Справа № 156/910/21
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 156/910/21 пров. № А/857/21650/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Пославського Д.Б.,

апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта Колєсов М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 12 листопада 2021 року (ухвалене головуючим суддею Малюшевська І.Є. у смт. Іваничі) у справі № 156/910/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, поліцейський Сектору реагування патрульної поліції Відділення поліцейської діяльності № 1 (селищі Іваничі) Володимир - Волинського РВП ГУНП у Волинській області Мартинюк Назар Ігорович про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 401209 від 05.10.2021, винесену поліцейським СРПП відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимир-Волинського РВП Мартинюком Назаром, якою до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ст. 125 КУпАП та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що поліцейським порушена процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення. Він фактично не був повідомлений, що відносно нього на місці зупинки має розглядатися справа про адміністративне правопорушення. Поліцейський сказав, що буде писати постанову, яку за 5 хвилин написав, віддав йому копію та поїхав. Жодних дій щодо встановлення перевірки та/або долучення доказів вирішення клопотань учасників справи, роз`яснення та забезпечення прав особи, що притягується до адміністративної відповідальності поліцейським не вчинялося.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 12.11.2021 адміністративний позов задоволено частково. Постанову серії ВАБ № 401209 від 05.10.2021 поліцейського СРПП ВПД № 1 (селищі Іваничі) Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області Мартинюка Назара Ігоровича в частині про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП - скасовано і закрити в цій частині справу про адміністративне правопорушення. В задоволенні вимоги про скасування постанови серії ВАБ № 401209 від 05.10.2021 поліцейського СРПП ВПД № 1 (сел. Іваничі) Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області Мартинюка Н.І, в частині про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121, ст. 125 КУпАП - відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що пристебнення ременем безпеки неналежним чином нівелює принцип забезпечення безпеки дорожнього руху водієм, в першу чергу своєї, а тому призюмується, як непристебнення ним. Суд критично віднісся до пояснень позивача , що надані ним як працівнику поліції, так і в судовому засіданні, оскільки такі направлені на уникнення позивачем адміністративної відповідальності.

З урахуванням викладеного вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що накладення на позивача стягнення за ч. 5 ст. 121 КУпАП є підставним, оскільки здійснене за наявності обставин, що підтверджують вину останнього.

Щодо неувімкнення позивачем аварійної сигналізації при зупинці на вимогу поліцейського то суд першої інстанції зазначив, що диспозицією ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність не за будь-яке порушення правил користування попереджувальними сигналами, а саме за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку і лише тоді таке порушення набуває ознак протиправності і суспільної шкідливості. Вказаною нормою не передбачена відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при зупинці транспортного засобу. При цьому, зупинка на вимогу поліцейського не стосується початку руху чи зміни його напрямку.

Таким чином суд дійшов висновку, що відповідачем невірно кваліфіковано дії позивача та помилково притягнуто його до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а не за ст. 125 КУпАП, що у свою чергу вказує на відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Крім цього суд встановив, що поліцейський сектору реагування патрульної поліції Відділення поліцейської діяльності № 1 (селищі Іваничі) Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області Мартинюк Н.І. підставно встановив порушення позивачем вимог п.31.4.7є ПДР та притягнув останнього до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП, оскільки наявність аптечки в автомобілі є необхідною умовою його комплектації, і важливе призначення автомобільної аптечки - забезпечити можливість надання першої медичної допомоги в екстрених випадках.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позову та прийняти в цій частині нове, яким задовольнити позов повністю.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що він користувався ременем безпеки, однак правильно чи неправильно він використовував ремінь безпеки належним чином не встановлено. Склад правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, передбачає наявність саме факту порушення правил користування ременями безпеки і для доведення такого факту порушення є обов`язковим для притягнення до адміністративної відповідльності.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апелянт та його представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та надали пояснення, просять апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позову та прийняти в цій частині нову, якою задовольнити позов повністю.

