Справа № 347/2501/21
Суддя: ДРАЧ Д. С.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 347/2501/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року Косівський районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Драч Д.С., за участі секретаря Борисової О.М., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Косів в спрощеному позовному провадженні клопотання позивача про повернення відзиву на позовну заяву відповідачу без розгляду, заявлене в межах адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Косівського районного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою судді від 01.12.2021 року відкрито провадження у вказаній адміністративній справі та надано відповідачу 15-денний строк з дня отримання копії ухвали на подання відзиву на позовну заяву.

06.12.2021 року відповідач одержав копію ухвали судді від 01.12.2021 року із позовними матеріалами.

17.12.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№8436), відповідно до якого представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Відзив підписано Денисом Грінченко в якості представника відповідача та долучено копію довіреності № 25675/41/3/01-2020 від 29.12.2020 року за підписом начальника Департаменту патрульної поліції.

Позивач звернувся до суду із клопотанням про визнання відзиву неподаним та повернення його особі, що його подала, мотивуючи тим, що відзив подано не уповноваженою особою.

Розглянувши вказаний відзив, суд приходить до наступних висновків:

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення встановлені ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КАС України, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Вимога вказати в заяві по суті справи, скарзі, заяві, клопотанні або запереченні ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стосується лише юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України. Іноземна юридична особа подає документ, що є доказом її правосуб`єктності за відповідним законом іноземної держави (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо).

До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Згідно з ч. 2 ст. 167 КАС України, якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Суд звертає увагу на те, що вимоги до змісту та порядку подання відзиву на позовну заяву визначені ст. 162 КАС України.

Частинами 1, 3 вказаної статті КАС України передбачено, що у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 162 КАС України, до відзиву додаються, зокрема, документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Аналіз вказаних вище положень КАС України дозволяє прийти до висновку, що в разі подання відзиву на позовну заяву, відповідач зобов`язаний надіслати (надати) копію відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. При цьому, одночасно з відзивом на позовну заяву відповідач має подати до суду докази його направлення (вручення) іншим учасникам справи.

Разом з тим, до відзиву на позовну заяву відповідачем не було додано документів, що підтверджують його направлення (вручення) позивачу.

Суд наголошує, що від виконання відповідачем обов`язку щодо направлення копії відзиву на позовну заяву позивачу залежить реалізація останнім у встановлений судом строк права на подання відповіді на відзив, що, в свою чергу, на переконання суду, сприятиме швидшому встановленню обставин у справі та її правильному вирішенню.

При цьому, суд зауважує, що в ухвалі суду від 01.12.2021 відповідачу було запропоновано подати відзив з урахуванням вимог статті 162 КАС України, зокрема, із вимогою необхідності направлення (вручення) копії відзиву іншим учасниками справи. Копію ухвали відповідач отримав 06.12.2021, про що свідчить особистий підпис представника на рекомендованому повідомлення про вручення поштового відправлення.

Надаючи оцінку доводам позивача в частині підстав для повернення відповідачу відзиву на позовну заяву, як такий, що підписаний не уповноваженою на те особою, суд зазначає наступне:

Відзив на позовну заяву підписаний від імені відповідача юрисконсультом сектору правового забезпечення управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Денисом Грінченко, на підтвердження повноважень якого надано довіреність від 29.12.2020 №25675/41/3/01-2020 за підписом начальника Департаменту патрульної поліції Жукова Є.О.

Пунктом 11 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України врегульовані саме питання представництва. Про «самопредставництво» в Конституції України не йдеться, воно передбачено лише відповідними положеннями процесуальних кодексів.

Разом з тим, змінами, внесеними до КАС України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення» від 18 грудня 2019 року № 390-IX розширено випадки самопредставництва юридичної особи, суб`єкта владних повноважень і визначено, що «юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені» та визначено вичерпний перелік документів, що можуть підтвердити відповідні повноваження: «відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту)» (ч. 3 ст. 55 КАС України у чинній редакції). Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частина 4 цієї статті).

З аналізу змісту цієї норми закону вбачається, що допуск особи до участі у справі та визнання належно вчиненими будь-яких інших з переліку передбачених статтею 44 КАС України процесуальних прав можливий за умови сукупної наявності обох цих умов.

Отже, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності).

Поряд з тим, залишаються чинними і такими, що підлягають обов`язковому виконанню, приписи ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року № 755-IV (далі Закон № 755-IV) з наступними змінами та доповненнями.

Так, держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом (ч. 2 ст. 167 ЦК України). До юридичних осіб публічного права, що створені державою, слід віднести й органи влади та управління: Верховну Раду України, КМУ, міністерства, відомства, державні комітети, інспекції, і т і.

