Справа № 810/1792/16
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1792/16 Суддя першої інстанції: Балаклицький А. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Чаку Є.В. та Черпіцької Л.Т.,

за участю секретаря - Ворони Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Київської митниці на постанову Київського окружного адміністративного суду від 22 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ТОВ «Фоззі-Фуд» звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому з урахуванням уточнень просило визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці ДФС (процесуальним правонаступником якої є Київська митниця) про коригування митної вартості товарів від 23 листопада 2015 року № 125110010/2015/010207/2, № 125110010/2015/010208/2, № 125110010/2015/010209/2 та від 24 листопада 2015 року № 125110010/2015/010211/2.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 22 червня 2016 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку дослідженим доказам та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Скаржник вказує на те, що документи, які подані разом з митними деклараціями, містили розбіжності. Також відповідач зазначає, що підставою для прийняття рішень про коригування митної вартості товару стала відсутність об`єктивних, достовірних та документально підтверджених даних щодо включених до митної вартості товарів фактично понесених обов`язкових складових, а саме - витрат на транспортування товару та його страхування.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що належним доказом, який підтверджує розмір витрат на транспортування товару, є довідка про транспортні витрати, а належним і достатнім доказом для підтвердження витрат на страхування - страховий поліс.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року було зупинено провадження у справі за адміністративним позовом ТОВ «Фоззі-Фуд» до Київської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень до надання відповіді за судовим дорученням про надання правової допомоги до Окружного адміністративного суду м. Амстердам Королівства Голландії для з`ясування інформації (відповідності вартості товарів при митному оформленні, реальній вартості при продажі товару ТОВ «VION Food International B.V.» відповідно до контракту № 709 від 26 листопада 2014 року), яке видано в рамках розгляду адміністративної справи № 810/1076/16.

У зв`язку з ліквідацією Київського апеляційного адміністративного суду справа за адміністративним позовом ТОВ «Фоззі-Фуд» до Київської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень разом з апеляційною скаргою Київської митниці ДФС на постанову Київського окружного адміністративного суду від 22 червня 2016 року була передана до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Листом від 22 вересня 2021 року № 7.8-10-01/1125 Київська митниця Держмитслужби повідомила, що 11 лютого 2021 року до Київського окружного адміністративного суду надійшла відповідь від суду Східного Брабанта (Королівство Нідерланди) на судове доручення про надання правової допомоги.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року було поновлено провадження у справі та здійснено заміну відповідача у справі в порядку процесуального правонаступництва з Київської митниці ДФС на Київську митницю Держмитслужби.

Ухвалою суду від 16 грудня 2021 року, що занесена до протоколу судового засідання та окремим документом не викладалася, було здійснено заміну Київської митниці Держмитслужби на її процесуального правонаступника Київську митницю.

Під час судового засідання представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив суд відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 22 червня 2016 року - без змін, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що між VION Food International B.V. (Нідерланди) та ТОВ «Фоззі-Фуд» укладено контракт купівлі-продажу м`ясної продукції № 709 від 26 листопада 2014 року. Предметом поставки за вказаним контрактом була м`ясна продукція в асортименті, у кількості та за цінами, що визначаються відповідно до інвойсів, які є невід`ємною частиною контракту. Сторони домовились, що поставки здійснюються за умовами FCA Holland відповідно до Incoterms 2010. Місце доставки товару - митний пост «Київ - Західний», м. Київ, вул. Велика Кільцева, 4.

На підставі зазначеного контракту позивачем були імпортовані м`ясні продукти, а саме - свиняча печінка морожена без наявності теплової та кулінарної обробки торгівельної марки Food Family, країна виробництва Королівство Нідерланди, код УКТ ЗЕД .

З метою переміщення зазначеного товару через митний кордон України позивач подав до Київської міської митниці ДФС митні декларації від 23 листопада 2015 року № 125110010/2015/181203, від 23 листопада 2015 року № 125110010/2015/181201, від 23 листопада 2015 року № 125110010/2015/181200, від 24 листопада 2015 року № 125110010/2015/181222.

Згідно з вказаними деклараціями позивачем заявлено митну вартість товару за основним методом - за ціною договору (контракту), яка дорівнює 0,36 євро/кг.

Разом із митними деклараціями ТОВ «Фоззі-Фуд» надало, зокрема, такі документи: картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами; міжнародні автомобільні накладні (CMR); рахунки-фактури до договору про перевезення; довідки про транспортні витрати; інвойси; пакувальні листи; страхові поліси; зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу; договори про перевезення товару; інформацію про позитивні результати здійснення фітосанітарного контролю товару; інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару; сертифікати про походження товару загальної форми; заяви на перевезення вантажу; сертифікати якості; додатки до договору страхування.