Інші особи в судове засідання на виклик суду не з`явилися, явку свого представника не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що поліцейським сектору реагування патрульної поліції Відділення поліцейської діяльності № 1 (селищі Іваничі) Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області Мартинюком Назаром Ігоровичем 05.10.2021 винесено постанову серії БАВ № 401209 про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ст. 125 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за те, що 05.10.2021 року о 07 год. 30 хв. в смт. Іваничі по вул. Луцькій ОСОБА_1 керував автомобілем будучи непристебнутим ременем безпеки, чим порушив п. 2.3 в ПДР, не увімкнув аварійну сигналізацію після зупинки працівника поліції, чим порушив п. 9.9б ПДР та автомобіль був необладнаний аптечкою, чим порушено п. 31.4.7є ПДР.

Із копії оскаржуваної постанови вбачається, що права за ст. 286 КУпАП та строк оскарження за ст. 289 КУпАП позивачу роз`яснено, що підтверджує підпис останнього у відповідній графі. Копію постанови позивачем отримано у день її винесення (а.с.7).

Позивач вважаючи оскаржувану постанову незаконною, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, то в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами ч. 5 ст. 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.

Стаття 286 КАС України, встановлює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з пп. 2, 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При цьому, уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Крім того, Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Також, визначено, що постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

В розділі 2 ПДР закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Пунктом 2.3 «в» ПДР визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Згідно ч. 5 ст.121 КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 31.4.7 «є» ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів без медичної аптечки з нанесеними на неї відомостями про тип транспортного засобу, для якого вона призначена.

Згідно ст. 125 КУпАП інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу тягнуть за собою попередження.

Відтак згідно наведеного вище колегія суддів встановила, що передбачено відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки та те, що забороняється експлуатація транспортних засобів без медичної аптечки.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, під час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що із дослідженого судом відеозапису, наданого третьою особою, ENEG 7531 (а.с. 25), автомобіль позивача обладнаний плечовим ременем, який проходить діагонально від плеча до стегна. З відео чітко вбачається, що після зупинки автомобіля, пасок безпеки у позивача знаходиться не на плечі, а під лівою рукою. Сам позивач працівнику поліції пояснював це тим, що автомобіль давнього року випуску.

Із відеозапису MOVI 1612, наданого позивачем вбачається, що він оголошує, що їхав пристебнутим ременем безпеки «під лівою рукою». Із відеозапису MOVI 1614 вбачається, що позивач пояснює причину пристебнення ременем безпеки під лівою рукою - наявність у нього компресії лівого плеча. Аналогічні пояснення позивачем надано в судовому засіданні, однак жодних доказів на підтвердження його слів щодо наявності травм суду не надав. Суд звертає увагу на те, що позивач, навіть при наявності травм, не звільнений ПДР від використання ременя безпеки.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що пристебнення ременем безпеки неналежним чином нівелює принцип забезпечення безпеки дорожнього руху водієм, в першу чергу своєї, а тому призюмується, як непристебнення ним.

Таким чином, позиція позивача спростовується відеодоказами, що містяться в матеріалах справи.

Щодо доводів позивача на те, що п. 31.4.7 «є» ПДР України не порушував, бо його автомобіль був належним чином обладнаний аптечкою та вогнегасником, про що він повідомляв працівника поліції то такі спростовані з огляду на таке.

Згідно відеозапису MOVI 1615, долученого позивачем до матеріалів справи вбачається, що поліцейський сектору реагування патрульної поліції Відділення поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області Мартинюк Н.І. у зв`язку із порушенням позивачем правил дорожнього руху попрохав позивача пред`явити для огляду аптечку.

Позивач дійсно повідомляв працівника поліції про наявність у нього аптечки, яка знаходилася в багажнику та вогнегасника, який знаходився в салоні автомобіля, однак такі на вимогу працівника поліції для огляду не надав, відмовившись вийти з автомобіля.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про підтвердження факту відмови ОСОБА_1 надання для огляду працівнику поліції медичної аптечки, що презюмується, як необладнання автомобіля аптечкою та порушення водієм вимог п. 31.4.7 «є» ПДР України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача про відсутність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, а саме за порушення ч. 5 ст. 121 та ст. 125 КУпАП, оскільки такі підтверджені належними доказами і не спростовані позивачем.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 12 листопада 2021 року у справі № 156/910/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складено у строк встановлений частиною 3 статті 243 КАС України, однак підписаний повним складом суду 31 січня 2022 року у зв`язку із тим що суддя Улицький В.З. з 17 січня 2022 року по 28 січня 2022 року був відсутній у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.