Справа № 640/14977/21
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національної поліції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної поліції України, Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Національної поліції України зарахувати до календарної вислуги років ОСОБА_1 , яка дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за період проходження служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції з 15 вересня 2004 року по 02 грудня 2019 року, та період навчання з 01 вересня 1999 року по 30 червня 2004 року (згідно ч. 2 ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб");

- визнати протиправною відмову Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України зарахувати до календарної вислуги років ОСОБА_1 , яка дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за період проходження служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції з 15 вересня 2004 року по 02 грудня 2019 року, та період навчання з 01 вересня 1999 року по 30 червня 2004 року (згідно ч. 2 ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"), оформлену листом від 27 квітня 2021 року № К-33/39/04-2021;

- зобов`язати Національну поліцію України (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40108578), зарахувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за період проходження служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції з 15 вересня 2004 по 02 грудня 2019 року (відповідно до Постанови КМУ № 393 від 17.07.1992), що складає 04 роки 02 місяці 28 днів, та період навчання з 01 вересня 1999 року по 30 червня 2004 року (згідно ч. 2 ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"), що складає 02 роки 05 місяців 00 днів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі Національна поліція України, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

21 січня 2022 року Ліквідаційна комісія Департаменту захисту економіки Національної поліції України подала відзив на апеляційну скаргу в якому просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

31 січня 2022 року позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 15 вересня 2004 року по 02 грудня 2019 року безперервно проходив службу в органах внутрішніх справ України та Національній поліції України.

02 грудня 2019 року позивач на підставі наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 27 листопада 2019 року № 395о/с звільнений згідно з пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

18 березня 2021 року позивач звернувся до Національної поліції у місті Києві із заявою, у якій просив:

- зарахувати до його календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за період проходження служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції з 15.09.2004 по 02.12.2019 (відповідно до Постанови КМУ № 393 від 17.07.1992), та період навчання з 01.09.1999 по 30.06.2004 (згідно ч. 2 ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб");

- надати інформацію (довідку) про його календарну вислугу, яка дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", за період проходження служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції з 15.09.2004 по 02.12.2019 та періоду навчання з 01.09.1999 по 30.06.2004;

- надати інформацію (довідку) про вислугу років в пільговому обчисленні за період служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції, із зазначенням відповідних періодів проходження служби із посиланням на відповідний нормативно- правовий акт, шо дає право на пільгове обчислення.

За результатами розгляду вказаного звернення, листом від 27 квітня 2021 року №К-33/39/04-2021 Департамент захисту економіки Національної поліції України повідомив позивачу, що станом на день звільнення стаж його служби з 15 вересня 2004 року по 02 грудня 2019 року у календарному обчисленні складає 15 років 02 місяці 18 днів. Станом на день звільнення стаж служби в пільговому обчисленні складає 04 роки 02 місяці 28 днів. Також повідомлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» деякі періоди служби ОСОБА_1 частково зараховуються на пільгових умовах і цей стаж також ураховується для визначення розміру пенсії відповідно до статей 13, 17 Закону, однак до календарної вислуги років не зараховується.

Згідно позиції відповідача, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи в пільговому обчисленні і цей стаж також ураховується при призначенні пенсії. Водночас, для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному Законом розмірі, до якої зарахування стажу роботи в пільговому обчисленні Законом не передбачено.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" 09.04.1992 року №2262-XII (далі - Закон №2262-XII).

Абзацом першим преамбули визначено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2262-XII особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно з п. "а" статті 12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:

по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Частиною другою статті 17 Закону № 2262-XII передбачено, що до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст .17-1 Закону № 2262-XII).

Згідно з абзацом 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" (далі - Постанова № 393) встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2005 № 497 доповнено підпункт "в" пункту 3 вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України від І7.07.1992 № 393, абзацом такого змісту: "час проходження служби особами начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах боротьби з економічною злочинністю за переліком посад і на умовах, що визначаються Міністерством внутрішніх справ". Тобто, до вислуги років на пільгових умовах (один місяць служби за півтора місяця) почали зараховувати час проходження відповідними особами служби в підрозділах боротьби з економічною злочинністю.

На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22.06.2005 № 497 "Про доповнення пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхній сімей", а також з метою посилення соціального захисту працівників Державної служби боротьби з економічною злочинністю МВС України, Міністерством внутрішніх справ України 01.07.2005 видано наказ № 510 "Про затвердження Переліку посад начальницького складу підрозділів Державної служби боротьби з економічною злочинністю, за якими зараховується час проходження служби на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяці".

Пунктом 2 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 01.07.2005 № 510 визначено, що вислуга років для призначення пенсії на пільгових умовах зараховується особам, зазначеним у пункті 1 цього наказу, які звільняються зі служби після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України 22.06.2005р. № 497, при цьому таким особам на пільгових умовах зараховується весь час проходження служби на відповідних посадах.

