Справа № 460/12099/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/12099/21 пров. № А/857/23537/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Комунального підприємства Острозька обласна психіатрична лікарня Рівненської обласної ради на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року у справі № 460/12099/21 за адміністративним позовом Комунального підприємства Острозька обласна психіатрична лікарня Рівненської обласної ради до Острозького відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання незаконною та скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції Махаринець Д.Є.,

час ухвалення рішення 19.11.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач Комунальне підприємство Острозька обласна психіатрична лікарня Рівненської обласної ради звернулося в суд з позовом до відповідача - Острозького відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 12 січня 2021 року №64109538.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що підприємством Острозька обласна психіатрична лікарня Рівненської обласної ради повністю та добровільно погашено всю суму боргу, а державним виконавцем Семенюк М.І. жодної дії щодо примусового стягнення вказаної суми боргу не вчинено, тому апелянт вважає, що законні підстави для стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №64109538 від 12 січня 2021 року відсутні. Враховуючи зазначене, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що представником боржника надано підтверджуючі документи про сплату ЄСВ частково до відкриття виконавчого провадження, а саме: платіжне доручення №1027 від 24 грудня 2020 року на суму 65000,00 грн та платіжне доручення №1063 від 30 грудня 2020 року на суму 185000,00 грн. 12 січня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60443122 по виконанню вимоги №Ю-106-53 виданої 12 листопада 2020 року Головним Управлінням ДПС у Рівненській області про стягнення заборгованості зі сплати ЄСВ з КП Острозька обласна психіатрична лікарня Рівненської обласної ради в сумі 1407569,63 грн. Крім того, державним виконавцем 12 січня 2021 року винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 200,00 грн та постанову про стягнення виконавчого збору на суму 115759,66 грн (оскільки була добровільна сплата боргу до відкриття частково на загальну суму 250000,00 грн згідно з наданих платіжних доручень, де залишок боргу становить 1157596,63 грн, що було враховано при винесенні постанови). Зазначає, що в подальшому представником боржника надано платіжні доручення, а саме: №1095 від 26 січня 2021 року на суму 500000,00; №1148 від 09 лютого 2021 року на суму 235000,00 грн; № 1188 від 16 лютого 2021 року на суму 300000,00 грн; №1234 від 04 березня на суму 122596,63 грн, а також згідно з платіжним дорученням та розпорядженням від 09 березня 2021 року боржником перераховано грошові кошти у сумі 200,00 грн на погашення витрат виконавчого провадження. Однак, оскільки боржником не було сплачено виконавчий збір, державним виконавцем, 13 липня 2021 року винесено постанову ВП №64109538 про арешт коштів боржника для забезпечення реального виконання рішення у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору у сумі 115759,66 грн та надіслано на адресу АТ Ощадбанк та боржнику. 10 серпня 2021 року державним виконавцем завершено виконавче провадження на підставі п.9 ст.39 Закону України Про виконавче провадження і за наслідками вчинення виконавчих дій та на підставі ст.40 Закону України Про виконавче провадження вчинено інші виконавчі дії (в т.ч. припинено чинність постанов про арешт коштів від 13 липня 2021 року та 26 липня 2021 року). Звертає увагу, що оскільки державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, тому державний виконавець керуючись редакцією Закону на момент вчинення виконавчої дії правомірно виніс постанову про стягнення виконавчого збору в окреме провадження, що повністю відповідає вимогам ч.3 ст.40 та п.7 розділу 8 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, сторони подали клопотання про розгляд справи без їхньої участі, згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним Управлінням ДПС у Рівненській області винесено вимогу № Ю-106-53 від 12 листопада 2020 року про стягнення заборгованості зі сплати ЄСВ з КП Острозька обласна психіатрична лікарня Рівненської обласної ради в сумі 1407569,63 грн.

12 січня 2021 року державний виконавець прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження по вказаній вимозі.

Крім того, 12 січня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 200,00 грн., а також винесено постанову про стягнення виконавчого збору на суму 115759,66 грн.

Оскільки боржником не було сплачено виконавчий збір, державним виконавцем 13 липня 2021 року було винесено постанову ВП №64109538 про арешт коштів боржника для забезпечення реального виконання рішення у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору у сумі 115759,66 грн. та надіслано на адресу АТ Ощадбанк та боржнику.

09 серпня 2021 року начальником Острозького відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) здійснено перевірку виконавчого провадження № 64109538 та винесено постанову про перевірку виконавчого провадження, де було зобов`язання державного виконавця Семенюк М.І. вчинити виконавчі дії на підставі згідно ч.3 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження.

10 серпня 2021 року за результатами перевірки державним виконавцем було завершено виконавче провадження на підставі п.9 ст.39 Закону України Про виконавче провадження.

Оскільки державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, то у відповідності до п.7 розділу 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII 11 серпня 2021 року державний виконавець керуючись редакцією Закону на момент вчинення виконавчої дії, виніс постанову про відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, відповідно до даної редакції Закону.

Не погоджуючись з постановою про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що норми статті 27 вказаного Закону містять вичерпний перелік підстав та умови за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. З матеріалів справи вбачається відсутність будь-яких доказів того, що боржником рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тому підстав для не стягнення виконавчого збору немає.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ст.10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Ч.1 ст.18 Закону № 1404-VІІІ передбачає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.5 цієї статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За змістом ч.1, 2 ст.27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Ч.4 ст.27 вищезазначеного Закону передбачає, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з ч.5 ст.27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також ч.9 цієї статті передбачає, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з п.9 ч.1 ст.39 Закону України №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.3 ст.40 цього Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9(крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 січня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60443122 по виконанню вимоги №Ю-106-53, виданої 12 листопада 2020 року Головним Управлінням ДПС у Рівненській області про стягнення заборгованості зі сплати ЄСВ з КП Острозька обласна психіатрична лікарня Рівненської обласної ради в сумі 1407569,63 грн.

Крім того, державним виконавцем 12 січня 2021 року винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 200,00 грн та постанову про стягнення виконавчого збору на суму 115759,66 грн, оскільки була добровільна сплата боргу до відкриття частково на загальну суму 250000,00 грн згідно з наданих платіжних доручень, де залишок боргу становить 1157596,63 грн, що було враховано при винесенні постанови.

Зі змісту постанови від 10 серпня 2021 року ВП №64109538 вбачається, що борг та витрати виконавчого провадження сплачено в повному обсязі на підставі платіжних документів: платіжне доручення №1027 від 24 грудня 2020 року; платіжне доручення № 1063 від 30 грудня 2020 року; платіжне доручення №1095 від 26 січня 2021 року; платіжне доручення №1148 від 09 лютого 2021 року; платіжне доручення №1188 від 16 лютого 2021 року та платіжне доручення №1234 від 04 березня, а також розпорядження від 09 березня 2021 року, у зв`язку з чим на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження.

Разом з тим, 11 серпня 2021 року державним виконавцем винесено оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору у сумі 115759,66 грн, який сплачений позивачем не був.

Колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта на те, що законні підстави для стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №64109538 від 12 січня 2021 року відсутні, оскільки ч.9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, разом з тим, доказів на підтвердження цих обставин матеріали справи не містять, наведене вище свідчить про те, що вимога була виконана не до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Щодо покликань апелянта на правові позиції Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такі стосуються правовідносин, що були врегульовані Законом України від 02 червня 2016 року №1404-VIII у редакції за період з 30 листопада 2016 року до 28 серпня 2018 року та не можуть бути застосовані до правовідносин у цій справі.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та враховуючи фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржником рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому підстав для не стягнення виконавчого збору також не має, тому з врахуванням наведених мотивів оскаржувана постанова є правомірною та скасуванню не підлягає.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 229, 242, 243, 250, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Острозька обласна психіатрична лікарня Рівненської обласної ради без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року у справі № 460/12099/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 26 січня 2022 року.