Справа № 320/12897/20
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року, у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA100300/2020/000087/2 від 15.06.2020.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Київська митниця Державної митної служби подала апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі Київська митниця Державної митної служби вказує, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості на підставі розгляду поданих разом з митною декларацією документів встановлено, що документи містять розбіжності, не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували заявлені числові значення, а тому не підтверджують відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари та всі числові значення складових митної вартості товарів, зокрема:

- в інвойсі від 04.05.2020 №8178395/2020 зазначено, що імпортований товар є стоковим, тобто залежалим на складі, або таким що не відповідає певним якісним вимогам, що в свою чергу впливає на ціну товару, а відтак, підлягає з`ясуванню та перевірці в ході контролю митної вартості товару, оскільки впливає на числове значення митної вартості товару. Інші документи в підтвердження зазначеного відсутні;

- пункт 4 контракту від 12.10.2012 №1012/12 передбачає оплату за товар протягом 25 календарних днів з дати оформлення коносаменту, натомість коносамент №МЕОІІРК684744 складено 07.05.2020;

- пункт 3 контракту від 12.10.2012 №1012/12 передбачає оплату за товар протягом 30 днів з дати оформлення інвойса, втім інвойс складено 04.05.2020. В інвойсі умови та термін оплати за товар не визначені;

- відповідно до п. 4 додаткової угоди від 24.02.2020 №423 до контракту оплата здійснюється протягом 90 днів після поставки товару на склад покупця.

На думку відповідача, документи містять розбіжності щодо порядку оплати товару. У відповідності з пунктами 3, 4 контракту від 12.10.2012 №1012/12 на час оформлення ЕМД повинні бути в наявності платіжні документи, які у відповідності з п. 4 ч. 2 ст. 53 Митного Кодексу України є основними документами, які підтверджують митну вартість товару, проте їх до митниці не надано:

- в інвойсі від 04.05.2020 №8Т/8395/2020 зазначено Коносамент, який був виставлений тільки 07.05.2020. Тобто на три дня пізніше дати складання інвойсу. Зазначене є розбіжністю, яка ставить під сумнів достовірність вказаних документів викликає, якими позивач підтверджує числове значення митної вартості товарів;

- в інвойсі №8178395/2020 відсутні відомості щодо платіжних реквізитів (зокрема, номера рахунку), за якими повинен бути оплачений товар;

- в п. 3.1 додаткової угоди від 30.04.2020 №429 до зовнішньоекономічного договору від 12.10.2012 №1012/12 зазначено інвойс №8178395/2020, однак дана додаткова угода була раніше підписана (30.04.2020), ніж виданий інвойс №8178395/2020 (04.05.2020), що є розбіжністю, яка вказує на сумнівність вчинення даних документів, оскільки не зрозуміло, яким чином станом на 30.04.2020 було відомо номер інвойсу, виданого пізніше цієї дати.

Крім того, листом від 15.06.2020 №1506-1 декларантом було повідомлено про неможливість подання витребуваних документів. А отже, декларантом не вжито заходів встановлених ч. 2 ст. 52, ч. 3 ст. 53, ст. 58 Митного Кодексу України для підтвердження заявленої митної вартості та методу її визначення.

Також, відповідач зазначає, що така характеристика товару як «стоковий» впливає на рівень митної вартості товару, а відтак, підлягає з`ясуванню та перевірці в ході контролю митної вартості товару, оскільки впливає на числове значення митної вартості товару.

Відповідач зауважує, що митна вартість скоригована митницею за резервним методом відповідно до ст. 64 Митного Кодексу України, який не вимагає, щоб товар був ідентичним або подібним (аналогічним) за характеристиками, тому у рішенні й відсутні порівняння ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, що вимагається відповідно до частин 5 та 6 статей 59 та 60 Митного Кодексу України при застосуванні другого (за ціною договору щодо ідентичних товарів) та третього (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) методів визначення митної вартості. А джерелом є зазначена митницею у рішення митна декларація (відповідно до ч. 2 ст. 64 Митного Кодексу України митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях). Так в рішенні вказано докладну інформацію щодо рівня митної вартості товару згідно джерела інформації: митна декларація від 14.02.2020 №ІІА100050/2020/219022 (вартість товару згідно джерела інформації - 0.4681 дол.США за м.кв).

