Справа № 580/5846/21
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5846/21 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Степанюка А.Г.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Міг» - Кураса Сергія Анатолійовича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2021 року ( розглянута у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня ) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Міг» до приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Євгенія Анатолійовича про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення основної винагороди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2021 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Міг» (далі - позивач) звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Євгенія Анатолійовича (далі - відповідач), в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, прийняте у формі постанови від 29.07.2021 про стягнення винагороди приватного виконавця ВП №66324967.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач 29.07.2021 виніс постанови ВП №66324967 про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 15.08.2012 №02/5026/886/2012 та ВП №66324967 про стягнення основної винагороди приватного виконавця у сумі 69 979 грн. 77 коп. Вважаючи оскаржувану постанову протиправною позивач зазначає, що на виконання наказу від 15.08.2012 №02/5026/886/2012 було відкрито 09.04.2015 виконавче провадження ВП №47223526 в межах суми стягнення 699 797 грн. 79 коп. Проте, ухвалою Господарського суду Черкаської області від 07.08.2020 у справі №02/5026/886/2012 було визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню в частині суми 120 000 грн. Також виходячи зі змісту постанови державного виконавця від 29.07.2021 ВП №47223526 про повернення виконавчого документа стягувачу вбачається, що сума боргу складає 579 797,79 грн. З огляду на зазначене відповідач міг відкрити виконавче провадження на підставі наказу від 15.08.2012 №02/5026/886/2012 лише в межах суми стягнення 579 797 грн. 79 коп., тому розмір основної винагороди не може перевищувати 57 979 грн. 78 коп.

Оскаржувана постанова ВП №66324967 від 29.07.2021 оформлена та прийнята відповідачем як виконавчий документ, де стягувачем є сам відповідач, і вказаний документ перебуває на виконанні у відповідача в рамках виконавчого провадження №66324967. На момент прийняття постанови від 29.07.2021 відповідач не здійснив жодного стягнення коштів із боржника, в т.ч. в тій сумі, на які нарахував 10% своєї винагороди; не мав правових підстав для визначення суми винагороди, а лише повинен був постановою визначити порядок її нарахування та стягнення; не взяв до уваги, що постанова про стягнення винагороди може бути прийнята як виконавчий документ лише у випадку необхідності виділення в окреме виконавче провадження для примусового стягнення, і має виконуватись іншим приватним виконавцем.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно п.2 ч.1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене та у зв`язку із неприбуттям учасників справи у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також враховуючи те, що справу можливо вирішити на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 КАС України.

09 лютого 2022 року на електронну адресу Шостого апеляційного адміністративного суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Міг» - Кураса Сергія Анатолійовича надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та призначенням судового засідання в режимі відео конференції за допомогою системи EasyCon на наступне судове засідання.

Зазначене вище лопотання обґрунтоване тим, що представник позивача не має можливості прибути у судове засідання та прийняти участь у розгляді справи з поважних причин, у звязку із чим просить відкласти розгляд справи на іншу дату.

Порядок відкладення розгляду справи або оголошення перерви в її розгляді передбачено ст. 223 КАС України.

При цьому даною статтею передбачено підстави для відкладення розгляду справи або перерви в судовому засіданні.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 223 КАС України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 205 цього Кодексу.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їхні представники.

Колегія суддів зазначає, що подане клопотання обґрунтоване тим, що представник позивача не має можливості прибути у судове засідання та прийняти участь у розгляді справи з поважних причин, у зв`язку із чим просить відкласти розгляд справи на іншу дату.

З огляду на те, що розгляд зазначених в клопотанні обставин не перешкоджає подальшому перегляду в апеляційному порядку даної адміністративної справи та виходячи з правил ч. 1 ст. 223, ч.2 ст.205 КАС України колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи або перерви в судовому засіданні.

Окрім зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що увалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2022 року відкрито та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 10 лютого 2022 року об 10 год. 20 хв.

Та, повісткою - повідомленням від 01 лютого 2022 року проінформовано про розгляд справи №580/5846/21.

Зазначене вище не заперечує заявником, що повістку повідомлення про призначення розгляду адміністративної справи на 10.02.2022 року на 10 год. 20 хв, отримано особисто представником позивача шляхом надсилання на електронну адресу.

