Справа № 580/9729/21
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року справа № 580/9729/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в залі суду адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства Лебединський насіннєвий завод до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

18.11.2021 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов приватного акціонерного товариства Лебединський насіннєвий завод (далі позивач) до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі відповідач), в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 24.05.2021 № на суму пені 214660,45 грн.

Позов мотивований тим, що пеня спірним рішенням застосована внаслідок неотримання позивачем валютної виручки на суму 18000 євро за контрактом з поставки товару відповідно до митної декларації від 24.12.2019, яка створена митним брокером помилково та за якою фактично не здійснювалось поставки товару. Позивач стверджує, що належним чином виконав умови контракту за обсягом у кількості 48 тон, його поставка здійснена за двома митними деклараціями від 26.11.2019 та від 20.12.2019. Оплата за поставлений товар покупцем здійснена вчасно відповідно до умов контракту. Жодних додаткових угод на поставку інших партій товару не укладалось. Вказане свідчить що митна декларація від 24.12.2019 створена помилково. Також, помилкова митна декларація відображає валюту розрахунку Євро, тоді як розрахунки за контрактом здійснені у доларах США. Також, у помилковій митній декларації зазначено номер контейнеру, в якому відправлений товар, аналогічний номеру контейнера у дійсній декларації від 20.12.2019. Крім того, у помилковій митній декларації не заповнена графа 50 «Принципал». Вказане, а також відсутність будь-якої бухгалтерської документації до митної декларації від 24.12.2019 свідчить, що поставка товару за нею не здійснювалась, а вона створена помилково, що виключає отримання коштів від контрагента і, як наслідок, нарахування спірної пені.

Крім того, позивач стверджує, що податковим кодексом введено мораторій на застосування штрафних санкцій, у т.ч. нарахування пені за вищевказаний вид правопорушення.

Ухвалою суду від 23.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати правилами спрощеного позовного провадження. Також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву та доказів.

04.01.2022 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у її задоволені. Зазначив, що нарахування пені спірним рішення здійснено у зв`язку з виявленням за наслідками перевірки факту порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності з виконання умов контракту з поставки пшениці за митною декларацією від 24.12.2019 на суму 18000 Євро. Станом на час перевірки оплата за вказаною декларацією не надходила. Крім того, вказана операція не була відображена у бухгалтерському обліку позивача. При цьому, відповідно до бази даних ЄАІС Держмитслужба митна декларація від 24.12.2019 значиться оформленою.

Щодо твердження позивача про наявність мораторію на застосування штрафних санкцій та нарахування пені під час дії карантину, відповідач зазначає, що спірна пеня нарахована на підставі норм Закону України «Про валюту і валютні операції», а не Податкового кодексу України. При цьому, норми Закону України «Про валюту і валютні операції» та інші нормативно-правові акти, що регулюють зовнішньоекономічну діяльність не звільняють від штрафних санкцій за порушення валютного законодавства під час дії карантину.

19.01.2022 позивач подав суду відповідь на відзив, в якому окрім викладених у позовній заяві доводів зазначив, що податкова перевірка, на підставі якої прийняте спірне рішення, проведена незаконно, так як під час дії карантину встановлено мораторій на проведення перевірок. При цьому, рішення, прийняті не підставі незаконної перевірки підлягають скасуванню.

Оскільки від сторін не надійшли суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням їх представників, з огляду на відсутність необхідності виклику та допиту свідків та призначення експертизи, суд вирішив справу розглянути без проведення судового засідання та їх виклику (у письмовому провадженні).

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

З даних ЄДРПОУ суд встановив, що позивач зареєстрований юридичною особою 04.1.1994 (код 00388932).

На підставі направлень від 23.03.2021 №77/34-00-07-02, №90/34-00-07-04, №91/34-00-07-06 службові особи відповідача здійснили документальну позапланову перевірку позивача.

За її наслідками складений акт від 23.04.2021 №116/34-00-07-04/00388932 (далі акт перевірки), в якому зафіксовано прострочену дебіторську заборгованість в сумі 18000,00 Євро за контрактом від 20.08.2019 №2019/АТ, укладеним з компанією Trade Truat Agro Ltd (Болгарія). У зв`язку з цим, встановлено порушення п.2 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції» з урахуванням п.21 Розділу ІІ Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5, внаслідок недотримання термінів надходження валютної виручки на суму 18000,00 Євро за контрактом від 20.08.2019 №2019/АТ, укладеним з компанією Trade Truat Agro Ltd (Болгарія).

