Справа № 640/20649/20
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Кондраток А.В.,

представника позивачів Перебендюка К.О.,

представника відповідача Шокуна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, за участю третіх осіб: Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області, Одеської обласної державної адміністрації, Міністерства розвитку громад та територій України, Южненської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з даним позовом, в якому просили скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.05.2020 № 623-р «Про затвердження перспективного плану формування територій громад Одеської області» в частині створення Южненської територіальної громади із адміністративним центром у місті Южне Одеської області, до якої, всупереч діючому законодавству, включено території громади Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням порядку прийняття оспорюваного акту в частині ігнорування відповідачем рішень щодо добровільного приєднання територіальної громади сіл Сичавка і Кошари Сичавської сільської ради до Визирської сільської об`єднаної територіальної громади. Позивачі стверджують про порушення відповідачем приписів ст. 140 Конституції України, п.п. 2,4,5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад», що підтверджується рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 по справі № 420/6729/20. Порушення своїх прав та охоронюваних Законом інтересів позивачі вбачають в тому, що через зміни устрою, запроваджені оскаржуваним актом, місце їх проживання змінило статус, що, в свою чергу, потягло за собою збільшення комунальних платежів, погіршення якості комунальних послуг та порушення їх виборчих прав.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 серпня 2021 року у задоволені адміністративного позову відмовлено. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що у даному спорі саме орган місцевого самоврядування має представляти інтереси територіальної громади, членами якої є позивачі, що власне і було зроблено Сичавською сільською радою Лиманського району Одеської області в рамках іншої справи №640/24207/20 про визнання протиправними дій та скасування цього ж розпорядження Кабінету Міністрів України. Суд дійшов висновку про обрання позивачами невірного способу захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Головуючим суддею Каракашьян С.К. винесено окрему думку, в якій він зазначає, що позивачі не погоджуються в цілому щодо зміни територіального устрою, зокрема, зміною статусу населеного пункту - їх місця проживання, при цьому, така зміна може тягнути за собою погіршення становища осіб, що проживають на цій території, що може свідчити про наявність порушеного права.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачі, подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що вони як члени територіальної громади, постійно проживаючі в селах Сичавка та Кошмари у числі значної більшості громадян (54,8%), що проживають на території Сичавської сільської ради голосували за приєднання до Визирки, за таких обставин права і законні їх інтереси, як членів територіальної громади Сичавської сільської ради, як потенціальних виборців були порушені, що і стало підставою для звернення до суду.

Южненською міською радою Одеського району Одеської області, Міністерством розвитку громад на території України та Кабінетом Міністрів України подано відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначають про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні представник позивачів вимоги апеляційної скарги підтримав, наполягав на її задоволенні, в той час, як представник відповідача проти цього заперечував, просив судове рішення залишити без змін.

Інші учасники, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, до суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що 27.05.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження «Про затвердження перспективного плану формування територій громад Одеської області» №623-р, згідно з яким Сичавську територіальну громаду Лиманського району Одеської області передбачено у складі Южненської територіальної громади з адміністративним центром у м. Южне.

Не погоджуючись із вказаним розпорядженням, позивачі звернулась із даним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачі не є суб,єктами звернення до суду з цим позовом, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні №6-рп/2002 від 26.03.2002 визначив політико-правову природу органів місцевого самоврядування, які не є органами державної влади, а є представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення, тобто такі, які пов`язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад.

Згідно преамбули Закону України «Про місцеве самоврядування в України» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) цей Закон відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Згідно ст.ст. 1, 6 Закону № 280/97-ВР первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста, під якою слід розуміти жителів, що об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, які є самостійними адміністративно-територіальними одиницями.

Відповідно до ст.ст. 10 та 75 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є підзвітними, підконтрольними і відповідальними органами перед територіальними громадами, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 05.03.2020 у справі № 806/179/16, право територіальної громади як суб`єкта публічних правовідносин охоплює собою права відповідних мешканців; порушення прав територіальної громади означає порушення права членів цих громад (кожного жителя відповідної адміністративно-територіальної одиниці); інтереси громади визначають зміст і спрямованість діяльності відповідних органів місцевого самоврядування; головним завданням органу місцевого самоврядування є захист (в тому числі, шляхом звернення до суду) інтересів фізичних осіб, які проживають на відповідній території; для реалізації цього завдання органи місцевого самоврядування наділені відповідною компетенцією, людськими та фінансовими ресурсами; ухилення від обов`язку захищати інтереси відповідної громади може бути розцінено як невиконання органом місцевого самоврядування та його посадовими особами своїх функціональних обов`язків.

В наведеному рішенні Верховного Суду закріплені наступні гарантії права органів місцевого самоврядування на звернення до адміністративного суду з позовом до відповідного суб`єкта владних повноважень:

1. Місцеве самоврядування здійснюється на принципах, зокрема, судового захисту прав місцевого самоврядування (ст. 4);

2. Орган місцевого самоврядування може бути позивачем у судах, зокрема, має право звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 181);

3. До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження на звернення до суду щодо визнання незаконними актів органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальної громади, а також повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування (ч. 1 ст. 38);

4. Сільський, селищний, міський голова звертається до суду щодо визнання незаконними актів інших органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади, а також повноваження ради та її органів (п. 15 ч. 4 ст. 42);

5. Районні та обласні ради приймають рішень про звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад у сфері їх спільних інтересів, а також повноваження районних, обласних рад та їх органів (п. 30 ч. 1 ст. 43);

6. Голова районної, обласної, районної у місті ради за рішенням ради звертається до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад у сфері їх спільних інтересів, а також повноваження районних, обласних рад та їх органів (п. 16 ч. 6 ст. 55);

7. Органи та посадові особи місцевого самоврядування мають право звертатися до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування (ч. 4 ст. 71).

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні № 12-рп/2002 від 18.06.2002, положеннями ч. 1 ст. 140 Конституції України визначено місцеве самоврядування як право територіальної громади (первинного суб`єкта місцевого самоврядування, основного носія його функцій і повноважень) вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає, зокрема, правову та організаційну самостійність; органи місцевого самоврядування самостійно здійснюють владу і вирішують питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції (рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009).

Крім того, у рішенні Конституційний Суд України № 6-рп/2005 від 05.10.2005 зроблено висновок про те, що положення Основного Закону України «носієм суверенітету... є народ» закріплює принцип народного суверенітету, згідно з яким влада українського народу є первинною, єдиною і невідчужуваною, тобто органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють владу в Україні, що походить від народу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 38 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо звернення до суду про визнання незаконними актів органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальної громади, а також повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Проте, наділення відповідною компетенцією виконавчого органу сільської ради не суперечить гарантованій ст. 181 Закону № 280/97-ВР можливості органу місцевого самоврядування бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

У свою чергу, згідно ч. 1 ст. 10 Закону № 280/97-ВР, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному спорі саме орган місцевого самоврядування має представляти інтереси територіальної громади, членами якої є позивачі, що власне і було зроблено Сичавською сільською радою Лиманського району Одеської області в рамках іншої справи №640/24207/20.

За таких обставин, оскільки спірне розпорядження впливає на права та інтереси Сичавської територіальної громади, до якої хоч і входять позивачі, натомість представництво інтересів якої здійснюється не безпосередньо позивачами, а місцевим органом самоврядування - Сичавською сільською радою, суд приходить до висновку про обрання позивачами невірного способу захисту порушеного права.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена і підписана 31.01.2022.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

А.Г. Стеапнюк