Частиною першою статті 82 ЦК України визначено, що на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації (ч. 4 ст. 87 ЦК України).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації, регулюються, окрім ЦК України, спеціальним Законом № 755-IV.

Загальні засади державної реєстрації, а також її основні принципи визначені в статті 4 вказаного Закону. До них, зокрема, належать обов`язковість та публічність державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі.

З метою забезпечення державних органів достовірною інформацією створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі Єдиний державний реєстр, Реєстр) (ч. 1 ст. 7 Закону N 755-IV).

Обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (ч. 3 ст. 9 Закону).

При цьому, відповідно до пункту другого частини першої статті першої цього Закону Витяг з Єдиного державного реєстру (далі Витяг) містить відомості, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, закріплений статтею 10 Закону № 755-IV, яка, зокрема, визначає, що внесені до Реєстру документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі. Якщо ж відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі.

Отже, відсутність відповідного запису у реєстрі є належним і достатнім (достовірним) підтвердженням відсутності таких відомостей (інформації) для будь-якого державного органу, яким є і суд.

Аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд в ухвалах від 21.01.2020 у справі N 2140/1691/18, від 21.01.2020 у справі N 640/10332/19, від 23.01.2020 у справі N 340/2216/19, від 24.01.2020 у справі N 440/525/19, від 10.02.2020 у справі N 420/1462/19, від 03.02.2020 у справі N 160/6823/19, від 22.04.2020 у справі N 640/1907/19, від 23.04.2020 у справі N 560/3470/19 від 18.08.2020 у справі N 300/2412/19, від 17.09.2020 у справі N 300/2412/19, від 03.02.2021 у справі N 300/1233/19.

При цьому, Верховний Суд в ухвалах від 21.01.2020 у справі N 2140/1691/18 та від 10.02.2020 у справі № 420/1462/19 відзначив, що у сфері державної реєстрації діє принцип мовчазної згоди, згідно з яким державний реєстратор набуває право на проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій навіть без одержання від державних органів у порядку та випадках, визначених цим Законом, відповідних документів (крім судових рішень та виконавчих документів) або відомостей, за умови, що відповідні державні органи у встановлений цим Законом строк не направили до державного реєстратора такі документи або відомості.

Судом встановлено, що згідно з відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (доступні за посиланням https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result), керівником Департаменту патрульної поліції є Жуков Є.О.

Відомості про особу, що підписала відзив на позовну заяву від 17.12.2021 року в Єдиному державному реєстрі відсутні, а будь-яких інших документів на підтвердження повноважень представника відповідача, окрім копії довіреності не надано.

Таким чином, відповідачем не надано доказів належного уповноваження Грунченка Дениса Миколайовича на вчинення будь-яких процесуальних дій від імені Департаменту патрульної поліції у розумінні статті 59 КАС України.

В ухвалі від 07 лютого 2020 року у справі № 17/495-08 Верховний Суд (Касаційний господарський суд) вказав, що для підтвердження повноважень брати участь у справі в порядку самопредставництва працівник (юрисконсульт) має надати суду: докази того, що особа обіймає певну посаду (наказ, трудовий договір), а також докази, які дозволяють встановити обсяг повноважень вказаної посадової особи (статут, положення, трудовий договір (контракт). При цьому, у відповідному трудовому договорі (контракті) має міститись положення щодо повноважень юрисконсульта на представництва інтересів юридичної особи в суді. Відсутність відповідних положень у трудовому договорі (положенні/посадовій інструкції) є підставою для відмови у допуску до участі у справі.

Відповідно до частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Враховуючи, що відзив на позов поданий відповідачем без дотримання вимог ч. 4 ст. 162 та п. 7 ч. 1 ст. 167 КАС України, підписаний представником за відсутності доказів підставності та достовірності його повноважень - відзив на позовну заяву, підписаний юрисконсультом сектору правового забезпечення Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Грінченко Д.М. за довіреністю, має бути повернутий відповідачу без розгляду.

Повернення відзиву на позовну заяву без розгляду не позбавляє учасника справи подати до суду відзив на позовну заяву, підписаний уповноваженою особою, із клопотанням про продовження процесуального строку на його подання.

Керуючись статтями 55, 57, 59, 162, 166, 167, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

відзив на позовну заяву підписаний юрисконсультом сектору правового забезпечення Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Грінченко Д.М. за довіреністю, повернути Управлінню патрульної поліції в Івано-Франківській області без розгляду.

Подання відзиву є правом відповідача, однак його неподання без поважних причин суб`єктом владних повноважень може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Звернути увагу відповідача на необхідність дотримання вимог ч. 3 та ч. 4 ст. 162 КАС України при подачі відзиву.

Копію ухвали надіслати сторонам.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Д.С. Драч