Справа № 580/783/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/783/19 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Єгорової Н.М.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року (повний текст виготовлено 05 серпня 2021 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, третя особа: Головне управління Національної поліції в Черкаській області, про визнання протиправними та скасування актів, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним і скасувати акт від 29.12.2018 розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 19.09.2007 близько 04 год. 00хв. з оперуповноваженим Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області старшим лейтенантом міліції - позивачем;

- визнати протиправним і скасувати акт №16 про нещасний випадок невиробничого характеру щодо факту отримання травми оперуповноваженим Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області старшим лейтенантом міліції - позивачем, затвердженого головою ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області Кожухівським В.О. 29.12.2018;

- зобов`язати відповідача провести розслідування нещасного випадку, що стався 19.09.2007 близько 04 год. 00хв. з оперуповноваженим Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області старшим лейтенантом міліції - позивачем та скласти за його результатами акт за формою Н-1* (додаток 1 Порядку) про нещасний випадок, який стався з позивачем в період проходження служби при виконанні ним службових обов`язків.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено частково:

Визнано протиправними та скасовано акти:

від 29.12.2018 (форми Н-5) розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 19.09.2007 близько 04год. 00хв. з ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області, що складений відповідною Комісією Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області;

№16 (форми НТ) про нещасний випадок невиробничого характеру щодо факту отримання травми ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області, затверджений головою ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області Кожухівським В.О. 29.12.2018.

Зобов`язано Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області в установленому законом порядку та спосіб за результатом розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 19.09.2007 близько 04 год. 00 хв. на посаді оперуповноваженого Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області, скласти акти за формою Н-5 та Н-1* (відповідно до додатків 1 і 4 до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 №1346).

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що офіційні підтверджуючі документи щодо перебування ОСОБА_1 у відрядженні 19.09.2007 року відсутні, а травму позивач отримав, ймовірно, внаслідок протиправних дій інших осіб вночі в позаробочий час.

Апелянт зазначає, що раптового впливу на ОСОБА_1 небезпечного виробничого фактору чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю не було.

Також, на думку апелянта, задовольнивши позовну вимогу про зобов`язання Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області скласти саме акт за формою Н-5 та Н-1* у відповідності до Порядку, суд вийшов за межі завдань адміністративного судочинства та втрутився у дискреційні повноваження відповідача.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, третя особа: Головне управління Національної поліції в Черкаській області, про визнання протиправними та скасування актів, зобов`язання вчинити дії та призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

20 грудня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому позивач повністю підтримує правову позицію суду першої інстанції та вказує про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Зокрема, позивач вказує, що факт його перебування у відрядженні знайшов своє підтвердження не тільки у поясненнях позивача, а і у поясненнях свідків, що містяться в матеріалах справи.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2022 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року на розумний строк, достатній для всебічного та повного розгляду справи.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, З пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 суд установив, що позивач має статус пенсіонера з 08.06.2017, ІІ група, інвалід армії (Національна поліція України) довічно.

Довідкою МСЕК №022741 підтверджується втрата позивачем 80% працездатності.

02.11.2016 позивачу видане свідоцтво №363 Військово-лікарської комісії ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» про те, що він має захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

У зв`язку з запитами адвоката до відповідача про те, чи проводилося службове розслідування щодо події нещасного випадку, що трапився з позивачем у вересні 2007 року, 13 листопада 2018 року наказом третьої особи №2265 створено комісію з розслідування нещасного випадку, який стався в 2007 році з позивачем на посаді оперуповноваженого Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області.

Для проведення розслідування відповідач витребовував документи щодо перебування позивача у відрядженні за 2007 рік та опитав позивача, пенсіонерів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Листом від 20.12.2018 №1/1539 на запит від 18.12.2018 №16/1-110 заступник голови ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області В.Б.Коваленко повідомив члена цієї ліквідаційної комісії Полового В.А. , що архівні документи з наказами про відрядження працівників УМВС України в Черкаській області, а також працівників Придніпровського РВ УМВС за 2007 рік на зберігання не надходили, а загальний термін зберігання таких документів сплинув у 2011році на підставі наказу МВС України від 04.06.2002 №519.

