Справа № 600/2644/20-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/2644/20-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Левицький В.К.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

31 січня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області, Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області, Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС, в якому, з урахуванням поданих доповнень, просила:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2020 № Ф-196196-17, згідно якої Головне управління ДПС у Чернівецькій області, вимагає від ОСОБА_1 сплатити недоїмку, штрафи, пеню у розмірі 305416,86 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску форми Ф №37 від 02.10.2019, згідно якої від ОСОБА_1 вимагалося сплатити борг у сумі 267471,92 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у м. Києві про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 02.10.2019, згідно якого ГУ ДПС у м. Києві вирішено застосувати до ОСОБА_1 штрафні санкції у сумі 42577,25 грн;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у м. Києві про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 19.11.2019 № на суму 1320,08 грн.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року позов задоволено в повному обсязі.

Відповідач, Головне управління ДПС у Чернівецькій області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині щодо визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДПС у Чернівецькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-196196-17 від 13.11.2020, оскаржив його у вказаній частині в апеляційному порядку.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт відзначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування дійсних обставин справи, що призвело до ухвалення неправильного рішення.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу заперечила доводи податкового органу та просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, оцінивши висновки суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та було підтверджено в ході апеляційного провадження у справі, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа підприємець 18.02.2014 та взята на податковий облік 19.02.2014.

Згідно ідентифікаційних даних, 19.03.2020 ФОП ОСОБА_1 перейшла з ГУ ДПС у м. Київ на облік до ГУ ДПС у Чернівецькій області (том 1, а.с. 78-83).

Згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основними видами діяльності позивача є: 47.59 Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах (основний); 46.47 Оптова торгівля меблями, килимами й освітлювальним приладдям; 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 69.10 Діяльність у сфері права (Т.1 а.с. 7).

Посадовими особами ГУ ДПС України в м. Києві було проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 18.02.2014 по 31.12.2018.

За результатами вказаної перевірки складено Акт від 19.08.2019 №1984/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 (том 1 а.с. 33-66, том 2 а.с. 45 - 53), де міститься висновок про допущенні позивачем порушення:

1) п.177.2, п.п. 177.4.5. п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, занижено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 281500,65 грн.; відсутня Книга обліку доходів витрат;

2) занижено податкові зобов`язання з військового збору на загальну суму 23391,71 грн;

3) абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону №2464, занижено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, встановленого за результатами перевірки на загальну суму 267417,92 грн., в т. ч.: за 2016 рік у сумі 28538,84 грн.; за 2017 рік - у сумі 101277,00 грн.; за 2018 рік - у сумі 137 602,08 грн.;

4) абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону №2464, несвоєчасно сплачено суму єдиного внеску нарахованого згідно звітів про суми на нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 та 2017 р та суми авансових внесків поданих до ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві у сумі 4880,10 грн. ;

5) п. 187.1, ст. 187 та п.п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України занижено суму податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягають сплаті до бюджету на загальну сум 72877,00 грн. (Т.1 а.с. 33-66).

З матеріалів справи видно, що на підставі висновків акту перевірки, ГУ ДПС України в м. Києві винесено наступні рішення від 02.10.2019, а саме:

- податкове повідомлення-рішення № за платежем адмінштрафи та інші санкції, згідно якого до позивача застосовано штраф у сумі 170,00 грн (Т.2 а.с. 2, 56 на звороті);

- податкове повідомлення-рішення № за платежем податок на додану вартість, яким до позивача застосовано штраф на загальну суму 37,39 грн (том 2 а.с. 3, 56);

- податкове повідомлення-рішення № за платежем податок на додану вартість, яким до позивача застосовано штраф на загальну суму 640,40 грн (том 2 а.с. 4, 55 на звороті);

- податкове повідомлення - рішення № за платежем податок на додану вартість, яким до позивача застосовано штраф на загальну суму 15698,00 грн (том 2 а.с. 5);

- податкове повідомлення - рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 63400,00 грн, в т.ч. за податковим зобов`язанням в сумі 50720,00 грн, за штрафними санкціями 12680,00 грн (том 2 а.с. 6, 54 на звороті);

- податкове повідомлення - рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 29239,63 грн, в т.ч. за податковим зобов`язанням в сумі 23391,71 грн, за штрафними санкціями 5847,92 грн (том 2 а.с. 7, 54);

- податкове повідомлення - рішення № , яким позивачу збільшено суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 351 875,81 грн, в т.ч. за податковим зобов`язанням в сумі 281500,65 грн, за штрафними - 70375,16 грн (том 2 а.с. 8, 54);

- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № , яким до позивача застосовано штраф у розмірі 976,02 грн та нараховано пеню у розмірі 344,06 грн (том 2 а.с. 55);

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № , яким до позивача застосовано штраф у сумі 42577,25 грн (том 1 а.с. 13);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску форми № Ф- 37, якою вимагалося від позивача сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску в сумі 267471,92 грн (том1 а.с. 12, том 2 а.с. 57);

Не погоджуючись з рішеннями контролюючого органу, 18.10.2019 позивач звернулась зі скаргою до Державної податкової служби України.

Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги позивача № 9720/6/99-00-08-06-01 від 15.11.2019 вирішено вимогу про сплату боргу зі сплати єдиного внеску форми Ф №37 від 02.10.2019, рішення ГУ ДПС у м. Києві про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 02.10.2019 залишити без змін, а рішення ГУ ДПС у м. Києві про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № від 02.10.2019 скасувати та вважати відкликаним з дня прийняття, скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 18.10.2019 № 18/10 в частині оскарження вищезазначених виконавчих документів - задовольнити частково, зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві винести та направити нове рішення (том 1 а.с. 104 - 105).

Вказане рішення, 15.11.2019 направлено ДПС України рекомендованим поштовим відправленням за номером 363 на адресу позивача (том 1 а.с. 106 109, 200), яке в подальшому відповідно до довідки Укрпошти від 18.12.2019, повернуто відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.

Згідно відстеження трекінгу Укрпошти дані про відправлення за номером 363 на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі (том 1 а.с. 200).

Отже, рішення ДПС України про результати розгляду скарги № 9720/6/99-00-08-06-01 від 15.11.2019, на переконання суду першої інстанції, позивач не отримав з незалежних від нього причин.

11.12.2019 позивач звернувся до Державної податкової служби України з доповненням до скарги від 18.10.2019 .

Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги №13067/6/99-00-08-05-04 від 16.12.2019 в частині оскарження податкових повідомлень-рішень скаргу ФОП ОСОБА_1 задоволено частково. Залишено без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 02.10.2019 № , № , № 4, № , а податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 02.10.2019 № , № , № , № - скасовано (том 1 а.с. 23-32).

Як встановлено судом першої інстанції, оскільки рішення за результатами розгляду скарги на вимогу про сплату боргу зі сплати єдиного внеску форми №Ф-37 від 02.10.2019 та рішення ГУ ДПС у м. Києві про застосування штрафних санкцій № від 02.10.2019 позивач не отримувала, то відповідно вважала скаргу задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі висновків акту перевірки від 19.08.2019 №1984/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 , керуючись ст. 25 Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", співвідповідач виніс рішення від 19.11.2019 №, яким застосував до позивача штрафні санкції та пеню в розмірі 1320,08 грн (том 1 а.с. 177).

Вказане рішення отримане представником позивача 29.01.2021, що підтверджується рекомендованим поштовим відправлення (том 1 а.с. 177, 178).

У зв`язку, із тим що платник податків ОСОБА_1 перейшла на облік 19.03.2020 до ГУ ДПС у Чернівецькій області, вказаним органом на підставі даних ІКП в системі АІС Податковий блок сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2020 №Ф-196196-17 на загальну суму 305416,86 грн, з яких недоїмка 26239,61 грн, штраф 42577,25 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність обґрунтувань та доказів на підтвердження факту порушення позивачем вимог Закону № 2464-VI у спірний період.

Суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI).

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Розмір єдиного внеску та пропорції його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування врегульовано ст. 8 Закону № 2464-VI.

Так, ч. 5 цієї статті Закону визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Перелік платників єдиного внеску наведено в ст. 4 Закону № 2464-VI.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, в т.ч.: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч. 3 ст. 9 Закону № 2464-VI).

В силу положення ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим же Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках передбачених цим Законом, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (ст. 25 Закону).

Згідно із ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 № 395 затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.04.2013 за № 607/23139 (далі Порядок № 395), який поширюється на платників податків - фізичних осіб (резидентів, нерезидентів), у тому числі самозайнятих осіб, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з Кодексом або податковими законами і на яких- покладено обов`язок із сплати податків та зборів відповідно до Кодексу.

Відповідно до пункту 1.4 Порядку № 395 Результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка. Акт це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Згідно пункту 1.7 Порядку № 395 факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Вимоги щодо відображення в акті перевірки фактів порушення податкового законодавства, встановлених контролюючим органом наведено у п. п. 2.3.2.2 пп. 2.3 п. Порядку № 395 зокрема, чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують не явність факту порушення;

Судова колегія зауважує, що відповідно до норм ст. 61 Податкового кодексу України, саме на контролюючі органи покладається обов`язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Згідно п. 56.4. ст. 56 Податкового кодексу України під час процедури адміністративного оскарження обов`язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених цим Кодексом, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладається на контролюючий орган.

Відповідно до п. 56.8 ст. 56 Податкового кодексу України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що посадовими особами контролюючого органу ГУ ДПС України в м. Києві було проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 18.02.2014 по 31.12.2018, за результатами якої складено акт від 19.08.2019 №1984/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 (Т.1 а.с. 33-66, Т.2 45-53).

Зі змісту акту перевірки від 19.08.2019 №1984/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 встановлено, що позивачем, з-поміж іншого, не нараховано та не сплачено єдиний внесок за 2016-1018 на загальну суму 267417,92 грн, в т. ч.: за 2016 рік у сумі 28538,84 грн; за 2017 рік - у сумі 101277,00 грн; за 2018 рік - у сумі 137602,08 грн, у зв`язку із заниженням суми чистого оподатковуваного доходу, що є базою для нарахування єдиного внеску.

На підставі наведених порушень та висновків акту перевірки, ГУ ДПС України в м. Києві винесено податкове повідомлення - рішення № щодо збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 351875,81 грн.

Позивачем вказане рішення контролюючого органу було оскаржено шляхом подання скарги до ДПС України, яка, в свою чергу, в ході перевірки останньої, встановила, що в акті перевірки від 19.08.2019 №1984/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 не вказано перелік документів, згідно яких встановлено порушення норм податкового законодавства в частині завищення ОСОБА_1 витрат, не вказано документів, які свідчили б про завищення витрат, що впливають на визначення загальної суми доходу до оподаткування як податком на доходи фізичних осіб так і військовим збором.

Окрім того, в ході розгляду скарги ДПС України встановлено, що перевіркою не враховано те, що необхідною умовою при вирішенні питання щодо правомірності формування податкового кредиту є дослідження та встановлення під час перевірки саме факту отримання податкової вигоди. Тобто, за висновком ДПС України, матеріали перевірки позивача відзначеної інформації не містять.

Окрім того, в рішенні ДПС України також зазначено, що в акті перевірки відсутня інформація про не надання або дефектності первинних документів по операціях із ФОП ОСОБА_2 , а в обґрунтування порушень наведено виключно інформацію про існуючі розбіжності по таких операціях в системі автоматизованого співставлення податкового кредиту. Наявність розбіжностей між сумами контрагентів не є самостійною підставою для невизнання податкового кредиту. В акті перевірки не викладені всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податку, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено а контролюючий орган.

Відтак, ДПС України в рішенні за результатами розгляду скарги позивача вказала, що відсутні документи, які свідчили б про завищення витрат, що впливають на визначення загальної суми доходу до оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Таким чином, скаргу позивача в частині оскарження податкових повідомлень-рішень було задоволено частково та, серед іншого, скасовано податкове повідомлення - рішення № щодо збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 351 875,81 грн.

Отже, податковий орган в рішенні ДПС України про результати розгляду скарги №13067/6/99-00-08-05-04 від 16.12.2019 констатував, що ОСОБА_1 вірно визначила суму доходу (прибутку), отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, при цьому скасувавши податкове повідомлення - рішення № від 02.10.2019 (яким збільшено суму грошового зобов`язання на доходи фізичних осіб).

В призмі встановлених обставин справи, судова колегія зауважує, що оскаржувані вимога про сплату недоїмки з ЄСВ та рішення про застосування штрафних санкцій є похідними та безпосередньо залежать від правомірності податкового повідомлення-рішення № про донарахування ПДФО, яке, як відзначено вище, було скасовано.

Враховуючи наведене, співвідповідач необґрунтовано, на підставі хибних висновків зазначених у акті перевірки, неправомірно обчислив єдиний внесок та у відповідності до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI сформував позивачу оскаржувану вимогу про сплату ЄСВ та у відповідності до п. 3 ч. 11 ст. 25 цього ж Закону прийняв оскаржувані рішення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність належних та достатніх доказів в підтвердження факту порушення позивачем вимог Закону № 2464-VI у спірний період.

В даному випадку, правильність визначення позивачем бази для нарахування єдиного внеску є підставою для визнання оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф - 37 від 02.10.2019, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 02.10.2019 та рішення про застосування штрафних санкцій від 19.11.2019 № протиправними та такими, що підлягали скасуванню.

Аналогічна ситуація склалась і з вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2020 № Ф-196196-17 на загальну суму 305416,86 грн, з яких недоїмка 26239,61 грн, штраф 42577,25 грн., яка була сформовано ГУ ДПС у Чернівецькій області на підставі даних ІКП в системі АІС Податковий блок, яка по суті є похідною сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2020 № Ф-196196-17 на загальну суму 305416,86 грн, з яких недоїмка 26239,61 грн, штраф 42577,25 грн.

З огляду на викладені вище обставини, оскаржувана вимога від 13.11.2020 р. № Ф-196196-17 виникла на підставі оскаржуваних вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф - 37 від 02.10.2019, рішень № від 02.10.2019 та від 19.11.2019 №, тобто є похідною та нерозривно пов`язана з ними, а отже також є протиправною та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до невідповідності судового рішення матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

В даному випадку, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджують наявність правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів враховує також положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

В аспекті оцінки аргументів сторін в апеляційному провадженні суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та такими, що спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та є такими, що не потребують окремої оцінки судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Матохнюк Д.Б.