Справа № 640/14219/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, викладене в листі від 14 квітня 2020 року №2600-0310-8/46962, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії за вислугу років, зареєстрованої 04.03.2020 №9526/8, яким відмовлено у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 13 грудня 2019 року перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 призначеної пенсії за вислугу років, у розмірі 88 відсотків від загальної суми складових місячного заробітку на підставі довідки прокуратури міста Києва від 27 лютого 2020 року №18/57 та виплачувати без обмеження граничного (максимального) розміру пенсії, з урахуванням раніше проведених виплат;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити виплату ОСОБА_1 різниці суми пенсії між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією разово та однією сумою, без застосування положень Постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, якою затверджено «Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що з прийняттям Конституційним Судом України Рішення від 13.12.2019 №7-р(II)/2019 у нього виникло право на перерахунок раніше призначеної пенсії за вислугу років на підставі його заяви від 04.03.2020 та довідки прокуратури м. Києва від 27.02.2020 №18/57, у відповідності до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», у редакції, що діяла на час призначення йому пенсії, з розрахунку 88% від суми місячної заробітної плати без обмеження її граничного (максимального) розміру, з урахуванням раніше проведених виплат. Проте, відповідач, посилаючись на відсутність правових підстав, відмовив у здійсненні такого перерахунку пенсії, що, на переконання позивача, є протиправним.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, викладене в листі від 14 квітня 2020 року №2600-0310-8/46962, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії за вислугу років, зареєстрованої 04.03.2020 №9526/8, яким відмовлено у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 13 грудня 2019 року перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 призначеної пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури міста Києва від 27 лютого 2020 року №18/57, з урахуванням раніше проведених виплат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить змінити вказане судове рішення в частині відмовлених позовних вимог (щодо зобов`язання здійснити перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром), виклавши абзац 3 резолютивної частини рішення у наступній редакції: «зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 13 грудня 2019 року перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 призначеної пенсії за вислугу років, без обмеження її максимального розміру, у розмірі 88 відсотків від загальної суми складових місячного заробітку на підставі довідки прокуратури міста Києва від 27 лютого 2020 року №18/57, з урахуванням раніше проведених виплат».

Апелянт наголошує, що має право на перерахунок пенсії за вислугу років без обмеження її максимальним розміром.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 16 березня 2011 року отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

04 березня 2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про перерахунок з 01 січня 2019 року раніше призначеної пенсії за вислугу років, згідно довідки прокуратури міста Києва від 27 лютого 2020 року №18/57, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(II)/2019, згідно з Постановою КМУ №657 від 30 серпня 2017 року, у розмірі 88%, без обмежень граничного розміру пенсії.

Листом від 14 квітня 2020 року №2600-0310-8/46962 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, що перерахунок пенсії проводиться у разі прийняття нормативно-правових актів про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури або у зв`язку із індивідуальними змінами, що впливають на збільшення заробітної плати. В свою чергу, після 13 грудня 2019 року нормативно-правові акти про підвищення заробітної плати працівникам прокуратури не приймалися, відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1155, яка прийнята до ухвалення рішення Конституційним Судом України, передбачено, що зміна розмірів посадових окладів для працівників прокуратури, передбачених цією постановою, не є підставою для перерахунку пенсій, що призначені згідно із Законом України «Про прокуратуру». Враховуючи викладене, пенсійний орган зазначив про відсутність підстав для перерахунку пенсії позивача на підставі його заяви від 04 березня 2020 року.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частково задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що з 13 грудня 2019 року особи, яким пенсії призначені відповідно до Закону № 1789-ХІІ або Закону № 1697-VII, мають право на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівників прокуратури (зокрема, на підставі Постанови № 657), у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення відповідача, викладене в листі від 14 квітня 2020 року №2600-0310-8/46962 та зобов`язання відповідача здійснити з 13 грудня 2019 року перерахунок, нарахування та виплату позивачу призначеної пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури міста Києва від 27 лютого 2020 року №18/57, з урахуванням раніше проведених виплат.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання здійснити перерахунок пенсії виходячи з 88% від загальної суми складових місячного заробітку без обмеження її максимальним розміром, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спору щодо відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії і щодо обмеження пенсії максимальним розміром на час звернення позивача до суду не існувало, а тому такі вимоги позивача є передчасними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом з тим, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України (пункт 1 резолютивної частини Рішення № 6-зп від 25 листопада 1997 року; пункт 1 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25 грудня 1997 року та пункт 1 резолютивної частини Рішення №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

Так, у рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст та спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відтак, системний аналіз статті 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що частина 2 цієї правової норми гарантує кожному захист своїх прав, які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Разом з цим, обставину щодо фактичного порушення суб`єктом владних повноважень - відповідачем його прав, свобод чи інтересів належними і допустимими доказами має довести саме позивач.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто, передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Відтак, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес.

В даному випадку, ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657.

Колегія суддів зауважує, що пенсійний орган відмовив у здійсненні перерахунку пенсії позивача з мотивів відсутності нормативно-правових актів про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури.

Відтак, спору щодо відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії і щодо обмеження пенсії максимальним розміром на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало.

Також, відповідач ще не ухвалював рішення щодо перерахунку пенсії на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні цих позовних вимог, як передчасних.

Правова позиція з цього питання викладена Верховним Судом у рішенні від 14 вересня 2020 року у зразковій справі №560/2120/20, по відношенню до якої справа №640/14219/20 є типовою.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П. Мельничук

Суддя О.М.Оксененко