У письмовому поясненні від 26.11.2018 Комісії з розслідування нещасного випадку позивач зазначив, що 19.09.2007 перебував у місті Умань у службовому відрядженні з метою забезпечення публічної безпеки і порядку під час перебування брацлавських хасидів. Того дня відпочивав після чергування в готелі « Умань ». Близько 04.00 години ранку 19 вересня 2007 року зайшов до приміщення загального користування (туалетна кімната) та побачив як біля вікна палили невідомі йому хлопці. В момент, коли почав справляти природну потребу, відчув удар у голову ззаду. Прийшовши до тями, побачив, що лежить на підлозі. Підійшовши до дзеркала, побачив тілесні ушкодження. У цей час в це приміщення заходили люди та бачили, що він змиває кров. Не пам`ятає чи дійшов у кімнату сам, чи хтось відвів. У кімнату готелю до нього зайшли медичні працівники, які надали йому допомогу та на кареті швидкої медичної допомоги доправили його до поліклініки УМВС України в Черкаській області. Особисті речі не зникли. У цьому відрядженні перебували також працівники Придніпровського РВ УМВС ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які бачили його з тілесними ушкодженнями та що був госпіталізований. З 19.09.2018 доставлений до поліклініки МВС. З 20.09.2007 до 08.10.2007 перебував на лікарняному.

У письмовому поясненні від 11.12.2018 ОСОБА_4 зазначив, що, перебуваючи на посаді оперуповноваженого ВК МСН Придніпровського РВ УМВС України в Черкаському районі, у вересні 2007 року відряджений в м.Умань для охорони громадського порядку під час паломництва хасидів. 19.09.2007 близько 07 ранку вийшов з номеру готелю « Умань » та побачив у «вмивальній» кімнаті оперуповноваженого - позивача, який був весь закривавлений та біля умивальника намагався змити з обличчя кров. Після цього він пішов до свого номеру та потім дізнався, що позивача забрала карета швидкої допомоги.

ОСОБА_3 у письмовому поясненні від 03.12.2018 зазначив, що в 2007році проходив службу в Придніпровському РВ УМВС України в Черкаській області на посаді старшого дільничного інспектора. У серпні-вересні 2007 році перебував у відрядженні в м.Умань для охорони громадського порядку під час масового перебування брацлавських засидів. 19.09.2007, збираючись на роботу (мав заступити на чергування з 8год.00хв. до 20год. 00хв.), зайшов у туалетну кімнату близько 07.00 години ранку та побачив, що позивач вмивається. Відразу звернув увагу, що голова позивача значно збільшена, шкіра чорного кольору, очі повністю червоні. На запитання «що сталось» позивач намагався відповісти, але не зміг вимовити й слова. Тому пішов до номеру. Безпосередньо події не бачив. Близько 8год. 00хв. заступник начальника УМВС України в Черкаській області з громадської безпеки полковник Пономаренко доручив Уманському міськвідділу терапевту з поліклініки УМВС службовим автомобілем відвезти позивача до лікарні в м.Черкаси. Терапевтом тоді була Салюк Т.В.

29.12.2018 Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області склало спірний акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 19.09.2007 о 04год. 00хв., форми Н-5, визнавши вказані вище обставини та наявність підстав для складання акту форми НТ.