За результатами здійснення аналізу документів, що подані разом з митними деклараціями, позивачу направлено запит, яким запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; документи, що підтверджують транспортно-експедиційні витрати.

ТОВ «Фоззі-Фуд» повідомило митний орган, що частина запитуваних документів вже надавалася до митного оформлення та додатково надало прайс-листи і комерційні пропозиції.

Дослідивши додаткові документи, Київська митниця ДФС прийшла до висновку, що вони не є достатніми для визнання заявленої митної вартості, у зв`язку з чим прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 23 листопада 2015 року № 125110010/2015/010207/2, № 125110010/2015/010208/2, № 125110010/2015/010209/2 та від 24 листопада 2015 року № 125110010/2015/010211/2.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями про коригування митної вартості товару, ТОВ «Фоззі-Фуд» звернулося до суду з позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Фоззі-Фуд», суд першої інстанції виходив з того, що під час митного оформлення задекларованого товару позивач надав усі документи, що необхідні для визначення митної вартості за ціною контракту. Суд першої інстанції зазначив, що перелік документів, які підтверджують вартість перевезення, зазначений у Правилах заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 599, не є вичерпним, у зв`язку з чим імпортером може бути наданий будь-який з документів, які можуть підтвердити транспортні витрати. Суд встановив, що ТОВ «Фоззі-Фуд» за всіма поставками надавало довідки про транспортні витрати, в яких містяться необхідні для підтвердження транспортних витрат відомості. Крім того до Київської митниці ДФС були подані міжнародні автомобільні накладні CMR, довідки про транспортні витрати та договори про надання транспортних послуг.

Стосовно посилання митного органу на відсутність підтвердження такої складової митної вартості товару як витрати, понесені на страхування товарів, суд першої інстанції зазначив, що страховий поліс є належним страховим документом, що посвідчує вартість страхування.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач під час розгляду справи не довів того, що позивач у деклараціях митної вартості зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості, або що надані митному органу документи містили розбіжності, у зв`язку з чим прийняв рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Фоззі-Фуд».

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ТОВ «Фоззі-Фуд», оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи згідно з переліком.

Зазначена норма права вказує на те, що митний орган, встановивши, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зобов`язаний направити письмову вимогу про надання додаткових документів згідно з переліком протягом 10 календарних днів.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі № 260/718/19, митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість сумніву у правильності заявленої позивачем митної вартості товару, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Приписи ст.ст. 53, 54 Митного кодексу України зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

У постанові від 22 серпня 2019 року у справі № 810/2784/18 Верховний Суд зазначив, що ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з п. 33 рішень від 23 листопада 2015 року № 125110010/2015/010207/2, № 125110010/2015/010208/2, № 125110010/2015/010209/2 та від 24 листопада 2015 року № 125110010/2015/010211/2, підставою для коригування митної вартості товарів стало те, що подані декларантом на підтвердження митної вартості товарів документи містять розбіжності, витребувані митним органом додаткові документи надані не у повному обсязі.

Також в оскаржуваних рішеннях зазначено, що митна вартість ґрунтується на відомостях про вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг та відомостях, зазначених в раніше прийнятих рішеннях про коригування митної вартості товарів.

Колегія суддів враховує, що в рішеннях про коригування митної вартості товарів від 23 листопада 2015 року № 125110010/2015/010207/2, № 125110010/2015/010208/2, № 125110010/2015/010209/2 та від 24 листопада 2015 року № 125110010/2015/010211/2 міститься лише загальне посилання на те, що надані позивачем документи містять розбіжності. У яких саме документах були виявлені розбіжності та в чому вони полягають митним органом в оскаржуваних рішеннях не зазначено.

Звертаючись до позивача з вимогою про надання додаткових документів, відповідач також вказав лише загальне посилання на те, що підставою для їх витребування є ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Зміст виявлених розбіжностей митний орган зазначив лише у запереченнях проти позовної заяви та в апеляційній скарзі.

Так, відповідач зазначає, що до митного оформлення не було надано документів, які б містили об`єктивні відомості про вартість транспортування та страхування товару.

Положеннями ч. 2 ст. 57 Митного кодексу України передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Відповідно до ч.ч. 4, 10 ст. 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються й інші витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. До таких витрат належать, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України та витрати на страхування цих товарів.

За змістом п. 6 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують вартість транспортування, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Згідно з правилами заповнення графи 20 розділу ІІІ Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

На підтвердження витрат на транспортування товарів ТОВ «Фоззі-Фуд» разом з митними деклараціями надало до митного оформлення копії договору про надання послуг з організації перевезення вантажів автомобільним транспортом міжнародного сполучення та транспортно-експедиційного обслуговування № 24 від 13 березня 2012 року, укладеного з ТОВ «Агротеп», рахунків на оплату, заявок на перевезення вантажів, довідок про транспортні витрати.