На підставі зазначеного акту перевірки відповідач прийняв спірне податкове повідомлення-рішення від 24.05.2021 №, яким застосовано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД на суму 214660,45 грн.

За наслідками адміністративного оскарження вказаного рішення, ДПС України рішенням від 28.10.2021 №24439/6/99-00-06-01-02-06 залишила його без змін.

Не погоджуючись із спірним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся в суд з даним позовом.

Надаючи оцінку спірному рішенню суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Положення ст.42 Конституції України системно пов`язані зі статтею 16 Конституції України щодо однієї із основних функцій держави - забезпечення економічної безпеки України; а також мають безпосередній, органічний зв`язок зі статтею 41 Конституції України щодо змісту та форм права власності, непорушності права приватної власності.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.92 Конституції України правові засади і гарантії підприємництва визначаються виключно Законами України.

Загальні принципи підприємницької діяльності, сформульовані у ст.44 Господарського кодексу України, відповідно до якої підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

Правове регулювання такої діяльності, а також обмеження щодо її здійснення встановлені Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 №959-ХІІ (далі Закон №959-ХІІ).

Частиною 1 ст.5 Закону №959-XII передбачено, що усі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності незалежно від форми власності та інших ознак мають рівне право здійснювати будь-які види зовнішньоекономічної діяльності та дії щодо її провадження, у тому числі будь-які валютні операції та розрахунки в іноземній валюті з іноземними суб`єктами господарської діяльності, що прямо не заборонені або не обмежені законодавством, у тому числі заходами захисту, запровадженими Національним банком України відповідно до Закону України «Про валюту і валютні операції».

Згідно з абз.4 ст.6 Закону №959-XII, суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Відповідно до абз.1 ст.14 Закону №959-XII, всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право, зокрема, самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону України від 21.06.2018 №2473-VIII «Про валюту і валютні операції», який введено в дію 07.02.2019 (далі Закон №2473-VIII) Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Відповідно до п.21 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №5 (далі Положення №5), граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.

Згідно з ч.3 ст.13 Закону №2473-VIII у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону №2473-VIII порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

Перевіряючи дотримання позивачем вищевказаних норм законодавства щодо розрахунків в іноземній валюті, суд встановив, що 20.08.2019 позивач уклав з Trade Truat Agro Ltd контракт від 20.08.2019 №2019/АТ, предметом його є поставка позивачем борошна із спельти, врожаю 2019 року у кількості 48 тон. Вартість контракту складає 36000,00 доларів США.

Поставка товару за вказаним контрактом здійснена митними деклараціями:

- від 26.11.2019 №UA902020/2019/202779 щодо поставки борошна із спельти у кількості 24000 кг. на суму 18000,00 доларів США. У графі 31 митної декларації «Вантажні місця та опис товарів» вказано реквізити контейнеру 1/SEGU4294767/221/1.

- від 20.12.2019 №100680/2019/203000 щодо поставки борошна із спельти у кількості 24000 кг. на суму 18000,00 доларів США. У графі 31 митної декларації «Вантажні місця та опис товарів» вказано реквізити контейнеру 1/ZCS08700968/221/1.

Згідно з даними, бухгалтерського обліку позивача оплата за вищевказаними поставками здійснена Trade Truat Agro Ltd 14.12.2019 на суму 18000,00 доларів США та 20.12.2019 на суму 18000,00 доларів США.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем виконано умови вищевказаного контракту щодо поставки борошна Trade Truat Agro Ltd за кількістю товару, а останнім у встановлені Законом №2473-VIII строки та у повному обсязі оплачено поставлений товар.

Суд врахував, що спірна пеня нарахована позивачу за відсутність розрахунку за товар на підставі митної декларації від 24.12.2019 №UA500040/2019/200874 стосовно поставки борошна із спельти у кількості 24000 кг. на суму 18000,00 Євро.