Серед іншого, апелянт просить замінити відповідача у даній справі його правонаступником.

18.01.2022 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти її задоволення та просить залишити без змін оскаржуване рішення. Також позивач просить здійснювати розгляд даної справи за його участі.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши клопотання апелянта про заміну відповідача правонаступником, колегія суддів приходить до висновку про його обґрунтованість, а отже необхідність задоволення такого клопотання з огляду на таке.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №895 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби» (далі - Постанова №895) вирішено реорганізувати територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком шляхом їх приєднання до Державної митної служби, в тому числі і Київську митницю Держмитслужби.

Пунктом 2 Постанови №895 установлено, що територіальні органи Державної митної служби, що реорганізуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною митною службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень і функцій територіальних органів, що реорганізуються. Таке рішення приймається Державною митною службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної митної служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структури, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач у справі - Київська митниця Держмитслужби () перебуває у стані припинення (запис від 02.11.2020 року №011041404)

Водночас, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про утворення філії (іншого відокремленого підрозділу) - Київської митниці (код ЄДРПОУ ВП: 43997555).

Керуючись ч. першою статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшов висновку замінити відповідача у справі, а саме Київську митницю Держмитслужби її правонаступником - Київською митницею (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 8-А, код ЄДРПОУ ВП: 43997555).

Щодо клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 ст. 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Текссол-С», ідентифікаційний код 35892372, місцезнаходження: 08138, Київська область, Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, хутір Фермерський, вул. Вишнева, 12-А, зареєстроване як юридична особа 09.04.2008, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №0015361.

Між товариством з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» (Покупець) та Dawood Exports (PVT) LTD (Продавець), укладено зовнішньоекономічний контракт від 12.10.2012 №1012/12, згідно якого продавець продає, а покупець купляє тканини власного виробництва: полікотон 55/45. Найменування, вартість, кількість товару може змінюватись відповідно до додатків до контракту (пункт 1 контракту).

Контрактом серед іншого встановлено, що: товар поставляється на умовах FOB Карачі (Пакистан) (п. 2); ціна товару включає вартість товару, упаковки, маркування та доставки. Загальна вартість Контракту вкладає 5 000 000,00 доларів США, є незмінною, оплата здійснюється протягом 30 днів з для оформлення інвойсу (п. 3); оплата за кожну партію товару здійснюється шляхом оплати по факту поставки протягом 25 календарних днів з дня оформлення коносаменту, валюта платежу - долари США (п. 4).

В подальшому додатковою угодою від 11.10.2016 №1012/12/4 продовжено термін дії зовнішньоекономічного контракту від 12.10.2012 №1012/12 до 31.12.2017. Додатковою угодою від 29.12.2017 продовжено термін дії зовнішньоекономічного контракту від 12.10.2012 №1012/12 до 31.12.2019. Додатковою угодою від 27.12.2019 продовжено термін дії зовнішньоекономічного контракту від 12.10.2012 №1012/12 до 31.12.2021.

Так, на виконання додаткової угоди від 30.04.2020 №429 до контракту від 12.10.2012 №1012/12, продавець поставляє покупцю тканину набивну полікотон (52% поліестер і 48% бавовна), сток, 76х66/30х30, шириною 220 см в кількості 26 877 кг, 98 909 пог.м. по ціні 3,05 доларів США за 1 кг на умовах CFR Одеса, Україна; загальна вартість товару по інвойсу №ST/8395/2020, який виставить до оплати продавець - 81 974,85 доларів США; оплата проводиться покупцем протягом 90 календарних днів після поставки товару на склад покупця.

Продавцем виставлено Покупцю комерційний інвойс від 04.05.2020 №ST/8395/2020 на суму 81 974,85 доларів США.

