Справа № 640/30972/20
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «ІНВЕКС Телеком» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.08.2021 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «ІНВЕКС Телеком» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Виробнича фірма «ІНВЕКС Телеком» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням заяви від 21.12.2020, просило:

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у м. Києві скасувати акт опису майна від 25.05.2020 № 43/26-15-10-07-26;

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у м. Києві скасувати недостовірну інформацію про начебто державний податковий борг позивача, розміщену на офіційних електронних сервісах ДФС України та на сайті ДФС України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.08.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ТОВ «Виробнича фірма «ІНВЕКС Телеком» звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з актом опису майна у податкову заставу від 25.05.2020 № 43/26-15-10-07-26 проведено опис майна ТОВ «ВФ «ІНВЕКС Телеком» у податкову заставу.

У цьому акті на підставі рішення ГУ ДПС від 26.11.2020 № 35161-10 описано належні позивачу транспортні засоби.

Не погоджуючись з актом опису майна у податкову заставу від 25.05.2020 № 43/26-15-10-07-26 та вважаючи, що відповідачу необхідно скасувати недостовірну інформацію про начебто державний податковий борг позивача, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача скасувати акт опису майна від 25.05.2020 № 43/26-15-10-07-26 нормативно не підтверджуються, а тому вони задоволені не можуть бути. Також, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Державної податкової служби у м. Києві скасувати недостовірну інформацію про начебто державний податковий борг позивача, розміщену на офіційних електронних сервісах ДФС України та на сайті ДФС України, суд першої інстанції зазначив, що позивач обрав неправильний спосіб захисту.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі.

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з рішенням суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Пунктами 88.1, 88.2 статті 88 Податкового кодексу України передбачено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України - податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

У пп. 89.1.2 п. 89.1 ст. 89 ПК України визначено, що право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Згідно з п.п. 89.2, 89.3 ст. 89 ПК України, з урахуванням положень цієї статті, право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Відповідно до п. 87.3 статті 87 Податкового кодексу України не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків майно, надане ним у заставу іншим особам, якщо така застава зареєстрована у відповідних державних реєстрах до моменту виникнення права податкової застави.

Згідно з пп. 14.1.155 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова застава - це спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Пунктом 91.3 статті 91 ПК України передбачено, що податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, здійснює перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом, одержує від боржника інформацію про операції із заставленим майном, а в разі його відчуження без згоди контролюючого органу (за умови, коли наявність такої згоди має бути обов`язковою згідно з вимогами цього Кодексу) вимагає пояснення від платника податків або його службових (посадових) осіб.

У разі продажу в рахунок погашення податкового боргу майна платника податків, на яке поширюється право податкової застави, податковий керуючий має право отримувати від такого платника податків документи, що засвідчують право власності на зазначене майно.

Відповідно до п. 95.1 ст. 95 ПК України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Системний аналіз норм чинного законодавства надає підстави стверджувати, що право податкової застави виникає в силу закону та не потребує письмового оформлення, опис майна проводиться на підставі рішення контролюючого органу, а акт опису майна лише фіксує певний перелік майна.

При цьому, підставою для звільнення майна з податкової застави є відповідний документ, що засвідчує закінчення подій, наявність яких зумовили виникнення права податкової застави.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом судового розгляду в цій справі є, зокрема, акт опису майна в податкову заставу від 25.05.2020 № 43/26-15-10-07-26.

Разом з тим, безпосередньо акт опису майна лише фіксує певний перелік майна та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій. Складання акту опису, по суті полягає у викладенні/відображенні на паперовому носії певної інформації, що є фактично технічним процесом створення документа та завершальною стадією виконання організаційно-технічних дій по завершенню створення документу.

Таким чином, акт опису майна не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, оскільки він лише фіксує відповідні обставини, на підставі зазначеного акту не створюються відповідні правовідносини та не порушуються права позивача.

Отже, такий акт, не підлягає оскарженню в порядку адміністративного судочинства і оскарження такого акту не підпадає під судову юрисдикцію взагалі.

Аналогічна правова позиція викладені в постановах Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 560/495/19, від 20.08.2020 у справі № 808/2726/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача скасувати недостовірну інформацію про начебто державний податковий борг позивача, розміщену на офіційних електронних сервісах ДФС України та на сайті ДФС України, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище, відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пункт 59.3 статті 59 Податкового кодексу України встановлює, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Таким чином, якщо позивач вважає, що у ТОВ «ВФ «ІНВЕКС Телеком» відсутній податковий борг, то належним способом захисту може бути скасування відповідної податкової вимоги на суму податкового боргу, зобов`язання контролюючого органу внести зміни до облікових даних або оскарження підстав виникнення такого податкового боргу.

Крім того, як вірно було встановлено судом першої інстанції, позивач не надав будь-яких доказів, які б свідчили, що на офіційних електронних сервісах ДФС України та на сайті ДФС України міститься недостовірна інформація про податковий борг ТОВ «ВФ «ІНВЕКС Телеком». Також, у справі відсутні докази на підтвердження того, що саме відповідач вносив певну інформацію щодо ТОВ «ВФ «ІНВЕКС Телеком» до інформаційних ресурсів ДФС України, а позивач звертався до ГУ ДФС у м. Києві або його правонаступника з приводу вилучення такої інформації. Більше того, позивачем не зазначено правових норм, які зобов`язують контролюючий орган скасовувати інформацію на електронних сервісах.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у межах спірних правовідносин позивач обрав неправильний спосіб захисту, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

При цьому, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову. Також, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належні докази, що підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «ІНВЕКС Телеком» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.08.2021 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.