В подальшому, 20.07.2006 Міністерством внутрішніх справ України було видано наказ №722 "Про затвердження Переліку посад начальницького складу підрозділів боротьби з економічною злочинністю органів внутрішніх справ, за якими зараховується час проходження служби на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця» (втратив чинність 26.09.2011 у зв`язку з прийняттям 12.08.2011 наказу МВС України № 546 "Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів МВС"). Разом з цим, у період моєї служби в спеціальних підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю діяла Постанова Верховної Ради України № 3720 "Про затвердження Положення про порядок комплектування, матеріально-технічного, військового, фінансового та соціально-побутового забезпечення спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України» від 16.12.1993, якою визначався порядок обчислення стажу роботи працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю (втратила чинність на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування органів внутрішніх справ 12.02.2015 № 193-V1II).

Згідно вказаних вище нормативно-правових актів, стаж роботи працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з економічною (організованою) злочинністю обчислювався з розрахунку 1 місяць служби за півтора місяця згідно з переліком посад, визначених Міністерством внутрішніх справ України.

Дія таких нормативно-правових актів поширювалася і на позивача, адже у Переліках значилися посади які він обіймав: оперуповноваженого, старшого оперуповноваженого, оперуповноваженого в особливо важливих справах та старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах.

Окрім того, відповідно до підпункту "а" пункту 3 Порядку, затвердженого Постановою № 393, до вислуга років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці часу проходження Служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

У період з 11.08.2014 по 11.09.2014 позивач брав участь в антитерористичній операції, що підтверджується рішенням комісії Міністерства внутрішніх; справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ від 29.05.2015 № 8/I/IV/42 та довідкою про безпосередню участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 11.09.2014 № 1/11163-8.

Отже, відповідно до Постанови № 393 (підпункт "а" пункту 3 Порядку) вищевказані обставини є підставою для зарахування такого періоду із розрахунку один місяць служби за три місяці.

В період з 01.09.1999 по 30.06.2004 позивач був студентом денної форми навчання в Національному гірничому університеті (м. Дніпропетровськ), а також навчався на кафедрі військової підготовки Національного гірничого університету за програмою підготовки офіцерів запасу. Військове звання "Молодший лейтенант" запасу присвоєне наказом Міністра оборони України від 29.06.2004 № 392. Вказане підтверджується довідкою Національного технічного університету. "Дніпровська політехніка" №13/42/14 від 19.02.2020 та довідкою Національного технічного університету "Дніпровська політехніка" № 24/21 від 29.01.2021.

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України № 2262-ХІІ, зазначений період зараховується із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 13.05.1997 року №1-зп, від 09.02.1999 року № 1-рп/99, від 05.04.2001 року № 3-рп/2001 та від 13.03.2012 року № 6-рп/2012 висловив позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів: закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, зміст правовідносин, зокрема прав та обов`язків особи, не може змінюватися зі зміною законодавчих норм.

З урахуванням наведеного, право позивача на зарахування при обчисленні вислуги років на пільгових умовах часу проходження служби визначаються за тими правилами, які були чинними на момент виникнення відповідного права.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що вислуга років позивача станом на 02.12.2019 року становить у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) 04 роки 02 місяці 28 днів, у календарному обчисленні (без урахування пільгової вислуги) 15 років 02 місяці 18 днів, що підтверджується листом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 27 квітня 2021 року №К-33/39/04-2021.

З аналізу зазначених норм слідує, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат.

Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон №2262-XII. Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу, що передбачено Постановою № 393.

Отже, пільгова вислуга має враховуватися при призначенні пенсій згідно з пунктом "а" частини 1 статті 12 Закону №2262-XII.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач листом від 27 квітня 2021 року №К-33/39/04-2021 ДЗЕ НП України відмовив позивачу у зарахуванні до календарної вислуги років, яка дає право на призначення йому пенсії, вислуги в пільговому обчисленні, сформовану за відповідний період.

Відповідно до статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки. До стажу служби в поліції зараховуються, зокрема: служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду. Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення. Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Отже, невірне застосування відповідачем наведених положень законодавства призвело до порушення права позивача на призначення пенсії за вислугу років.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03.03.2021 року по справі №805/3923/18-а.

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно, для належного захисту прав та інтересів позивача, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за період проходження служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції з 15 вересня 2004 по 02 грудня 2019 року (відповідно до Постанови КМУ № 393 від 17.07.1992), що складає 04 роки 02 місяці 28 днів, та період навчання з 01 вересня 1999 року по 30 червня 2004 року (згідно ч. 2 ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"), що складає 02 роки 05 місяців 00 днів.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі "Пономарьов проти України" (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що "право на справедливий судовий розгляд", яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6" (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Глущенко Я.Б.

Суддя Черпіцька Л.Т.