На підставі вказаних вище документів 29.12.2018 Комісія з розслідування нещасного випадку склала спірний акт №16 форми НТ про нещасний випадок невиробничого характеру, затверджений головою Ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області В.О.Кожухівським. У п.8 «Стислий виклад обставин нещасного випадку», зазначивши про викладені у вказаних вище поясненнях факти та обставини, вказано про висновок комісії, що отримання травми відбулося внаслідок протиправних дій інших осіб вночі у позаробочий час. Згідно з п.10 технічних та організаційних причин нещасного випадку не встановлено. Відповідно до п.12 перебування потерпілого в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не встановлено. У п.14 «Висновок» зазначила про визнання, що нещасний випадок з позивачем відбувся 19.09.2007 за обставин, що не підпадають під дію пунктів 3.9, 3.10 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 №1346 (далі - Порядок №1346), з огляду на що вважається таким, що стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Вважаючи акти про нещасний випадок невиробничого характеру щодо факту отримання травми протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 19 травня 2021 року рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року скасовано, а справу № 580/783/19 направлено на новий судовий розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду з тих мотивів, що судами першої та апеляційної інстанцій не були досліджені обставини перебування позивача на лікарняному, подальше його звільнення за хворобою та набуття статусу особи з інвалідності, передчасність зроблених висновків.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що допитом свідків підтверджено перебування позивача протягом вересня 2007 року у службовому відрядженні з метою забезпечення публічної безпеки і порядку під час перебування брацлавських хасидів у м.Умань, отримання тілесного ушкодження 19 вересня 2007 року, перебування ушкодженим у готелі «Умань» та направлення на госпіталізацію до медичної установи. Записи в його медичній книжці, виписками з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, лікаря підтверджується, що отримані у вказаний період ушкодження призвели до струсу головного мозку, забій м`яких тканин обличчя, перелом кісток носу та у подальшому набуття статусу особи з інвалідності. Крім того, вказані медичні документи підтверджують, що інвалідність набута внаслідок несення служби.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці регламентовано Законом України «Про охорону праці».

Поняття охорони праці міститься у статті 1 Закону України «Про охорону праці» та означає систему правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Приписами статті 14 Закону України «Про охорону праці» визначено, що працівник зобов`язаний: дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди.

Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

За правилами встановленими статтею 22 Закону України «Про охорону праці», роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок.

За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця.

Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

З метою врегулювання питань, пов`язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 грудня 2002 р. № 1346 затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України (далі - Порядок № 1346).

Пунктом 1.3. Порядку № 1346 встановлено, що розслідування нещасних випадків (в тому числі поранень), що сталися з особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовцями Національної гвардії України, курсантами (слухачами) навчальних закладів системи МВС України, проводиться з урахуванням цього Порядку.

Згідно з пунктом 2.2. Порядку № 1346 за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Відповідно до пункту 2.4 Порядку № 1346 якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ* (додаток 2).

Пунктом 3.1 наведеного Порядку встановлено, що про кожний нещасний випадок (у тому числі поранення) працівник, який його виявив, або сам потерпілий повинні негайно повідомити безпосереднього керівника робіт чи іншу посадову особу підрозділу і вжити заходів до надання необхідної допомоги.

В силу пункту 3.8 Порядку № 1346 комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов`язана протягом трьох діб після утворення комісії:

обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо;

визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці;

з`ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам;

визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов`язків (не пов`язаний з виконанням службових обов`язків);

скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (додаток 4) у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п`яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію. У разі необхідності встановлений термін розслідування може бути продовжений керівником, який призначив комісію.

Відповідно до пункту 3.9 Порядку № 1346 комісія з розслідування визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків», якщо він трапився в період проходження служби під час: припинення або запобігання злочинам або правопорушенням; вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод; охорони і забезпечення громадського порядку; несення постової чи патрульної служби; виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили; забезпечення безпеки дорожнього руху; участі в ліквідації наслідків аварії, пожежі, катастрофи, стихійного лиха та інших надзвичайних подій; виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов`язків за режимом роботи підрозділу, у тому числі у відрядженні; перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - робота) з моменту прибуття потерпілого в підрозділ до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього розпорядку підрозділу, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або, за дорученням керівника, у неробочий час; підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь праці, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення; проїзду на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підрозділу, або іншому транспортному засобі відповідно до укладеного договору; проведення навчання, тренувань, обов`язкових фізичних занять у встановлений час, участі в спортивних змаганнях, професійних та кваліфікаційних конкурсах; використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за письмовим дорученням керівника підрозділу; провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий; прямування працівника до об`єкта (між об`єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами; прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням про відрядження.

