Справа № 380/6014/20
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/6014/20 пров. № А/857/19786/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року (головуючого судді Хоми О.П., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 10 год. 35 хв. повний текст рішення складено 26.10.2021) у справі №380/6014/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 29.07.2020 звернувся в суд з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог до Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції в якому просить визнати протиправними дії відповідача в не виплаті грошового забезпечення щодо нарахування та сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування зі сум грошового забезпечення, які були присудженні постановами Сихівського районного суду м. Львова від 13.12.2006 у справі № 2-1980/06 та Львівського окружного адміністративного суду від 17.01.2012 у справі №2а-14133/11/1370 та в неодноразовому ігноруванні судових рішень, які набрали законної сили, а саме постанови Львівського окружного адміністративного суду від 22.10.2013 у справі №813/6837/13-а в частині зобов`язання сплатити збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та постанови Франківського районного суду м. Львова від 29.07.2017 у адміністративній справі №813/3185/16 щодо сплати збору з присуджених сум у відповідності до ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених в абзаці 7 пункту 1 частини 1 статті 4 цього Закону (військових частин та органів, які виплачують грошове забезпечення особам, зазначеним у пункті 9 частини 1 статті 4 цього Закону), за ставкою в розмірі 34,7 відсотка суми грошового забезпечення, зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити збір на обов`язкове державне пенсійне страхування зі суми компенсації за затримку виплати заробітної плати 5 567,87 грн, з суми компенсації за формене обмундирування - 566,32 грн, які були присуджені позивачу постановою Сихівського районного суду м. Львова від 13.12.2006 у справі № 2-1980/06 та суми компенсації за затримку виплати заробітної плати (грошового забезпечення) - 23 366,56 грн, яка була присуджена позивачу постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.10.2012 у справі №2а-14133/11/1370 у відповідності до ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених в абзаці 7 пункту 1 частини 1 статті 4 цього Закону (військових частин та органів, які виплачують грошове забезпечення особам, зазначеним у пункті 9 частини 1 статті 4 цього Закону), за ставкою в розмірі 34,7 відсотка суми грошового забезпечення, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку за період з 07.02.2006 по 31.10.2020 в розмірі - 726 387 (сімсот двадцять шість тисяч триста вісімдесят сім) грн 28 к. (сума вказана без утримання обов`язкових платежів та зборів), встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 позов ОСОБА_1 до Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» залишено без розгляду в частині позовних вимог про:

- визнання протиправними дій Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» в не виплаті грошового забезпечення щодо нарахування та сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з сум грошового забезпечення, які були присудженні постановами Сихівського районного суду м.Львова від 13.12.2006 у справі № 2-1980/06 та Львівського окружного адміністративного суду від 17.01.2012 у справі №2а-14133/11/1370, та в неодноразовому ігноруванні судових рішень, які набрали законної сили, а саме постанови Львівського окружного адміністративного суду від 22.10.2013 у справі №813/6837/13-а в частині зобов`язання сплатити збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та постанови Франківського районного суду м. Львова від 29.07.2017 у адміністративній справі №813/3185/16 щодо сплати збору з присуджених сум у відповідності до статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених в абзаці 7 пункту 1 частини 1 статті 4 цього Закону (військових частин та органів, які виплачують грошове забезпечення особам, зазначеним у пункті 9 частини 1 статті 4 цього Закону), за ставкою в розмірі 34,7 відсотка суми грошового забезпечення;

- зобов`язання Державну установу «Львівська виправна колонія (№48)» нарахувати та сплатити збір на обов`язкове державне пенсійне страхування зі суми компенсації за затримку виплати заробітної плати 5 567,87 грн, з суми компенсації за формене обмундирування - 566,32 грн, які були присуджені ОСОБА_1 постановою Сихівського районного суду м. Львова від 13.12.2006 у справі № 2-1980/06 та суми компенсації за затримку виплати заробітної плати (грошового забезпечення) - 23 366,56 грн, яка була присуджена ОСОБА_1 постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.10.2012 у справі №2а-14133/11/1370 у відповідності до статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених в абзаці 7 пункту 1 частини 1 статті 4 цього Закону (військових частин та органів, які виплачують грошове забезпечення особам, зазначеним у пункті 9 частини 1 статті 4 цього Закону), за ставкою в розмірі 34,7 відсотка суми грошового забезпечення.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2021 апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» залишено без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 у справі № 380/6014/20 без змін.

Оскаржуваним рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Вказує, що постановою Франківського районного суду м. Львова від 29 травня 2017 року у справі № 813/3185/16, яка набрала законної сили 16.06.2017 задоволено позов, також постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року у справі №876/4677/18 накладено штраф на керівника Львівської виправної колонії №48 за невиконання рішення суду, а саме постанови Франківського районного суду м. Львова від 29 травня 2017 року у справі № 813/3185/16, а ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 02.06.2020 справа №813/3185/16, яка набрала законної сили 02.07.2020 накладено штраф на керівника Львівської виправної колонії №48 за повторне невиконання рішення суду. Суд не врахував рішення судів, які передбачають бездіяльність відповідача, що позбавило його можливості отримати своєчасно та в повному обсязі належну йому пенсію, оскільки відповідач шляхом обману не нараховував та не сплачував страхові внески з присуджених сум і не включав своєчасно їх в довідку, в подальшому були включені в довідку присуджені кошти по двом судовим рішенням, але при цьому не нарахував та не сплатив страхові внески в повному обсязі, що і спричинило звернення до суду з даним позовом. Зазначає, що відповідач ігнорував виконання неодноразових судових рішень, які набрали законної сили щодо нарахування та сплати збору на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум грошового забезпечення за період проходження ним служби з жовтня 2000 року по 06 лютого 2006 року, дані кошти мали бути нараховані та сплачені відповідачем в день звільнення 06 лютого 2006 року, але вони не нараховані та не сплачені своєчасно, тобто більше як 14 років хоча з цього приводу існує не одне судове рішення, якими визнано дії відповідача протиправними та зобов`язано нарахувати та сплатити дані кошти.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно із частиною 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 працював та проходив службу в Державній установі «Львівська виправна колонія (№48)» з 13.12.2000 по 06.02.2006 на посаді старшого інженера енерго-механічного відділу.

Наказом від 06.02.2006 №8 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів кримінально-виконавчої системи в запас з 06.02.2006.

У 2006 році позивач звернувся до Сихівського районного суду м. Львова із позовною заявою до Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» про стягнення заборгованості по заробітній платі та іншим виплат та відшкодування моральної шкоди.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 13.12.2006 у справі №2-1980/06, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2011, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме стягнуто з Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» невиплачену надбавку за безперервний стаж в КВС 812 грн 54 к; матеріальну допомогу 3 853 грн 06 к; компенсацію за несення служби понад установлений законодавством робочий час 17 443 грн 52 к.; компенсацію за формене обмундирування 566 грн 32 к; за несення служби в нічний час 1 272 грн 52 к; компенсацію за затримку виплати заробітної плати 29 515 грн 83 к.

Присуджені рішенням Сихівського районного суду м Львова від 13.12.2006 у справі №2-1980/06 грошові суми виплачені ОСОБА_1 у розмірі 29 515 грн 83 к. шляхом списання коштів з рахунку ДУ ЛВК №48 згідно з платіжними вимогами: №1148/16 від 13.07.2011 - сума 24 372 грн 74 к; №1148/16 від 18.07.2011 - сума 5 143 грн 09 к.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.01.2012 у справі №2а-14133/11/1370, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2012, позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» на його користь компенсацію за затримку виплати заробітної плати в розмірі 23 366 грн 56 к.

На виконання рішення від 17.01.2012 у справі №2а-14133/11/1370 Державною установою «Львівська виправна колонія (№48)» сплачено на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 23 366 грн 56 к. двома платежами: 15 021 грн 21 к., що підтверджується меморіальним ордером №2 від 29.03.2012; 8 345 грн 35 к., що підтверджується платіжною вимогою від 11.04.2012 № 11/В-11.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22.10.2013 у справі 813/6837/13-а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме:

- визнано протиправними дії Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» щодо несплати страхових внесків з грошового забезпечення, на яке нараховуються страхові внески, та яке було присуджено ОСОБА_1 постановами Сихівського районного суду м.Львова від 13.12.2006 у справі №2-1980/06 та від 17.01.2012 у справі №2а-14133/11/1370;

- зобов`язано Державну установу «Львівська виправна колонія (№48)» сплатити збір на обов`язкове державне пенсійне страхування зі сум грошового забезпечення, на яке нараховуються страхові внески, та яке було присуджено ОСОБА_1 постановами Сихівського районного суду м.Львова від 13.12.2006 у справі №2-1980/06 та від 17.01.2012 у справі №2а-14133/11/1370;

- визнано протиправними дії Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» щодо видачі ОСОБА_1 довідки №10 про заробітну плату для обчислення пенсії від 04.09.2013, у яку не увійшли суми грошового забезпечення, на яке нараховуються страхові внески, та яке стягнуто постановами Сихівського районного суду м.Львова від 13.12.2006 у справі №2-1980/06 та від 17.01.2012 у справі №2а-14133/11/1370;

- зобов`язано Державну установу «Львівська виправна колонія (№48)» видати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату для обчислення пенсії з врахуванням грошового забезпечення, на яке нараховуються страхові внески, та яке стягнуто постановами Сихівського районного суду м.Львова від 13.12.2006 у справі №2-1980/06 та від 17.01.2012 у справі №2а-14133/11/1370.

Постанова суду від 22.10.2013 у справі 813/6837/13-а сторонами не оскаржувалась та набрала законної сили 11.11.2013.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 29.05.2017 у справі №813/3185/16 задоволено позов ОСОБА_1 до Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії і встановлення судового контролю, а саме:

- визнано протиправними дії Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» щодо нарахування страхових внесків (єдиний внесок) відповідно до ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції до 2007 року, що діяла в період проходження служби особи рядового і начальницького складу ОСОБА_1 2001 2006 років;

- визнано протиправними дії Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» щодо не врахування висновків у постанові Львівського окружного адміністративного суду від 22.10.2013 у справі №813/6837/13-а в частині зобов`язання сплатити збір на обов`язкове державне пенсійне страхування;

- зобов`язано Державну установу «Львівська виправна колонія (№48)» нарахувати та сплатити збір на обов`язкове державне пенсійне страхування зі сум грошового забезпечення, на яке нараховуються страхові внески, та яке було присуджено ОСОБА_1 постановами Сихівського районного суду м.Львова від 13.12.2006 у справі № 2-1980/06 та Львівського окружного адміністративного суду від 17.01.2012 у справі №2а-14133/11/1370 у відповідності до ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464 VI єдиний внесок для платників, зазначених в абзаці 7 пункту 1 частини 1 статті 4 цього Закону (військових частин та органів, які виплачують грошове забезпечення особам, зазначеним у пункті 9 частини 1 статті 4 цього Закону), за ставкою в розмірі 34,7 відсотка суми грошового забезпечення;

- зобов`язано Державну установу «Львівська виправна колонія (№48)» подати до 30.06.2017 звіт про виконання судового рішення.

Отже, відповідно до судових рішень від 22.10.2013 у справі №813/6837/13-а та від 29.05.2017 у справі №813/3185/16 Державну установу «Львівська виправна колонія (№48)»мзобов`язано нарахувати та сплатити страхові внески за ставкою в розмірі 34,7 відсотка суми грошового забезпечення не зі всіх сум, присуджених ОСОБА_1 постановами від 13.12.2006 у справі №2-1980/06 та від 17.01.2012 у справі №2а-14133/11/1370, а лише з тих сум грошового забезпечення, на які нараховуються страхові внески.

На виконання постанови Франківського районного суду м. Львова від 29.05.2017 у справі №813/3185/16 Державною установою «Львівська виправна колонія (№48)» розраховано та сплачено 811 грн 43 к. збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що підтверджується платіжним дорученням від 29.06.2017 №323.

Державна установа «Львівська виправна колонія (№48)» подала до Франківського районного суду м. Львова звіт від 30.06.2017 №4/1652 про виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 29.05.2017 у справі №813/3185/16.

05.07.2017 ОСОБА_1 звернувся до Франківського районного суду м. Львова із заявою, в якій просив суд встановити новий строк подання звіту та накласти штраф на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови Франківського районного суду м. Львова від 29.05.2017 у справі № 813/3185/16.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 06.06.2018 у справі №813/3185/16 заяву ОСОБА_1 задоволено частково шляхом накладення на керівника Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» за не виконання звіту про виконання постанови Франківського районного суду м. Львова від 29.05.2017 у справі №813/3185/16 в частині зобов`язання вчинити нарахування та оплату страхових внесків із грошових коштів в розмірі 23 366 грн 56 к. та 566 грн 32 к. штрафу у розмірі двадцяти мінімальних заробітних плат, що в грошовому еквіваленті становить 35 240 грн, з яких 17 620 грн стягнуто в користь ОСОБА_1 та 17 620 грн до Державного бюджету України.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2018 у справі №813/3185/16 ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 06.06.2018 скасовано та на керівника Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» накладено штраф за не виконання звіту про виконання постанови Франківського районного суду м. Львова від 29.05.2017 у справі №813/3185/16 у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 01.01.2018, що в грошовому еквіваленті становить 35 240 грн, з яких 17 620 грн стягнуто в користь ОСОБА_1 та 17 620 грн до Державного бюджету України, та зобов`язано Державну установу «Львівська виправна колонія (№48)» подати звіт про виконання постанови Франківського районного суду м. Львова від 29.05.2017 у справі № 813/3185/16 в місячний строк з дня отримання постанови суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 02.06.2020 у справі №813/3185/16 на керівника Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» накладено штраф за повторне невиконання рішення суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2020 скасовано ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 02.06.2020 у справі №813/3185/16 та прийнято постанову, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про повторне накладення штрафу на керівника Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» та встановлення нового строку подання звіту.

