Справа № 640/14992/21
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Суппорт» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Суппорт» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якому просило:

- визнати протиправними та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у м. Києві з питань зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Суппорт» критеріям ризиковості платника податку від 27 листопада 2020 року №138852, від 16 січня 2021 року №149880;

- зобов`язати комісію регіонального рівня Головного управління ДПС у м. Києві виключити Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Суппорт» з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року позовні вимоги - задоволено у повному обсязі.

08 жовтня 2021 року представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення суду щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2021 року стягнуто на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Суппорт» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві понесені ним судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 8000,00 грн (вісім тисяч гривень 00 копійок).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що заявлені позовні вимоги повинні бути співмірними та при визначенні суми, що підлягає відшкодуванню у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги, суд повинен враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, апелянт звертає увагу на те, що такі витрати як надсилання засобами поштового зв`язку документів не є правничою допомогою, а тому не підлягає компенсації.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що оскільки позивачем було подано до матеріалів справи належні та допустимі докази, що свідчать про підтвердження витрат на послуги адвоката та їх розмір, та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Згідно пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Приймаючи додаткове рішення щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції зазначив, що оскільки відповідачем не було надано заперечень щодо суми витрат на професійну (правничу) допомогу, як і про її стягнення взагалі, з урахуванням співмірності заявленої вартості цих витрат з заявленими позовними вимогами, а також зважаючи на те, що позивачем підтверджено документально понесення цих витрат, наявні правові підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У силу вимог частини першої та третьої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частин четвертої-п`ятої вказаної статті для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 252 КАС України: суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої); суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового рішення суду в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина третя).

Відтак, законодавцем передбачено можливість вирішення питання щодо відшкодування позивачу понесених ним витрат на правничу допомогу шляхом ухвалення у справі додаткового судового рішення з метою усунення такого недоліку, як неповнота судового рішення в частині розподілу судових витрат.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до п. 11 Перехідних положень Конституції України представництво відповідно до п. 3 частини першої ст. 131-1 та ст. 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року.

Наведені положення Основного Закону до 01 січня 2019 року гарантують кожному громадянину України, іноземцям та особам без громадянства, які перебувають на території України, право на правову допомогу та вибір захисника своїх прав - особу, яка є фахівцем у галузі права і на законних підставах має право надавати таку допомогу особисто.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з положеннями статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на професійну правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування таких витрат за умови їх підтвердження належними доказами.

Частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Аналіз вимог статті 134 КАС України дає підстави для висновку, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 02 лютого 2021 року між Адвокатським об`єднанням «Сербінов та партнери» (далі по тексту - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Суппорт» (далі по тексту - замовник) укладено договір №02/02-2021 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим договором надати замовнику визначені цим договором правові послуги, що зазначені у пункті 1.1. розділу 1 договору.

У розділах 2, 3 договору визначені обов`язки сторін договору, а у розділі 4 договору визначено порядок здійснення розрахунків, зокрема, пунктом 4.1. цього розділу передбачено, що за надання правової допомоги клієнт зобов`язався виплатити адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі та в строк, який зазначається в додатковій угоді до цього договору.

Пунктами 4.4. та 4.5 договору передбачено, що оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання клієнтом рахунку; за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується кожною зі сторін.

У подальшому, 02 лютого 2021 року між виконавцем та замовником за договором укладено додаткову угоду до договору, відповідно до умов якої затверджено та погоджено вартість юридичних послуг наданих адвокатом клієнту в межах виконання договору про надання правової допомоги №02/02-2021 від 02 лютого 2021 року по оскарженню рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку №138852 від 27 листопада 2020 року, №149880 від 16 січня 2021 року, а також доповнено договір пунктом 4.7., який викладено в наступній редакції: «У відповідності з пунктом 4.1 договору, клієнт впродовж двох днів після ухвалення рішення по суті позовних вимог судом у даній справі, сплачує гонорар адвокату за надання правової допомоги клієнту по оскарженню».

Також, згідно умов додаткової угоди №1 до договору, вказаний договір доповнено підпунктом 4.1.1 рішення про відповідність /невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку №138852 від 27 листопада 2020 року, №149880 від 16 січня 2021 року у загальному розмірі 8000,00 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу згідно вказаного договору надано акт приймання-передачі наданих послуг від 06 жовтня 2021 року та платіжне доручення №36 від 30 вересня 2021 року на суму 8000 грн.

Відтак, наданими доказами підтверджується факт понесення ним витрат на професійну правничу допомогу за подання позову в цій справі та їх розмір.