Також згідно з пунктом 3.10 Порядку № 1346 комісія з розслідування також визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків», якщо він стався в період проходження служби внаслідок: безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов`язків, з метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо); спроби самогубства працівника під впливом психофізіологічних, небезпечних та шкідливих факторів, пов`язаних з виконанням службових обов`язків; травмування внаслідок нестатутних відносин (у разі відсутності вини потерпілого); раптового погіршення стану здоров`я працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків у разі відсутності умов, зазначених у третьому, четвертому та шостому абзацах пункту 3.11 цього розділу, що визнається пов`язаним з виконанням службових обов`язків за умови, що погіршення стану здоров`я працівника сталося внаслідок впливу небезпечних чи шкідливих виробничих факторів, що підтверджено медичним висновком, або якщо потерпілий не проходив медичного огляду, передбаченого законодавством, а робота, що виконувалася, протипоказана потерпілому відповідно до медичного висновку про стан його здоров`я. Медичний висновок щодо зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього небезпечних чи шкідливих виробничих факторів або щодо протипоказання за станом здоров`я працівника виконувати зазначену роботу видається лікувально-профілактичним закладом за місцем лікування потерпілого на запит керівника підрозділу чи голови комісії з розслідування; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відтак, Порядком № 1346 окреслено вичерпний перелік підстав, відповідно до яких комісія з розслідування визнає, що нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків.

Так, як вбачається з матеріалів справи, зокрема зібраних під час службового розслідування пояснень, що підтверджені показаннями в судових засіданнях суду першої інстанції, позивач перебував в м.Умань для посиленої охорони громадського порядку під час паломництва хасидів. Отримання позивачем травми відбулося в приміщенні готелю «Умань».

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_7 підтвердив покази позивача про те, що бачив його безпосередньо під час змивання крові з обличчя в формених штанах та стан позивача, що впливав не можливість вимови. Допитана лікар Салюк Т.В. підтвердила супроводження його в медичну установу системи МВС України у м.Черкаси. Про факт отримання позивачем травми 19.09.2021 внесено запис в Журнал реєстрації травм, отриманих під час виконання службових обов`язків відповідача, копію якого долучено до судової справи. Крім того, витягом з архівного документа Управління МВС в Черкаській області наказу від 19.09.2007 №1116 підтверджується, що за сумлінне виконання службових обов`язків, виявлений професіоналізм та компетентність, забезпечення дорожнього руху та охороні громадського порядку під час відзначення Брацлавськими хасидами свята « Рош-Га-Шан » (Новоріччя) та проведення культових обрядів на могилі Цадика Нахмана з позивача достроково знято раніше накладене дисциплінарне стягнення - догану в порядку заохочення.

При цьому, оскільки з моменту настання нещасного випадку та видання наказу УМВС України в Черкаській області від 13 листопада 2018 року №2265 «Про створення комісії з розслідування нещасного випадку» сплинуло більше 10 років, очевидним є факт відсутності офіційних документів щодо перебування 19 вересня 2007 року позивача у відрядженні, що було зазначено Верховним Судом при розгляді даної справи.

З огляду на знищення наказів про відрядження вказаного періоду за встановленими строками зберігання, враховуючи, що випадок, який стався саме у період відрядження підтверджується поясненнями свідків дільничного ОСОБА_3 , а також оперуповноваженого ОСОБА_4 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо отримання травми в період його службового відрядження.

За приписами пункту 3.8 Порядку № 1346 комісія з розслідування нещасного випадку зобов`язана протягом трьох діб після утворення комісії, зокрема, з`ясувати всі обставини і причини, що призвели до нещасного випадку.

Приписами статті 121 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

Визначення службового відрядження міститься у пункті 2 розділу І Інструкції № 672, чинної на момент проведення розслідування нещасного випадку, та означає поїздку поліцейського за наказом, підписаним керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до їх компетенції, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового завдання поза місцем його постійної служби.

При цьому за правилами пункту 7 розділу І Інструкції № 672 на поліцейського, який перебуває у службовому відрядженні, поширюється режим робочого часу того органу (підрозділу) поліції чи державного органу, підприємства, установи або організації, до якого (якої) він відряджений.

Так, як вірно встановив суд першої інстанції, допитом свідків, які давали письмові пояснення комісії, у суді в якості свідків під кримінальну відповідальність, підтверджено перебування позивача протягом вересня 2007 року у службовому відрядженні з метою забезпечення публічної безпеки і порядку під час перебування брацлавських хасидів у м.Умань, отримання тілесного ушкодження 19 вересня 2007 року, перебування ушкодженим у готелі «Умань» та направлення на госпіталізацію до медичної установи.