Так, в акті перевірки зазначено, що згідно з поясненнями головного бухгалтера позивача митна декларація від 24.12.2019 №UA500040/2019/200874 створена помилково.

Оцінюючи вказане твердження суд зазначає, що у графі 31 митної декларації від 24.12.2019 №UA500040/2019/200874 «Вантажні місця та опис товарів» вказано реквізити контейнеру 1/ZCS08700968/221/1, аналогічно, як і у митній декларації від 20.12.2019 №100680/2019/203000.

При цьому, контракт укладений з Trade Truat Agro Ltd контракт від 20.08.2019 №2019/АТ передбачає розрахунки між його сторонами у доларах США. Тоді як у митній декларації від 24.12.2019 №UA500040/2019/200874 у графі 22 «Валюта та загальна сума за рахунки» зазначено валюту Євро, що не відповідає умовам вказаного контракту.

Також, відповідно до положень глави 1 Розділу II Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.08.2012 за №1372/21684, графа 50 "Принципал" заповнюється, якщо здійснюється переміщення митною територією України.

Суд зазначає, що графа 50 «Принципал», митної декларації від 24.12.2019 №UA500040/2019/200874 не заповнена, що свідчить про відсутність факту перевезення товару митною територією України від виробника (позивача) до місця його відправки.

Крім того, умови контракту від 20.08.2019 №2019/АТ за кількістю поставки борошна (48 тон) у повному обсязі виконані позивачем шляхом поставки товару за двома митними деклараціями: від 26.11.2019 №UA902020/2019/202779 (24 тони) та від 20.12.2019 №100680/2019/203000 (24 тони).

У даному випадку, суд вважає за необхідне зазначити, що надходження валютної виручки на рахунок можливе лише за дійсним зобов`язанням.

Так, відповідно до статей 627, 628 Цивільного кодексу України сторони вільні у виборі виду договору та його умов, а згідно зі статтею 629 цього Кодексу укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Однак, жодного доказу наявності додаткових угод між позивачем та Trade Truat Agro Ltd щодо поставки додаткової партії товару суду не надано.

Крім того, дані акту перевірки не містять, а відповідачем не надано жодного доказу наявності бухгалтерських документів з поставки товару за митною декларацією від 24.12.2019 №UA500040/2019/200874.

З огляду на викладене у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача, що митна декларація від 24.12.2019 №UA500040/2019/200874 створена помилково, так як у ній дубльовано номер контейнера митної декларації від 20.12.2019 №100680/2019/203000, вказано іншу валюту розрахунку, відсутні докази переміщення товару територією України та відсутні бухгалтерські документи з поставки товару, що, на думку суду, виключає нарахування позивачу пені за відсутність розрахунку за товар на підставі митної декларації від 24.12.2019 №UA500040/2019/200874.

Тому спірне податкове повідомлення рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо посилань позивача на недотримання відповідачем під час прийняття спірного податкового повідомлення рішення норм абз.11 п.52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України, суд зазначає таке.

Згідно з п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби, штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за порушення, визначені в абзацах другому дев`ятому цього пункту.

Протягом періоду з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби, платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.

Підпунктом 54.3.3 ПК України визначено, що згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку та збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Визначення поняття пені встановлено пп. 14.1.162 ПК України, а саме: пеня сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 3.1 ПК України встановлено, що податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі закони з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим ПК України.

При цьому п.5.1 ПК України визначено, що поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених ст. 1 ПК України.

Враховуючи викладене, ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абзац 1 п. 1.1 ПК України).

Водночас правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права й обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та відповідальність за порушенні: ними валютного законодавства визначено Законом №2473.

Згідно з ч. 2 ст.3 Закону №2473-VIII питання здійснення валютних операцій, основи валютного регулювання та нагляду регулюються виключно цим Законом.

Частиною 3 ст.3 Закону №2473-VIII визначено, що у разі, якщо положення інших законів суперечать положенням Закону, застосовують положення цього Закону.

Частиною 5 ст.13 Закону №2473-VIII передбачено, що порушення нерезидентами строку розрахунків тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3% суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті, або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

Відповідно до ч.8 ст.13 Закону №2473-VIII центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною п`ятою цієї статті.