Як наслідок, ТОВ «Текссол-С» подано до митного органу UA100000 попередню митну декларацію ІМ40ЕЕ №UA100000/2020/862881 з метою митного оформлення товару, який поставляється згідно інвойсу від 04.05.2020 №ST/8395/2020, до якої декларантом долучено документи, зазначені в графі 44 митної декларації. Відповідно даних митної декларації, умовами поставки є - CFR Одеса, Україна (графа 20), загальна сума за рахунком - 81 974,85 доларів США (графа 22), курс валюти 26,6367 (графа 23).

Також, ТОВ «Текссол-С» подано до митного органу UA100300 додаткову митну декларацію ІМ40ДЕ №UA100300/2020/411105 з метою митного оформлення товару, який поставляється згідно інвойсу від 04.05.2020 №ST/8395/2020, до якої декларантом долучено документи, зазначені в графі 44 митної декларації. Відповідно даних митної декларації, умовами поставки є - CFR Одеса, Україна (графа 20), загальна сума за рахунком - 81 974,85 доларів США (графа 22), курс валюти 26,7303 (графа 23), задекларована митна вартість товару №1 - 2 225 367,08 грн. (графа 45).

Листом від 15.06.2020, направленим засобами електронного зв`язку, посадова особа відповідача повідомила декларанта, що: «в інвойсі від 04.05.2020 №ST/8395/2020 зазначено, що імпортований товар є стоковим, тобто залежалим на складі, або таким що не відповідає певним якісним вимогам, що в свою чергу впливає на ціну товару, інші документи в підтвердження зазначеного відсутні; пункт 4 контракту від 12.10.2012 №1012/12 передбачає оплату за товар протягом 25 календарних днів з дати оформлення коносаменту; пункт 3 контракту від 12.10.2012 №1012/12 передбачає оплату за товар протягом 30 днів з дати оформлення інвойсу; відповідно до пункту 4 додаткової угоди до зовнішньоекономічного договору від 24.02.2020 №423 оплата здійснюється протягом 90 днів після поставки товару на склад покупця, при цьому не передбачено, яким чином здійснюється початок строку оплати за товар; в інвойсі умови та термін оплати за товар не визначено; в інвойсі від 04.05.2020 №ST/8395/2020 зазначено Коносамент, який був виставлений тільки 07.05.2020, тобто на три дні пізніше дати складання інвойсу; в пункті 3.1 додаткової угоди від 30.04.2020 №429 до зовнішньоекономічного договору від 12.10.2012 №1012/12 зазначено інвойс №ST/8395/2020, втім дана додаткова угода була раніше підписана (30.04.2020), ніж виданий інвойс №ST/8395/2020 (04.05.2020), що являється розбіжністю, яка вказує на сумнівність вчинення даних документів. Отже, надані до митного оформлення документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена. Тому, відповідно до статті 58 Митного Кодексу України з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів.».

Також, на підставі вимог статей 53 та 54 Митного Кодексу України повідомлено декларанта про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів (за наявності), а саме:- копії експортної митної декларації країни відправлення; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару (із перекладом відповідно до статті 254 Митного Кодексу України); - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - виписку з бухгалтерської документації; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.

На виконання вимог відповідача ТОВ «Текссол-С» подало лист від 15.06.2020 №1505-1, в якому зазначено про прийняття рішення щодо завершення митного оформлення на підставі документів, які було додано до митної декларації №UA100300/2020/411105 від 15.06.2020.

Київською митницею Держмитслужби прийнято рішення №UA100300/2020/000087/2 від 15.06.2020 про коригування митної вартості та відмовлено позивачу в митному оформленні (випуску) товару, у зв`язку з чим оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100300/2020/00144.

З метою здійснення митного оформлення товару та випуску товарів у вільний обіг, ТОВ «Текссол-С» подало митну декларацію ІМ40ДЕ №UA100300/2020/411 з урахуванням рішення про коригування митної вартості, що призвело до завищення розміру митних платежів на загальну суму 99 468,07 грн.

На підставі статті 55 Митного кодексу України позивачем надіслано відповідачу листа від 24.07.2020 №2407/20-04 про визнання заявленої митної вартості товару в розмірі 81 974,85 доларів США, скасування рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA100300/2020/000087/2 від 15.06.2020, та повернення фінансової гарантії в розмірі 99 468,07 грн.