Митний орган наполягає на тому, що для підтвердження витрат на перевезення товару позивач зобов`язаний був надати платіжні документи щодо оплати транспортно-

експедиційних послуг за рахунками від 19 листопада 2015 року № 5642, № 5641, від 20 листопада 2015 року № 5688, № 5699 та від 23 листопада 2015 року № 5741.

Надаючи правову оцінку доводам відповідача, суд першої інстанції правильно зазначив, що Правила заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 599, містять загальний перелік документів, якими може бути підтверджений розмір витрат на перевезення товару.

Під час апеляційного розгляду справи колегія суддів виходить з того, що вказуючи на відсутність окремого документа, відповідач зобов`язаний був довести, що такий документ перебував або повинен був перебувати у розпорядженні декларанта, а його відсутність призводить до неможливості встановлення числового значення складових митної вартості.

Дослідивши умови договору про надання послуг з організації перевезення вантажів автомобільним транспортом міжнародного сполучення та транспортно-експедиційного обслуговування № 24 від 13 березня 2012 року, колегія суддів встановила, що у розділі 5 цього договору закріплено порядок здійснення розрахунків, згідно з яким оплата наданих послуг здійснюється протягом 30 банківських днів на підставі підписаного сторонами акту виконаних робіт або виставленого виконавцем рахунку на оплату.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідні рахунки на оплату послуг перевезення були складені 19, 20 та 23 листопада 2015 року, а вантажні митні декларації подані для митного оформлення товару подані 23 та 24 листопада 2015 року, тобто до закінчення тридцятиденного строку оплати послуг перевізника, визначеного в розділі 5 договору № 24 від 13 березня 2012 року.

Враховуючи, що на час митного оформлення товару строк проведення розрахунків за рахунками ТОВ «Агротеп» від 19 листопада 2015 року № 5642, № 5641, від 20 листопада 2015 року № 5688, № 5699 та від 23 листопада 2015 року № 5741 не настав, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи митного органу про те, що відсутність платіжних доручень, які підтверджують оплату таких рахунків, є перешкодою для визначення митної вартості товару.

Колегія суддів наголошує на тому, що вартість послуг з перевезення вантажів як складової митної вартості товару була підтверджена ТОВ «Фоззі-Фуд» шляхом надання рахунків на оплату та довідок про транспортні витрати.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що вказані документи містять розбіжності, які полягають в тому, що довідки про транспортні витрати були складені 18, 19, 23 листопада 2015 року, а рахунки щодо оплати транспортно-експедиційних послуг - 19, 20, 23 листопада 2015 року, в той час товар перетнув кордон України 20 та 22 листопада 2015 року. У зв`язку з цим митний орган наголошує на тому, що вказані документи були складені раніше фактичного надання послуг.

Разом з тим митний орган не зазначив яким чином вказані обставини впливають на можливість прийняття вказаних документів у якості належних доказів на підтвердження витрат на перевезення товару.

Дослідивши довідки про транспортні витрати, колегія суддів встановила, що вони містять посилання на реквізити інвойсу та заявки на перевезення вантажу, в яких визначені відомості про вид вантажу, його вагу, місце навантаження та розвантаження, маршрут перевезення (зокрема, у кілометрах). Такі відомості є достатніми для розрахунку вартості послуг перевезення.

За таких обставин факт складення таких документів до моменту перетину вантажем державного кордону України не свідчить про їх недійсність чи недостовірність зазначених у них відомостей про вартість послуг перевезення товарів.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ТОВ «Фоззі-Фуд» надало довідки про транспортні витрати, в яких містяться всі відомості, необхідні для підтвердження транспортних витрат.

Для підтвердження витрат на страхування вантажу ТОВ «Фоззі-Фуд» під час митного оформлення надало митному органу генеральний договір добровільного страхування вантажів № 101014611 від 06 грудня 2013 року, що укладений із ПАТ «Страхова компанія «Граве Україна» з додатками та полісів від 18 листопада 2015 року № 6905, № 6906, від 19 листопада 2015 року № 6935, № 6936, від 23 листопада 2015 року № 7007.

Положення п. 8 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що документами, які підтверджують витрати на страхування, є страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Правила заповнення декларації митної вартості, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 599, не встановлюють переліку документів, які можуть бути надані на підтвердження витрат на страхування.

Відносини у сфері страхування регулює Закон України «Про страхування», який спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб.