Більш того, представником позивача до заяви про ухвалення додаткового рішення суду додано копію детального опису робіт (наданих послуг) по справі №640/14992/21, згідно якого вбачається наступний вид наданих послуг:

- вивчення, дослідження документів, наданих клієнтом, пов`язаних з даною справою та наявних доказів в адміністративній справ, надання усної консультації щодо правомірності винесення рішення комісії ГУ ДПС у місті Києві від 27 листопада 2020 року №138852, від 16 січня 2021 року №149880, формування пропозицій судових перспектив вирішення питання клієнта - 4 години;

- правовий аналіз ситуації щодо включення контролюючим органом ТОВ «Консалт Суппорт» до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку, вивчення судової практики з подібних питань, формування шляхів вирішення, стратегії та тактики дій, пов`язаних з даною справою та інші необхідні підготовчі дії - 8 годин;

- підготовка (складання) адміністративного позову на рішення комісії ГУ ДПС у місті Києві від 27 листопада 2020 року №138852, від 16 січня 2021 року №149880 - 14 годин;

- виготовлення та формування додатків до адміністративного позову, комплексний правовий супровід та представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції під час здійснення адміністративного судочинства по справі №640/14992/21 з оскарження рішень від 27 листопада 2020 року №138852, від 16 січня 2021 року №149880 (участь у судовому засіданні) - 2 години;

- підготовка та подання (направлення) заяви інтересів клієнта про ухвалення додаткового рішення у справі №640/14992/21 - 2 години.

Разом з тим, колегія суддів враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», у справі «East/West Alliance Limited» проти України» та «Ботацці проти Італії» (заява № 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними.

Так, правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Оцінюючи заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 частини першої ст.1 Закону №5076-VI).

При цьому, відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування в кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адмінвідповідальності під час розгляду справи про адмінправопорушення; надання правової допомоги свідку в кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адмінправопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача в кримінальному провадженні; представництво інтересів фіз- і юросіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших держорганах, перед фіз- та юрособами; представництво інтересів фіз- і юросіб, держави, органів держвлади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо іншого не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відтак, такі послуги як вивчення, дослідження документів, наданих клієнтом, пов`язаних з даною справою та наявних доказів в адміністративній справ, надання усної консультації щодо правомірності винесення рішення комісії ГУ ДПС у місті Києві від 27 листопада 2020 року №138852, від 16 січня 2021 року №149880, формування пропозицій судових перспектив вирішення питання клієнта та правовий аналіз ситуації щодо включення контролюючим органом ТОВ «Консалт Суппорт» до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку, вивчення судової практики з подібних питань, формування шляхів вирішення, стратегії та тактики дій, пов`язаних з даною справою та інші необхідні підготовчі дії є наслідком складення позовної заяви, подання якого без ознайомлення з текстом оскаржуваного рішення суду є неможливим, відтак, на думку колегії суддів, зазначені послуги входять до процесу складення позовної заяви, які є взаємозалежними та не виключають одна одну, відтак витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані.

До того ж, виготовлення та формування додатків до адміністративного позову, підготовка та подання (направлення) заяви інтересів Клієнта про ухвалення додаткового рішення у справі №640/14992/21 носять фактично технічний характер, що свідчить про відсутність великого обсягу аналітичної роботи для їх здійснення, та не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені в статтями 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Разом з тим, колегія суддів враховує, що за написання самої позовної заяви про оскарження рішення про відповідність /невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку №138852 від 27 листопада 2020 року, №149880 від 16 січня 2021 року, тобто було заявлено 2 позовні вимоги немайнового характеру та похідна від них про зобов`язання вчинити дії, за 14 годин роботи адвокатом заявлено до відшкодування 6000 грн, та за 8 годин роботи щодо аналізу та дослідження наданих позивачем документів заявлено 2000 грн до відшкодування.

У той же час, відповідачем не було надано заперечень щодо суми витрат на професійну (правничу) допомогу, як і про її стягнення взагалі, з урахуванням співмірності заявленої вартості цих витрат з заявленими позовними вимогами.

Враховуючи, що наведені вище положення КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Такий висновок відповідає висновкам Верховного Суду, зокрема, у постановах від 04 вересня 2020 року у справі № 820/4281/17, від 23 квітня 2021 року у справі № 521/15516/19, від 26 квітня 2021 року у справі № 120/99/20-а, від 23 червня 2021 року у справі № 520/12026/19, від 14 червня 2021 року у справі № 826/13244/16, від 05 березня 2021 року у справі № 200/10801/19-а, від 16 березня 2021 року у справі №520/12065/19, від 02 жовтня 2019 року у справі № 815/1479/18, від 15 липня 2020 року у справі № 640/10548/19, від 14 липня 2021 року у справі № 560/399/19, від 09 березня 2021 року у справі № 200/10535/19-а, від 13 травня 2021 року у справі № 200/9888/19-а, від 22 липня 2021 року у справі № 818/716/15.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 8000 грн, витрачені позивачем, є документально підтвердженими, та є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, що відповідає критерію реальності таких витрат.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 287, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук