Справа № 560/3870/20
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3870/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

08 лютого 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Курка О. П. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на окрему ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.08.2020, яке набрало чинності згідно з постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2021, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію по інвалідності згідно з Законом України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" та зобов`язав відповідача призначити та здійснити нарахування і виплату пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" в розмірі 60% суми заробітної плати, зазначеної в довідках про складові заробітної плати.

15 липня 2021 року позивач звернулась до суду з заявою у порядку ст. 383 КАС України щодо порушення відповідачем вимог закону під час виконання рішення. Позивачка зазначає, що при призначенні пенсії у розмірі 60% суми заробітної плати, зазначеної у довідках про складові заробітної плати, відповідач протиправно не врахував грошову компенсацію за невикористану відпустку, яка теж зазначена у довідці.

08 листопада 2021 року Хмельницьким окружним адміністративним судом було винесено окрему ухвалу.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

Позивач своїм правом, передбаченим ст. ст. 300 304 КАС України, не скористалась та не подала відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2022 року розгляд справи призначено на 01 лютого 2022 року.

31 січня 2022 року до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі.

31 січня 2022 року від відповідача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Крім того, зазначено, що в разі неможливості розгляду справи в режимі відеокнференції відкласти розгляд справи на іншу дату.

Колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2022 року в задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеконференції було відмовлено.

Також, судом було досліджено клопотання про відкладення судового засідання та встановлено, що жодних належних та достатніх доказів на підтвердження неможливості представника прибути в судове засідання для розгляду справи, до клопотання не надано, а тому судова колегія вирішила, що вказане клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Підставами застосування ст. 383 КАС України є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення у справі.

Статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

У статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. До такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно із зазначеним Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувались внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, для обчислення пенсії включаються усі види оплати праці (виплат, доходу), на які нарахований збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з ч. 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до статті 2 вказаного Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. Відповідно до Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Отже, компенсація за невикористану відпустку входить до системи оплати праці державного службовця.

У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2014 (справа № 21-314а14) зазначається, що аналіз положень статті 37 Закону № 3723-XII, статті 41 Закону № 1058-IV та статті 66 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» дає підстави вважати, що суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, включаються до складу заробітної плати державного службовця та враховуються при обчисленні розміру його пенсії. Аналогічний підхід до застосування вказаних норм висловлений і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 03 липня 2018 у справі №464/3737/17 та від 11 лютого 2020 у справі № 560/2846/19.

Досліджуючи матеріали справи судом встановлено, що згідно резолютивної частини у справі № 560/3870/20 суд зобов`язав Головне управління призначити та здійснити нарахування і виплату позивачці з 17.01.2020 пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" в розмірі 60% суми заробітної плати, зазначеної в довідці про складові заробітної плати від 29.12.2018 №187/Р/22-09-05-46 та довідці про складові заробітної плати від 22.12.2018 №188/Р/22-09-05-46.

Задовольняючи позов, суд не обмежував складові заробітної плати позивачки, наведені у довідках, будь-якими окремими складовими. Це означає, що відповідач був зобов`язаний при призначенні пенсії врахувати усі складові, які зазначені у цих довідках.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що розрахунок пенсії позивача повинен здійснюватись з урахуванням сум усіх складових заробітної плати, вказаних у довідках, на які нараховані страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування), у тому числі і з урахуванням компенсації за невикористану відпустку.

З огляду на встановлені обставини, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що посадові особи ГУ ПФУ в Хмельницькій області, відповідальні за призначення та проведення перерахунку пенсії позивачки, порушили вимоги закону і судового рішення під час вирішення питання призначення пенсії позивачу, що вказує на наявність підстав для прийняття окремої ухвали відповідно до ч. 1 ст. 249 КАС України.

Положеннями ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують вищезазначені обставини.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а окрему ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Курко О. П. Біла Л.М.