Листом Київської митниці Держмитслужби від 31.07.2020 №7.8-1/15/11/15228 повідомлено позивачу про відсутність підстав для скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA100300/2020/000087/2 від 15.06.2020 та відсутність підстав для винесення письмового рішення про визнання заявленої митної вартості.

Вважаючи протиправним рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA100300/2020/000087/2 від 15.06.2020 ТОВ «Текссол-С» звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що документи, які були подані позивачем до митного оформлення, а саме: митна декларація №UA100300/2020/411105, зовнішньоекономічний контракт від 12.10.2012 №1012/12 з додатками, додаткова угода від 30.04.2020 №429 до контракту, комерційний інвойс від 04.05.2020 №ST/8395/2020, не містять у собі будь-яких розбіжностей чи недостовірних відомостей. За висновком суду, вказаних документів було достатньо для визначення ціни, що підлягає сплаті за товари, які ввозяться позивачем.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Так, Митний Кодекс України від 13.03.2012 №4495-VІ встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування, а також регулює правовідносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України.

За приписами ч. 1 ст. 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з ч. 3 ст. 318 МК України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Керуючись ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

На виконання ч. 1 ст. 257 МК Кодексу декларування товарів здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Частини 7 та 8 ст. 257 МК України передбачають, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, передбачені ч. 8 вказаної статті, у тому числі відомості про найменування товару, код товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну вартість товарів, митну вартість товарів та метод її визначення.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України в силу приписів ст. 49 МК України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).

Відповідно до ч. 2 ст. VII ГААТ, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

За правилами частин 4 та 5 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень ч. 10 цієї статті. Ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, вважається загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, за переліком, що визначений ч. 10 ст. 58 МК України, серед яких, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Керуючись ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів. При цьому, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

За правилами ч. 1 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та за другорядними методами: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частина 4 ст. 57 МК України встановлює, що застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями ст. 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначено ст. 53 МК України.

Керуючись частинами 1 та 2 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч. 5 і 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

На виконання ч. 6 ст. 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Втім, вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті, забороняється.

Вказана норма кореспондується з приписами ст. 318 МК України, якими визначено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Що також відповідає положенням п. 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур» від 15.02.2011 №3018-VI, якими запроваджено наступні стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

За приписами ч. 2 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

Так, згідно з частин 1 та 2 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару; щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень ч. 10 цієї статті; покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Пункт 1 ч. 5 ст. МК України встановлює, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.

Цією ж статтею визначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, митний орган наділений правом письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Такими додатковими документами, відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України є:

договір (угода, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

виписка з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

копія митної декларації країни відправлення;

висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

При цьому, право митного органу на витребування у декларанта або уповноваженої ним особи додаткових документів за наведеним вище переліком виникає виключно у разі, якщо документи, зазначені у ч. 2 цієї статті (тобто основні документи), містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноваженої ним особи зобов`язані протягом 10 календарних днів надати за наявності такі додаткові документи.

Відповідно до п. 6 ст. 54 МК України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2-4 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

З вказаних норм вбачається, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.

Так, контролюючий орган має право відійти від наведених вище обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни та не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом дій, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

За правилами п. 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур, у випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України визначено, що додаткові документи (за наявності) подаються декларантом протягом 10 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги органу доходів і зборів.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу.

Так, законодавцем встановлений вичерпний перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, який міститься в ч. 2 ст. 53 МК України.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення не містить конкретної складової митної вартості товару, яка не була підтверджена позивачем під час його митного декларування та митного оформлення за митною декларацією ІМ40ДЕ №UA100300/2020/411.

Як наслідок, суд критично ставиться до тверджень відповідача, наведених в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів, про те, що в наданих до митного оформлення документах позивача, які підтверджують митну вартість товарів, є розбіжності, а також що в них відсутні всі відомості, що б підтверджували числові значення складових митної вартості.

Колегією суддів досліджено додаткову угоду від 30.04.2020 №429 до контракту від 12.10.2012 №1012/12, в якій є посилання на інвойс, та сам інвойс від 04.05.2020 №ST/8395/2020, до якої декларантом долучено документи, зазначені в графі 44 митної декларації. Відповідно даних митної декларації, умовами поставки є - CFR Одеса, Україна (графа 20), загальна сума за рахунком - 81 974,85 доларів США (графа 22), курс валюти 26,6367 (графа 23), а сама вартість товару в розмірі 81 974,85 доларів США відповідає заявленій позивачем митній вартості товару в митній декларації ІМ40ДЕ №UA100300/2020/411.

Відтак, колегія суддів вважає необґрунтованими твердження відповідача про те, що надані ТОВ «Текссол-С» документи, які підтверджують митну вартість товару, містять розбіжності та що в них відсутні всі відомості, що б підтверджували числові значення складових митної вартості товару.

Також, відповідач у рішенні про коригування митної вартості товарів №UA100300/2020/000087/2 від 15.06.2020 вказав, що інших документів на підтвердження приналежності спірного товару до стокового позивачем не надано.

Колегія суддів зазначає, що контролюючий орган визначає митну вартість товару виходячи з ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, на підставі наданих декларантом на підтвердження митної вартості документів. В компетенцію контролюючого органу не входить перевірка правильності визначення постачальником / продавцем по зовнішньоекономічному договору ціни товару чи віднесення постачальником такого товару до певних категорій, зокрема до «стокового» товару.

В даному випадку контролюючий орган повинен здійснювати контроль за правильністю віднесення декларантом товару до певної товарної позиції на підставі Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №428 «Про затвердження Порядку ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».

При цьому, в розділі XI (групи 50-63) «Текстильні матеріали та текстильні вироби» УКТЗЕД відсутня така кваліфікуюча ознака товару як «сток», «стоковий товар», що могло б вплинути на ставки мита на такий товар в залежності від правильності його класифікації. Не містять також жодних роз`яснень щодо понять «сток», «стоковий товар» і «Пояснення до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності», затверджені наказом Державної фіскальної служби України від 09.06.2015 №401, а також Митний кодекс України.

Таким чином, колегія суддів приходить висновку про безпідставність тверджень контролюючого органу щодо ненадання декларантом документів на підтвердження того, що задекларований товар є стоковим. Натомість надання таких документів декларантом не передбачено статтею 53 Митного кодексу України.

Разом із тим, приналежність товару до стокового підтверджується інвойсом від 04.05.2020 №8178395/2020.

При цьому, колегія суддів зауважує, інвойс виконує роль комерційного документу, який надає вартісну, якісну та кількісну характеристику товару.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що у документальний спосіб доводи позивача про віднесення товару до стокового підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Натомість, апелянт, поставивши під сумнів ці обставини, жодним чином не довів, що товар не має ознак стокового.

Також, колегія суддів відхиляє твердження відповідача про те, що підставою для проведеного коригування стало те, що ТОВ «Текссол-С» у листі повідомив про відсутність у нього додаткових документів на підтвердження митної вартості. Оскільки ненадання документів, які відсутні в декларанта, не свідчить про неналежне виконання вимог митниці надати додаткові документи та в цілому не може свідчити про наявність розбіжностей у наданих документах.

Суд критично ставиться до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих ТОВ «Текссол-С», адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами, а саме: договором, додатком, інвойсами та не викликають у суду сумнів у достовірності визначеної позивачем митної вартості товару.

Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що ТОВ «Текссол-С» було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що в документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Зі змісту спірного рішення відповідача №UA100300/2020/000087/2 від 15.06.2020 слідує, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за основним методом визначення митної вартості.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній митній декларації митна вартість товару базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.

Щодо наявності підстав для застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості ввезених товарів, колегія суддів зазначає наступне.

На виконання пунктів 2 та 4 ч. 2 ст. 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За правилами п. 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 у разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Втім, як вбачається з графи 33 оскаржуваного рішення, у ньому зазначено лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті вказаних положень.

Отже, висновки контролюючого органу щодо документального непідтвердження ТОВ «Текссол-С» митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості на підставі митної декларації позивача є протиправним.

Отже, у відповідача під час прийняття спірного рішення не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався норм матеріального та процесуального права та прийшов до вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; п. 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; п. 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; п. 29).

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом повно з`ясовано обставини справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315, 316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан