Справа № 159/5391/21
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 159/5391/21 пров. № А/857/19556/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Приступи Р.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Волкова Ю.Ф.,

час ухвалення рішення не вказано,

місце ухвалення рішення м. Ковель,

дата складання повного тексту рішення: 06.10.2021 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО №4721932 від 03.09.2021.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2021 року позов задоволено. Скасовано постанову серії ЕАО № 4721932 від 03.09.2021 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у виді штрафу у розмірі 1700 грн та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Стягнуто з Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень в користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судового збору.

Рішення мотивоване тим, що відповідач в особі працівника патрульної поліції, який розглянув справу, не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази, які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржена постанова відповідає вимогам чинного законодавства, прийнята у межах і у спосіб, визначений законом. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 сертифікований, є придатним до застосування. Обставини щодо перевищення позивачем швидкості руху ТЗ у межах населеного пункту на 70 км підтверджуються відеозаписом та фотознімком із пристрою TruCam LTI 20/20 і нагрудної камери інспектора. При цьому використання вказаного приладу у ручному режимі не заборонено та не суперечить вимогам до застосування такого приладу. Зазначає, що відповідно до листа Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018, листа ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 лазерний вимірювач TRUCAM відноситься до ручних вимірювачів швидкості ТЗ. Закріплення такого пристрою стаціонарно може убезпечити виникнення похибки у результаті вимірювання швидкості руху, однак у даному випадку таке перевищення є значним (на 70 км), а отже поза межами можливої похибки. Також зазначив, що оскільки застосований прилад є лазерним, тому відповідно до розділу 3 ДСТУ 8809:2018 при вимірюванні швидкості враховує просторово-часові параметри місцезнаходження ТЗ залежно від зміни відстані до ТЗ за період між лазерними імпульсами.

Крім того зазначає, що крім зазначених, доказом вчинення правопорушення також є схема встановлення інформаційно-вказівних дорожніх знаків 5.70 «Фото-, відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» на автодорозі М-19 «Доманове Ковель Чернівці Тереблече» та відповідно, в оскаржуваній постанові зазначено 117 км. а/д М-19.

Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечив щодо доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 03.09.2021 серії ЕАО №4721932, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність цієї постанови, зважаючи на таке.

Згідно з п. 12.4 Правил дорожнього руху України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Вимогами ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», зокрема, передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 4 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Колегія суддів зазначає, що до матеріалів справи додано диск з відеозаписами та фотофіксацією події, яка описана в постанові про адміністративне правопорушення, які в розумінні ст. 251 КУпАП є належними доказами по справі.

Колегія суддів зазначає, що прилад TruCam LTI 20/20 №ТС008357 є ручним приладом контролю категорії лазерних вимірювачів швидкості, що підтверджується наданою технічною документацією: сертифікатом відповідності від 23.12.2020 №UA/TR.001 22 054-20, сертифікатом перевірки типу від 26.12.2018 UA/TR001 241-18, а тому фіксація швидкості руху в ручному режимі за його допомогою є правомірною.

Крім того, згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, безпідставними є покликання позивача на те, що основний доказ, за допомогою якого визначалася швидкість руху його автомобіля, не є допустимим, достовірним та достатнім доказом, оскільки на момент визначення швидкості TruCam знаходився в руках поліцейського.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що із наявного у матеріалах справи відеозапису та фото правопорушення, які містяться на DVD диску, підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 порушення вимог ПДР України. Даний відеозапис та фото містять інформацію про обставини події та підтверджують скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, а також проведення поліцейським розгляду адміністративної справи у відповідності до вимог законодавства.

Покликання апелянта на відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Відтак, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, оскільки останній рухався в автомобілі у населеному пункті з перевищенням встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04), згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені вище обставини і норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що під час встановлення адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому висновок суду першої інстанції про протиправність оскаржуваної постанови є помилковим і необґрунтованим.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 272, 286, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2021 року у справі № 159/5391/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 17.01.2022 року