Справа № 520/19394/21
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

03 лютого 2022 р. справа №520/19394/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Бідонька А.В. розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (м-н Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у відмові в призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- скасувати рішення відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 712 від 10.02.2021 та №96 від 03.08.2021 року, згідно якого ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.12.2004 року по 16.12.2019 рік згідно довідок №12 від 20.05.2019 та №13 20.05.2019 та трудової книжки № НОМЕР_2 , та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 05.12.2020 року.

Оскільки в період з 31.01.2022 по 02.02.2022 суддя Бідонько А.В. перебував у щорічній відпустці, тому розгляд справи здійснюється в перші робочі дні після відпустки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з метою призначення пенсії за віком. Однак Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Позивач вважає дії відповідача протиправними, та звернувся до суду за захистом свої прав.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 відкрито спрощене провадження в порядку передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачам, що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

29.12.2021 ухвалою Харківського окружного адміністративного суду клопотання представника відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про залучення у якості співвідповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення. Залучено в якості другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська обл., 46001) по даній справі.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, надав відзив, відповідно до якого вказав, що до страхового стажу позивача відповідач не врахував періоди роботи: з 01.01.2004 по 16.12.2009, з 02.03.2010 по 16.02.2011., 02.03.2011 по 30.01.2012, з 03.02.2012 по 23.01.2013, з 01.02.2013 по 31.12.2013, з 03.01.2014 по 24.10.2014, з 01.11.2014 по 25.09.2015, з 01.10.2015 по 10.04.2019 роки, оскільки відсутня інформація про зарахування страхових внесків до Пенсійного фонду російської Федерації, так, у позивача наявний трудовий стаж 25 років 00 місяців 14 днів, у зв`язку з чим позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно Закону № 1058.

Від відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, відзиву на адміністративний позов не надходило, отже, своїм правом на подання відзиву по адміністративній справі відповідач не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи та вказані заяви, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова з заявою від 04.02.2021 року за призначенням/перерахунком пенсії з такими документами: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, заява про призначення/перерахунок пенсії, паспорт або ID-картка або посвідка, диплом (свідоцтво, атестат) про навчання, довідка із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2021 року по день звернення, довідка про джерела доходів з 01.07.2000 р., довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року, довідка про зміну назви організації, довідка про прийняття на роботу (навчання), документи про місце проживання (реєстрації особи).

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова з заявою від 27.07.2021 року за призначенням/перерахунком пенсії з такими документами: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, заява про призначення/перерахунок пенсії, паспорт або ID-картка або посвідка, диплом (свідоцтво, атестат) про навчання, довідка із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2021 року по день звернення, довідка про відкритий рахунок в банку, довідка про джерела доходів з 01.07.2000 р., довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року, довідка про зміну назви організації, довідка про прийняття на роботу (навчання), документи про місце проживання (реєстрації) особи, інший документ, трудова книжка або документи про стаж.

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова з заявою від 20.10.2021 за призначенням/перерахунком пенсії з такими документами: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, заява про призначення/перерахунок пенсії, паспорт або ID-картка або посвідка, диплом (свідоцтво, атестат) про навчання, довідка із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2021 року по день звернення, довідка про відкритий рахунок в банку, довідка про джерела доходів з 01.07.2000 р., довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року, довідка про зміну назви організації, довідка про прийняття на роботу (навчання), документи про місце проживання (реєстрації) особи, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, інший документ, трудова книжка або документи про стаж.

Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області № 712 від 10.02.2021 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії, оскільки на підставі наданих позивачем документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу загальний страховий стаж складає 25 років 0 місяців 14 днів, що в свою чергу не відповідає вимогам ст. 26 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області № 96 від 03.08.2021 позивачу відмовлено, відповідно до якого вказано що, необхідний страховий стаж відповідно до ст. 26 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 27 років. На підставі поданих до ГУ ПФУ у Харківській області документів, страховий стаж позивача складає 25 років 00 місяців 14 днів. До страхового стажу відповідач не врахував періоди роботи: з 01.01.2004 по 16.12.2009, з 02.03.2010 по 16.02.2011., 02.03.2011 по 30.01.2012, з 03.02.2012 по 23.01.2013, з 01.02.2013 по 31.12.2013, з 03.01.2014 по 24.10.2014, з 01.11.2014 по 25.09.2015, з 01.10.2015 по 10.04.2019 роки, оскільки відсутня інформація про зарахування страхових внесків до Пенсійного фонду російської Федерації.

Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приписами статті 46 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України).

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Пенсійні правовідносини регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV), який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 1 Закону № 1058-ІV встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно із п. 1 ч.1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ч.1 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 22-1).

Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (пункт 4.1 Порядку № 22-1).

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N 1566/11846.

Підпунктом 2 пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Згідно з пунктами 4.1, 4.2 Порядку, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявні копії заяв про призначення/перерахунок пенсії разом з додатками, які позивачем були надані відповідачам для призначення пенсії за віком, зокрема, позивач надав довідки про заробітну плату, а також в матеріалах справи наявна інформація щодо сплати страхових внесків.

У спірних рішеннях відповідачів зазначено, що необхідно долучити довідки про заробітну плату для обчислення пенсії із зазначенням підстав її видачі та інформацією про сплату страхових внесків або акт зустрічної перевірки.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 712 від 10.02.2021 та у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 96 від 03.08.2021 року не надано фактичної оцінки документи, які подані позивачем на призначення пенсії, та не зазначено належними чи неналежними є подані документи.

Отже, за таких підстав, суд приходить до висновку про скасування рішення відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 712 від 10.02.2021 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 96 від 03.08.2021 року, згідно яких ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 з 01.12.2004 по 10.04.2019 роки працював у ТОВ «Елгад Мост» та у ТОВ «Елгад», після реорганізаціїї у вигляді приєднання ТОВ «Елгад Мост» до ТОВ «Елгад».

Згідно записів трудової книжки позивач з 01.12.2004 року переведений на посаду старшого механіка та звільнений 19.12.2007 року у зв`язку з закінченням строку дії трудового договору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Трудового Кодексу Російської Федерації; з 20.12.2017 року прийнятий на будівельний майданчик № 1 старшим механіком по 18.12.2008 року звільнений на підставі закінчення строку дії трудового договору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Трудового Кодексу Російської Федерації; з 19.12.2008 року прийнятий на будівельний майданчик № 1 старшим механіком; 01.08.2009 року переведений до відділу головного механіка старшим механіком; 16.12.2009 року звільнений на підставі закінчення строку дії договору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Трудового Кодексу Російської Федерації; з 02.03.2010 року прийнятий до відділу головного механіка старшим механіком; 16.02.2011 звільнений на підставі закінчення строку дії трудового договору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Трудового Кодексу Російської Федерації; з 02.03.2011 року прийнятий до відділу головним механіком на посаду старшого механіка; 30.01.2012 року звільнений договору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Трудового Кодексу Російської Федерації; з 03.02.2012 року прийнятий до відділу головного механіка старшим механіком; 23.01.2013 року звільнений на підставі закінчення строку дії трудового договору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Трудового Кодексу Російської Федерації; з 01.02.2013 року прийнятий до відділу головним механіком на посаду старшого механіка; 31.12.2013 року звільнений на підставі закінчення строку дії трудового договору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Трудового Кодексу Російської Федерації; з 03.01.2014 року прийнятий до відділу головного механіка старшим механіком; 24.10.2014 року звільнений за власним бажанням на підставі п. 3 ст. 77 Трудового Кодексу Російської Федерації; з 01.11.2014 року прийнятий до відділу головного механіка старшим механіком; 25.09.2015 року звільнений на підставі закінчення строку дії трудового договору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Трудового Кодексу Російської Федерації; з 01.10.2015 року прийнятий до відділу головним механіком на посаду старшого механіка; 01.01.2018 року переведений на службу головного механіка на посаду старшого механіка; 10.04.2019 року трудовий договір розірвано за згодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 77 Трудового Кодексу Російської Федерації.