Записами в медичній книжці ОСОБА_1 , виписками з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, лікаря підтверджується, що отримані у вказаний період ушкодження призвели до струсу головного мозку, забій м`яких тканин обличчя, перелом кісток носу та у подальшому набуття статусу особи з інвалідності. Крім того, вказані медичні документи підтверджують, що інвалідність набута внаслідок несення служби.

Отже, як вказав Верховний Суд у постанові від 19 травня 2021 року у даній справі, позивач був відряджений до Уманського міського відділу УМВС України в Черкаській області, який, ймовірно, працював в посиленому режимі для забезпечення правопорядку та публічної безпеки під час масових заходів та святкування іудейського нового року брацлавськими хасидами.

Положеннями пункту 3.10 Порядку № 1346 в редакції, як на момент проведення розслідування нещасного випадку, так і в редакції на момент його виникнення (пункт 3.11), передбачено, що комісія з розслідування також визнає нещасний випадок таким, що трапився при виконанні службових обов`язків, якщо він стався в період проходження служби внаслідок, зокрема, безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов`язків).

Згідно зі ст.14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких, зокрема, заподіяно шкоду здоров`ю.

Відповідач в оскаржуваних актах дійшов висновку, що раптового впливу на позивача небезпечного виробничого фактору чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю, не було.

Однак, під час розслідування нещасного випадку встановлено перебування позивача на лікарняному у період з 20 вересня 2007 року до 08 жовтня 2007 року. Крім того, згідно з випискою № 817/332 лікарні (з поліклінікою) ДУ «ТМО МВС України по Черкаській області» хворіє з 2007 року після перенесеної ним травми, а саме струсу головного мозку. Відповідно до свідоцтва про хворобу від 02 листопада 2016 року №363 позивач протягом вересня - жовтня 2007 року проходив лікування в неврологічному відділенні УМВС з діагнозом: струс головного мозку, перелом кісток носа. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я 04 листопада 2016 року позивач звільнений зі служби в поліції з посади інспектора Черкаського відділу Третя особа за пунктом 2 частини першої статті 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію», а з 24 листопада 2016 року позивачу встановлена друга група інвалідності в результаті захворювання, пов`язаного з проходженням служби та встановлено ступінь втрати працездатності у 80%.

Вищевикладене спростовує доводи апелянта та підтверджує, що зібрані службовим розслідуванням докази надавали належні правові підстави відповідачу вважати, що отримана позивачем травма була отримана під час виконання службових повноважень, що, в свою чергу, свідчить про протиправність оскаржуваних актів від 29.12.2018 (форми Н-5) розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 19.09.2007 близько 04год. 00хв. з ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області, що складений відповідною Комісією Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області та №16 (форми НТ) про нещасний випадок невиробничого характеру щодо факту отримання травми ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області, затверджений головою ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області Кожухівським В.О. 29.12.2018.

Щодо дововдів апелянта про те, що задовольнивши позовну вимогу про зобов`язання Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області скласти саме акт за формою Н-5 та Н-1* у відповідності до Порядку, суд вийшов за межі завдань адміністративного судочинства та втрутився у дискреційні повноваження відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. п. 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання рішення суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За правилами ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту наведених норм випливає, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 року у справа № 461/2579/17, від 20.03.2018 року у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12.04.2018 року справа № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у цій справі відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 208/8402/14-а та від 29.03.2018 року справі №816/303/16.

Так, як було вірно встановлено судом першої інстанції, зібраних службовим розслідуванням доказів було достатнім для складання актів відповідно до вказаних вище вимог законодавства, вони відповідали переліченим у пункті 3.9 Порядку №1346, що підтверджено в ході судового розгляду.

Відтак, за наявності передбачених обставин, що безумовно свідчать про отримання травми під час виконання службових обов`язків, відповідач не має повноваження на альтернативні варіанти поведінки.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому, колегія суддів враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що у межах даної справи належним і повним засобом ефективного відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача скласти акти за формою Н-5 та Н-1* (відповідно до додатків 1 і 4 до Порядку № 1346).

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для частквого задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Національної поліції в Черкаській області, про визнання протиправними та скасування актів, зобов`язання вчинити дії.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.М. Єгорова