Справа № 620/3449/21
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3449/21 Суддя (судді) першої інстанції: Непочатих В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря: Висоцького А.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати незаконним і скасувати наказ Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 10.03.2021 № 324-АІ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення дисциплінарного стягнення «сувора догана» (злісна непокора законним вимогам співробітникам Національної поліції) за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

визнати незаконними дії Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України, які полягають у винесенні наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення дисциплінарного стягнення «сувора догана» (злісна непокора законним вимогам співробітникам Національної поліції) за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що до повноважень органів Державної прикордонної служби України не належать розгляд справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки такі справи підвідомчі суду. Крім того, зазначив, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано наказ Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 10.03.2021 № 324-АІ про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки будь-які докази, які свідчать про ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відсутні, то в діях позивача відсутній склад цього правопорушення, а тому відповідач безпідставно наклав на позивача дисциплінарне стягнення. Також суд вказав, що позовна вимога про визнання незаконними дії відповідача, які полягають у винесенні наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення дисциплінарного стягнення «сувора догана» за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, охоплюється вимогою про визнання протиправним і скасування наказу від 10.03.2021 № 324-АІ.

Відповідач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвали нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що оскаржуваний наказ є правомірним, оскільки прийнятий на підставі рапорту та протоколу серії ВАБ № 557205 про адміністративне правопорушення, складеного 26.01.2021 відносно позивача за статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів скаржника.

Від сторін надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, в яких: позивач просив відкласти розгляд справи у зв`язку з хворобою, а відповідач - з причин пандемії коронавірусної хвороби COVID-19, та призначити справу на іншу дату.

Колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, усі учасники справи скористались своїми правами для подачі пояснень (відзиву), у зв`язку з чим, в силу приписів ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, тому, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів, без участі представника позивача.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом начальника Чернігівського прикордонного загону від 10.03.2021 № 324-АГ за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія 1 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби «Гута Студенецька» (тип В) відділу прикордонної служби «Гірськ» І категорії (тип Б) сержанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення дисціплінарного стягнення «сурова догана» (а.с. 49-52).

Підставою для прийняття даного наказу слугував рапорт старшого ДОП Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області капітана поліції Андрія Комісаренка та протокол серії ВАБ № 557205 про адміністративне правопорушення, складений 26.01.2021 відносно позивача за статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 53, 54).

Вважаючи, що у відповідача не було правових підстав для накладення дисциплінарного стягнення на позивача, останній звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту визначені види дисциплінарних стягнень.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.

Статтею 83 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку (стаття 98 Дисциплінарного статуту).

Зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що дисциплінарне стягнення на позивача накладено за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд першої інстанції, скасовуючи оскаржуваний наказ, дійшов висновку, що оскільки в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, то відповідач безпідставно наклав на позивача дисциплінарне стягнення.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про задоволення позовних вимог, натомість вважає, що суд першої інстанції, зазначаючи про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, неправильно застосував норми матеріального права.

Так, згідно з ч. 1 ст. 15 КУпАП військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також особи рядового і начальницького складів Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту і Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, поліцейські несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне використання державного майна, незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, ці особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах. До зазначених осіб не може бути застосовано громадські роботи, виправні роботи і адміністративний арешт.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Колегія суддів зауважує, що відмінність дисциплінарної провини від адміністративної полягає в тому, що перша - це порушення вчинене військовослужбовцем при виконанні службових обов`язків і який притягається до відповідальності командирами (начальниками). Друга - адміністративна провина полягає в тому, що особа (військовослужбовець) скоює її не при виконанні обов`язків по службі.

З оскаржуваного наказу вбачається, що дії позивача, зафіксовані протоколом серії ВАБ № 557205 про адміністративне правопорушення, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, були здійснені ним не при виконанні своїх обов`язків по службі. Тобто, у цьому випадку вину або не винність позивача в інкримінованому правопорушенні встановлює суд.

Крім того, розділ ІІІ КУпАП визначає органи (посадові особи), які уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, тобто підвідомчість справ про адміністративні правопорушення.

До таких органів також належать органи Державної прикордонної служби України, зокрема за змістом ст. 222-1 КУпАП, останні розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через її територію, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (стаття 202, частина друга статті 203,стаття 203-1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204-2, 204-4).

Від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право:

начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники;

інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України.

Уповноважені посадові особи органів Державної прикордонної служби України можуть стягувати накладені ними штрафи незалежно від їх розміру в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон, контрольних пунктах в`їзду-виїзду та місцях їх дислокації виключно за допомогою безготівкових платіжних терміналів.

З наведеного вбачається, що до повноважень органів Державної прикордонної служби України не належить справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.185 КУпАП, оскільки такі справи розглядаються виключно судом, згідно з положеннями 221 КУпАП, який встановлює винність (або невинність) особи у вчиненні певного адміністративного правопорушення, і за результатами такого розгляду направляє постанову суду до органу Державної прикордонної служби України для застосування да такої особи відповідальності за певне діяння за дисциплінарним статутом на підставі ст. 15 КУпАП.

Тож, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні повноваження на розгляд справи про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП щодо позивача, і за відсутності судового рішення про притягнення позивача до відповідальності за ст. 185 КУпАП приймати оскаржуваний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за вчинення вказаного адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про визнання протиправним та скасування наказу, однак обґрунтував свої рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права. Наведені обставини є підставою для зміни мотивувальної частини судового рішення.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає, з підстав наведених вище.

Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити у мотивувальній частині.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року змінити в частині мотивів, з яких воно прийнято.

У решті рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 08 лютого 2022 року.

Головуючий суддя Судді: Л.Т. Черпіцька О.Є. Пилипенко Я.М. Собків