Разом з тим, визначення поняття «страхові документи» та «вартість страхування» вказаний Закон також не містить.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Отже, надані позивачем поліси до генерального договору добровільного страхування вантажів № 101014611 від 06 грудня 2013 року є належними доказами, які підтверджують укладення договору страхування.

У вказаних полісах зазнані відомості про страховика, страхувальника, номер замовлення, опис вантажу, маршрут перевезення, номер інвойсу, вид транспортного засобу, застраховані ризики, дату початку перевезення, суму інвойсу, страхову суму, тариф та страхову премію.

Доводи відповідача про те, що надані ТОВ «Фоззі-Фуд» поліси не є належним доказом, який підтверджує розмір витрат на страхування, ґрунтуються на тому, що зазначений у полісах розмір страхової суми відрізняється від вартості товару, зазначеної в інвойсах та вартості транспортних витрат.

Надаючи оцінку доводам митного органу щодо розбіжностей у вартості майна, що зазначена в полісі та в інвойсі, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду із вказаного питання, що викладена в постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 810/1819/16. Суд касаційної інстанції зазначив, що страхова сума визначається страхувальником самостійно на власний розсуд, виходячи з уявлення про можливі страхові ризики і, як правило, не збігається з договірною (контрактною) вартістю товару та є вищою, в той же час розбіжність між даними страхового полісу про страхову суму та договірною (контрактною) вартістю товару жодним чином не свідчить про заниження декларантом митної вартості товару.

Відтак розбіжність між страховою сумою, зазначеною в полісі та вартістю товару разом з вартістю послуг на його перевезення, що вказані в інвойсі та довідці про транспорті витрати, не свідчить про порушення вимог митного законодавства з боку ТОВ «Фоззі-Фуд» та не може бути підставою для коригування митної вартості товару.

Відповідач також вказував на те, що вказаний у полісах розмір страхового тарифу (0,16 %) не відповідає п. 3.6.1 Генерального договору добровільного страхування вантажів № 101014611 від 06 грудня 2013 року, де вказано, що за цим договором страхування встановлено страховий тариф у розмірі 0,2% від страхової суми по кожному перевезенню.

На виконання вимог суду апеляційної інстанції ТОВ «Фоззі-Фуд» надало додаткові пояснення, в яких зазначило, що до Генерального договору добровільного страхування вантажів № 101014611 від 06 грудня 2013 року була укладена додаткова угода № 3 від 31 липня 2015 року, якою п. 3.6.1 вказаного договору було викладено у новій редакції, яка передбачає, що розмір страхового тарифу становить 0,16% від страхової суми по кожному перевезенню.

Колегія суддів враховує, що вказана додаткова угода не була надана позивачем до митного оформлення. Водночас повідомлення про надання додаткових документів та рішення про коригування митної вартості товарів не містили в собі інформації про те, які саме розбіжності у наданих декларантом документа були виявлені митним органом та стали перешкодою для визначення митної вартості товару за основним методом.

Крім того, серед переліку додаткових документів, які позивачу було запропоновано надати в порядку ст. 53 Митного кодексу України, документи, що підтверджують вартість страхування - відсутні.

За таких обставин ТОВ «Фоззі-Фуд» було обмежене у можливості об`єктивно визначити зміст виявлених митним органом розбіжностей та визначити перелік документів, які необхідно надання з метою спростування сумнівів відповідача у правильності задекларованої митної вартості товарів.

Враховуючи, зміст виявлених розбіжностей у документах декларанта відповідачем був розкритий лише у запереченнях проти позовної заяви та в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає можливим перевірити наявність чи відсутність таких розбіжності з урахуванням тих документів, які були подані під час судового розгляду справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що страхований тариф, зазначений у полісах від 18 листопада 2015 року № 6905, № 6906, від 19 листопада 2015 року № 6935, № 6936, від 23 листопада 2015 року № 7007, відповідає розміру страхового тарифу, визначеного п. 3.6.1 Генерального договору добровільного страхування вантажів № 101014611 від 06 грудня 2013 року у редакції, передбаченій додатковою угодою № 3 від 31 липня 2015 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що у відповідача не було перешкод для визначення витрат ТОВ «Фоззі-Фуд» на страхування на підставі відповідних полісів.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, як це передбачено ч. 1 ст. 90 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку про те, що надані ТОВ «Фоззі-Фуд» документи не містять у собі розбіжностей щодо вартості витрат на перевезення та страхування товару.

Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення про задоволення адміністративного позову ТОВ «Фоззі-Фуд».

Доводи апеляційної скарги Київської митниці не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 22 червня 2016 року, та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 22 червня 2016 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Київської митниці - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 22 червня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді Є.В. Чаку

Л.Т. Черпіцька

Постанова складена у повному обсязі 07 лютого 2022 року.