Із системного аналізу зазначених вище норм ПК України та Закону №2473-VIII вбачається, що на пеню, нараховану відповідно до Закону №2473-VIII, не поширюються положення п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ.

При цьому норми Закону №2473-VIII та інших нормативно-правових актів, які регулюють зовнішньоекономічну діяльність, не звільняють від застосування штрафних санкцій та пені за порушення валютного законодавства у період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19).

Щодо посилань позивача про порушення порядку проведення перевірки, суд зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для проведення перевірки згідно з наказом від 23.03.2021 №33, за наслідками якої було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, слугував саме підп.78.1.1 п. 78.1 статті 78 ПК України, за змістом якого документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Отже, зазначена правова норма чітко визначає, що перевірка може бути призначена за наявності одночасно таких умов:

- отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства;

- направлення контролюючим органом платнику податків письмового запиту із зазначенням в ньому виявленої недостовірністі даних та відповідної декларації;

- ненадання платником податків пояснень та їх документального підтвердження протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Відповідно до абзацу 1-3 пункту 73.3 ст. 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу «витягнутої руки» під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

5-1) виявлено недостовірність даних, що містяться у звіті про підзвітні рахунки, поданому фінансовим агентом;

5-2) отримано повідомлення від компетентного органу іноземної держави, з якою Україною укладено міжнародний договір, що містить положення про обмін інформацією для податкових цілей, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або укладених на їх підставі міжвідомчих договорів, про виявлення таким органом помилок, неповних або недостовірних даних, наданих фінансовим агентом щодо підзвітного рахунка особи, яка є резидентом відповідної іноземної держави, або про невиконання фінансовим агентом зобов`язань, передбачених таким міжнародним договором;

6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).

Аналізуючи вищевикладені положення ПК України, документальна позапланова перевірка може бути проведена податковим органом в порядку підп.78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України лише у разі ненадання документів та відповідних письмових пояснень платником податків на обов`язковий письмовий запит податкового органу, право надіслання якого поставлено законодавцем в залежність від отримання податкової інформації, яка свідчить про наявність фактів порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Таким чином, як отримана контролюючим органом податкова інформація, так і направлений за результатом її аналізу платнику податків письмовий запит, мають містити посилання на факти виявлених порушень цим платником податків вимог чинного законодавства, для з`ясування яких і витребовуються певні документи.

Так, Верховний Суд, зокрема у постанові від 31.05.2019 у справі №813/1041/18 зазначив, що реалізація підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України передбачає необхідність наведення податковим органом у змісті запиту конкретних порушень, вчинених платником податків, а не лише вживання загальних формулювань та суто посилання на норми податкового законодавства.

Крім того, з метою застосування такого підходу необхідно, щоб зі змісту спірного наказу вбачалося за можливе ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу, а не юридичну для призначення відповідної перевірки, тобто конкретні обставини податкового правопорушення.

Однак, у наказі на проведення перевірки від 23.03.2021 №33, посилаючись на підп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України, не зазначено ні конкретних недоліків щодо наданих позивачем пояснень, обґрунтованих причин, чому поданих позивачем документів є недостатньо, та не конкретизувало, яких саме документів не вистачає на підставі наданої позивачем відповіді на запит.

Слід зазначити, що невиконання вимог закону щодо наявності підстави для призначення та проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, відтак є самостійною підставою для скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідками проведення такої перевірки.

У даному випадку, Акт податкової перевірки є основним носієм доказової інформації щодо встановлених контролюючим органом податкових правопорушень, втім складений внаслідок проведення саме незаконної перевірки.

Вказане свідчить також про наявність додаткових підстав для скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Таким чином, з огляду на приписи наведених правових норм процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішень органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов`язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Окрім того, такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 3219,91 грн.

Керуючись ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295, 370 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов приватного акціонерного товариства Лебединський насіннєвий завод задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 24.05.2021 №.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (65015, м. Одеса, пр. Шевченка, буд.15/1, ) на користь приватного акціонерного товариства Лебединський насіннєвий завод (20635, Черкаська обл., с. Лебедин, вул. Заводська, буд.17, ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3219,91 грн. (три тисячі двісті дев`ятнадцять гривень 91 коп.).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