Слід зазначити, вказані записи щодо роботи позивача на території РФ оформлені у відповідності до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої Наказом Міністерства прані України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58.

Таким чином, періоди роботи позивача на підприємстві на території Російської Федерації, що дає право на призначення пенсії за віком, підтверджені належними та допустимими доказами, що, у свою чергу доводить протиправність дій відповідача щодо незарахування до страхового стажу періоди роботи з 01.12.2004 по 16.12.2019 рік згідно спірних довідок.

Щодо вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.12.2004 року по 16.12.2019 рік згідно довідок №12 від 20.05.2019 та №13 20.05.2019 та трудової книжки № НОМЕР_2 , та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 05.12.2020 року суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання про обрання способу захисту порушеного права позивача суд виходить із такого.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом справ.

Тобто, за змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Отже, вищевказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, повторно розглянути заяву щодо призначення ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) пенсію відповідно до ч.1. ст. 26 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Представником позивача у позовній заяві заявлено клопотання про вирішення питання про розподіл судових витрат в частині стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою, в сумі 5500,00 грн.

Жодних додаткових доказів на підтвердження вказаних витрат від представника позивача до суду не надходило.

Згідно зі ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 2-5 ст. 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 27.06.2018 по справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказані висновки також наведені у Постановах Верховного Суду від 17 вересня 2019 року по справі 810/3806/18, по справі №1740/2428/18 від 24 березня 2020 року, по справі №320/3271/19 від 07 травня 2020 року.

Частиною 5 статті 242 КАС України визначається, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підтвердження обсягу наданих послуг та понесених позивачем витрат представником позивача надано до суду копію Ордеру від 21.12.2021, копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 23.09.2021.

Предметом вказаного договору є зобов`язання Адвоката в якості правової допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси клієнта в обсязі та на умовах, встановлених договором, призначення та нарахування пенсії.

Відповідно до п. 4.1 вказаного Договору гонорар за правову допомогу, надану згідно п. 2 Договору, визначається Сторонами та оплачуються Клієнтом та орієнтовно складає 500 гривень за годину.

Відповідно до п. 4.3 суми гонорару зазначаються Адвокатом в актах про надання правової допомоги, які формуються ним в міру необхідності та вручаються безпосередньо уповноваженій особі Клієнта або направляються засобами поштового чи комунікаційного звязку за місцезнаходженням юридичної особи.

Доказів на підтвердження обсягу фактично наданих послуг за договором та їх вартості, зокрема, акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за підписами обох сторін договору, квитанцій або інших платіжних документів, представником позивача до матеріалів справи не надано.

З огляду на загальне визначення предмету договору без конкретизації спірного питання, щодо якого передбачене надання правничої допомоги, обсяг та зміст такої допомоги не може бути встановлений безпосередньо з тексту укладеного договору.

Крім того, саме по собі укладення договору, ще й без чітко визначеного предмету, не є підтвердженням фактичного виконання сторонами зобов`язань, які визначені в такому договорі, у повному обсязі та належним чином, а відтак договір не може вважатися документом, який підтверджує фактичне надання зазначених в ньому послуг в якості та об`ємі, про яких домовилися сторони договору.

З огляду на вказане, обсяг фактично наданих позивачу послуг та їх вартість, визначені в договорі про надання правової допомоги від 23.09.2021 не підтверджені належними доказами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, з урахуванням викладеного, заявлення витрат на правничу допомогу в розмірі 5500,00 грн до відшкодування не є обґрунтованим.

Таким чином суд відмовляє в задоволенні заяви представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з огляду на те, що заявлення вказаних витрат до відшкодування не є підтвердженим належними доказами.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Розподіл судових витрат здійснюється на підставі ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 291, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (м-н Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у відмові в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Скасувати рішення відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 712 від 10.02.2021, згідно якого ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 96 від 03.08.2021 року, згідно якого ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву щодо призначення ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) пенсію за віком відповідно до ч.1. ст. 26 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням висновків суду у даній справі.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області сплачений судовий збір у розмірі 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири гривні грн. 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Бідонько А.В.