.2022 (дані відділення Укрпошти на конверті, в якому надійшов позов до суду) вчинене з пропуском місячного строку.

Згідно з ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Позивач не обґрунтував, чому звернувся заявою щодо виплати грошової компенсації за належне речове майно до відповідача поза шестимісячним строком з дати виключення його із списків особового складу, та зволікав з таким зверненням до відповідача. Докази поважності тому причин не додані до позовної заяви.

Частиною четвертою ст.122 КАС України встановлено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Обов`язкового досудового вирішення такого спору законодаство не передбачає. Звернення заявою 29.10.2021 про виплату вказаної компенсації не є досудовим врегулюванням спору. Тому відсутні підстави для застосування тримісячного строку відповідно до вказаної вище ч.4 ст.122 КАС України.

Заява щодо поновлення пропущеного строку на звернення до суду не містить аргументів та доводів щодо поважності тому причин. Отже, не є обгрунтованою та задоволенню не підлягає.

Тому для подальшого руху позовної заяви позивач може надати заяву, в якій зазначити поважні причини, тобто факти та обставини, які об`єктивно перешкодили своєчасно звернутися в суд із позовом, та надати для підтвердження докази.

Оскільки позовна заява не відповідає вимогам ст.161 КАС України, вона на підставі ч.1 ст.169 КАС України підлягає залишенню без руху. З метою забезпечення права позивача на судовий захист своїх прав та інтересів наявні підстави надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків позовної заяви.

З метою забезпечення права позивача на судовий захист своїх прав та інтересів наявні підстави надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання ухвали.

Керуючись ст. ст.2-20, 46, 122-123, 160-161, 169, 171, 243, 248 КАС України, суддя

УХВАЛИЛА:
1. У задоволенні заяви адвоката Драгомирової О.М. про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом відмовити.

Позовну заяву адвоката Драгомирової О.М. від імені ОСОБА_1 до Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

2. Позивачу надати строк 10 днів з моменту отримання ухвали для усунення викладених у мотивувальній частині ухвали недоліків позовної заяви.

3. Роз`яснити, що у разі невиконання вимог ухвали позовна заява підлягає поверненню.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

5. Копію ухвали направити позивачу.

Суддя Анжеліка БАБИЧ