Відповідно до ст. 272 КАС України, визначен особливості апеляційного та касаційного оскарження судових рішень в окремих категоріях срави та відповідно до ч.7 ст. 287 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та призначенням судового засідання в режимі відео конференції за допомогою системи EasyCon на наступне судове засідання задоволенню не підлягає. Окрім зазначеного вище, колегія суддів зазначає, що зазначене вище клопотання пр неможливість прибуття в судове засідання належним чином не підтверджено та не обґрунтовано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог та приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що рішенням Господарського суду Черкаської області від 17.07.2012 у справі №02/5026/886/2012 стягнуто на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» з товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Міг» кошти у сумі 729 797 грн. 76 коп., в т.ч. 700 000 грн. основної суми боргу, 15 488 грн. 03 коп. - відсотків за користування кредитом; 14 309 грн. 76 коп. - судового збору.

15.08.2012 на виконання рішення від 17.07.2012 у справі №02/5026/886/2012 Господарським судом Черкаської області був виданий наказ.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14.03.2013 у справі №5026/886/2012 розстрочено виконання рішення господарського суду Черкаської області від 17.07.2012 у справі №02/5026/886/2012 відповідно до вказаного боржником графіка, за яким товариство з обмеженою відповідальністю «ФІРМА МІГ» зобов`язане сплачувати публічному акціонерному товариству «БРОКБІЗНЕСБАНК» в особі Черкаської філії публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» кошти у строк до 30.06.2016.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 07.08.2020 у справі №5026/886/2012 визнано таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Черкаської області від 15.08.2012 у справі № 02/5026/886/2012 про примусове виконання рішення суду від 17.07.2012 частково на суму 120 000,00 грн.

На виконання наказу Господарського суду Черкаської області про примусове виконання рішення від 15.08.2012 у справі №02/5026/886/2012 Центральним відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП№35661942, яке було закінчено згідно з постановою від 25.03.2015 ВП №35661942, та у якій було вказано, що залишок боргу складає 699 797, 79 грн.

На звороті наказу Господарського суду Черкаської області від 15.08.2012 у справі № 02/5026/886/2012 був здійснений запис про закінчення 25.03.2015 виконавчого провадження, залишок боргу - 699 797, 79 грн.

На виконання наказу Господарського суду Черкаської області про примусове виконання рішення від 15.08.2012 у справі №02/5026/886/2012 постановою Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 09.04.2015 було відкрито виконавче провадження №47223526.

26.07.2019 головним державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Василюк Юлії Олександрівни було винесено постанову ВП №47223526 про передачу виконавчого провадження №47223526 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

17.08.2020 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яжуком Сергієм Сергійовичем було винесено постанову ВП №47223526, якою внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме: замість Резолютивна частина: стягнення з ТОВ «Фірма МІГ» на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» борг у сумі 699 797 грн. 79 коп., зазначити Резолютивна частина: стягнення з ТОВ «Фірма МІГ» на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» борг у сумі 579 797 грн. 79 коп.

29.07.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яжуком Сергієм Сергійовичем було винесено постанову ВП №47223526 про повернення наказу Господарського суду Черкаської області №02/5026/886/2012 від 15.08.2012, про що було зазначено на звороті наказу Господарського суду Черкаської області від 15.08.2012 у справі № 02/5026/886/2012 без зазначення залишку суми боргу.

29.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Бурмагою Євгенієм Анатолійовичем було винесено постанову ВП №66324967 про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду Черкаської області №02/5026/886/2012 від 15.08.2012, у пункті 3 якої зазначено стягнути з боржника виконавчий збір у сумі 69 979,77 грн.

Також, 29.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Бурмагою Євгенієм Анатолійовичем було винесено постанову ВП №66324967 про стягнення з боржника основної винагороди, якою стягнуто з позивача основну винагороду приватного виконавця у сумі 69 979 грн. 77 коп.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що сума боргу, яка підлягала стягненню, 699 797, 79 грн зазначена на звороті наказу Господарського суду Черкаської області від 15.08.2012 у справі № 02/5026/886/2012, де міститься напис про закінчення 25.03.2015 виконавчого провадження, залишок боргу - 699 797,79 грн.

30.07.2021 відповідач прийняв постанову ВП №66324967, якою на підставі заяви стягувача ТОВ «Депт Фінанс» у зв`язку з визнанням наказу Господарського суду таким, що не підлягає виконанню у сумі 120 000 грн, зменшив суму стягнення на вказану суму , сума до стягнення складає 609797,79 грн.

Вважаючи постанову від 29.07.2021 ВП №66324967 про стягнення основної винагороди у сумі 69 979 грн. 77 коп. протиправною, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову цінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

За правилами частини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За приписами частин 1 - 3, 5 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж каса апеляційного перегляду, визначених статтею 308 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судом першої інстанції інстанції норм матеріального та процесуального права, виходить з наступного.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII, у редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження про стягнення основного боргу) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Закону №1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року (на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №53728026 від 10 квітня 2017 року), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За приписами пунктів 1- 6 частини 5 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується:

- за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

- у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

- якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

- за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

- у разі виконання рішення приватним виконавцем;

- за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частиною 9 цієї ж статті 27 обумовлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини 5 статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Частиною 3 статті 40 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною 4 статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року) слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Проте, Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесені зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ.

З урахуванням наведених змін, за змістом статті 27 Закону № 1404 - VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Тобто, з урахуванням редакцій Закону № 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

З матеріалів справи вбачається, що приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Бурмага Євгеній Анатолійович під час прийняття оскаржуваної постанови №66324967 від 29.07.2021 року про стягнення винагороди приватного виконавця з боржника ТОВ «Фірма «Міг», у розмірі 69 979,77 грн., визначив суму виконавчого збору в розмірі 10 % від усієї суми, яка зазначена у наказі Господарського суду Черкаської області №02/5026/886/2012 від 15.08.2012.

Тож, приватний виконавець визначив суми виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, застосувавши таким чином фактично Закон № 1404-VIII у редакції Закону № 2475-VIII.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Отже, положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, чинніцй після 28 серпня 2018 року (Закон № 2475-VIII), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

З урахуванням того, що внесені Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище боржника - ТОВ «Фірма «Міг», а також того, що приватним виконавцем повністю не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 69 979, 77 грн. і, відповідно, відкриття виконавчого провадження з виконання такого рішення органу державної виконавчої служби.

Аналогічна правова позиці викладена у постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року (справа № 1340/5053/18), від 28 жовтня 2020 року (справа № 400/878/20), від 28 січня 2021 року (справа №420/769/19), від 20 травня 2021 року (справа №640/32814/20), від 22 січня 2021 року (справа №400/4023/19), від 28 квітня 2021 року (справа № 520/11908/18), від 24 грудня 2021 року (справа №420/2218/21).

Керуючись ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, підставою для задоволення позову у даній справі є необхідність застосування до спірних правовідносин приписів статті 27 Закону № 1404-VІІІ (в редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року), оскільки у процесі виконання судового рішення становище боржника було погіршеним у зв`язку із прийняттям змін до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, що суперечить статті 58 Конституції України.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Щодо стягнення судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Розподіл судових витрат здійснено у відповідності до ст. 139 КАС України.

Згідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесено витрати, а саме за подання позовної до суду першої інстанції та апеляційної скарги, у розмірі 2 270, 00 грн. та 3 405, 00 грн., що підтверджується квитанціями №№ ПН716, 9257-5388-4498-1307 від 03.09.2021 та 19.01.2022.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що понесені судові витрати у розмірі 5 675, 00 грн. підлягають відшкодуванню Товариству з обмеженою відповідальністю «Фірма «Міг» за рахунок бюджетних асигнувань Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Євгенія Анатолійовича, відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 143, 139, 205, 241, 242, 243, 251, 271, 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Міг» - Кураса Сергія Анатолійовича - задоволити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2021 року - скасувати.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Міг» до Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Євгенія Анатолійовича про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення основної винагороди - задоволити.

Визнати протиправними дії Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Євгенія Анатолійовича щодо винесення постанови від 29.07.2021 року про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у виконавчому провадженні №66324967 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Міг» на користь Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Євгенія Анатолійовича, у розмірі 69 979, 77 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Євгенія Анатолійовича від 29.07.2021 року про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у виконавчому провадженні №66324967 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Міг» на користь Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Євгенія Анатолійовича, у розмірі 69 979, 77 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Євгенія Анатолійовича (адреса: 18000, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, офіс 36/1, РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Міг» (адреса: 18001, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Шевченка, 161/1, ), у розмірі 5 675 (п`яти тисяч шістсот семи десяти п`яти) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

А.Г. Степанюк