Підставою для скасування ухвали від 02.06.2020 у справі №813/3185/16 стали висновки суду апеляційної інстанції про виконання Державною установою «Львівська виправна колонія (№48)» постанови Франківського районного суду м. Львова від 29.05.2017 у справі №813/3185/16 шляхом сплати платіжним дорученням від 29.06.2017р. №323 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 8 113 грн. 43 коп.

Таким чином, виконання постанови Франківського районного суду м. Львова від 29.05.2017 у справі №813/3185/16 відбулося датою сплати Державною установою «Львівська виправна колонія (№48)» збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 8 113 грн 43 коп. - 29.06.2017, у зв`язку з чим подано звіт від 30.06.2017р. №4/1652.

Позивач, вважаючи протиправною поведінку Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» щодо невиплати грошового забезпечення, а саме нарахування та сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з сум грошового забезпечення, які присуджені йому рішеннями судів від 13.12.2006 у справі №2-1980/06 та від 17.01.2012 у справі №2а-14133/11/1370, а також невиконання відповідачем рішень судів від 22.10.2013 №813/6837/13-а та від 29.05.2017 №813/3185/16, звернувся з даним позовом до суду.

При цьому, ураховуючи обставини, встановлені ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 у справі № 380/6014/20, яка набрала законної сили згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2021, фактично предметом позову є стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку за період з 07.02.2006 по 31.10.2020 в розмірі - 726 387 грн 28 к. (сума вказана без утримання обов`язкових платежів та зборів).

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Згідно з частиною першою статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КзПП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається із змісту позовної заяви та мотивів викладених у апеляційній скарзі, єдиною підставою, на яку посилається позивач щодо несвоєчасної виплати належних йому при звільненні сум, є систематичне не виконання відповідач рішень судів, якими підтверджується факт не виплати грошового забезпечення позивача в частині сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування зі сум грошового забезпечення по сьогоднішній день, що присуджені судовими рішеннями, які набрали законної сили у справах №2-1980/06, №2а-14133/11/1370, 813/6837/13, №813/3185/16.

Вказана позовна вимога є похідною від позовних вимог ОСОБА_1 до Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)», які ухвалою від 26.01.2021, яка набрала законної сили, залишено без розгляду з підстав пропущення строків звернення до суду.

Наявність ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 26.01.2021, що набрала законної сили, унеможливлює розгляд таких позовних вимог в межах даного позову, а тому зазначені доводи та обґрунтування судом до уваги не беруться, а апеляційна скарга не вказує про обставини, які не правильно застосував суд першої інстанції, а тільки підтверджує обґрунтованість прийнятого рішення.

Згідно із частиною 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції, що повнота виконання судових рішень, на невиконання яких посилається ОСОБА_1 , була вже предметом судового розгляду.

Так, постановою Франківського районного суду м. Львова від 29.05.2017 у справі № 813/3185/16 зобов`язано Державну установу «Львівська виправна колонія (№48)» нарахувати та сплатити збір на обов`язкове державне пенсійне страхування зі сум грошового забезпечення, на яке нараховуються страхові внески, та яке було присуджено ОСОБА_1 постановами Сихівського районного суду м.Львова від 13.12.2006 у справі № 2-1980/06 та Львівського окружного адміністративного суду від 17.01.2012 у справі №2а-14133/11/1370 у відповідності до ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених в абзаці 7 пункту 1 частини 1 статті 4 цього Закону (військових частин та органів, які виплачують грошове забезпечення особам, зазначеним у пункті 9 частини 1 статті 4 цього Закону), за ставкою в розмірі 34,7 відсотка суми грошового забезпечення.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2020 у справі № 813/3185/16 встановлено виконання Державною установою «Львівська виправна колонія (№48)» постанови Франківського районного суду м. Львова від 29.05.2017 у справі № 813/3185/16.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, встановлені постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2020 у справі № 813/3185/16 обставини підтверджують виплату Державною установою «Львівська виправна колонія (№48)» ОСОБА_1 у встановленому законом розмірі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування зі всіх сум грошового забезпечення, на які нараховуються страхові внески.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України чинного на час виникнення спірних правовідносин, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з ОСОБА_1 проведено розрахунок відповідачем, що спростовує його доводи, якими він обґрунтовує свою позовну вимогу про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку за період з 07.02.2006 по 31.10.2020 в розмірі - 726 387 грн 28 к., а судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року у справі №380/6014/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль