Справа № 460/8017/20
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/8017/20 пров. № А/857/21764/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Носа С.П., Кухтея Р.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Рівненської митниці Держмитслужби на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року (рішення ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у м. Рівне судом у складі головуючого судді Махаринця Д.Є., повний текст рішення складено 10.11.21) у справі №460/8017/20 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівотекс" до Поліської митниці Держмитслужби, правонаступником якої є Рівненська митниця про визнання протиправними та скасування рішень, карток відмови, суд -

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівотекс" звернулося до суду з позовом, яким просило:

визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UА204120/2020/000266/2 від 03.09.2020 та № UА204120/2020/01268/2 від 14.09.2020;

визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів транспортних засобів комерційного призначення № UА204120/2020/01268 від 03.09.2020 та № UА204120/2020/01399 від 14.09.2020.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення Поліської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA204120/2020/000266/2 від 03.09.2020 року та №UA204120/2020/000287/2 від 14.09.2020 року.

Визнано протиправними та скасовано картки відмови в митному оформленні товарів Поліської митниці Держмитслужби №UA204120/2020/01268 від 03.09.2020 року та №UA204120/2020/01399 від 14.09.2020 року.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівотекс» за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Поліської митниці Держмитслужби судовий збір в сумі 3000 грн (три тисячі гривень).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач Поліська митниця Держмитслужби звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

На обґрунтування апеляційних вимог відповідач посилається на те, що до митного оформлення не надано документів: щодо понесених витрат на страхування товарів; вартість завантаження та упаковки не відображена жодним із поданих до митного оформлення документів; до митного оформлення не подано замовлення на товар, що передбачене умовами договору; у поданих до митного оформлення рахунках FHEX/20/08/0057 від 28.08.2020 року, FHEX/20/09/0010 від 09.09.2020 року передбачено підпис особи, уповноваженої на отримання рахунку, однак такі рахунки підписом не посвідчено; при перевірці наданих до митного оформлення декларацій країни відправлення від 28.08.2020 №20PL341010Е0188514, від 09.09.2020 №20PL341010Е0196943 за номером цих документів у системі TAXATION AND CUSTOMS UNION (сайт ec.europa.eu) інформації, яка б задовольняла запит, не знайдено; у фактурах FHEX/20/08/0057 від 28.08.2020 року, FHEX/20/09/0010 від 09.09.2020 року зазначено різні вартості на товар «одяг та взуття вживане», в специфікаціях від 23.03.2020, 09.09.2020 до фактур не зазначено, в якій валюті вказана вартість товару; надані декларантом «Опис товару» від 23.03.2020, від 10.09.2020 не містять інформації на підставі чого цей документ виданий та якої поставки стосується. У зв`язку з наведеним митним органом зроблено висновок, що надані позивачем товари містять розбіжності та невідповідності щодо вартості та обставин поставки товару, а тому декларанту було запропоновано додатково надати: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 3) документи щодо понесених витрат на страхування; 4) замовлення, передбачені Договором, однак вказані документи не були надані. Таким чином, вважає, що у відповідача були наявні достатні підстави вважати про надання декларантом неточних та неповних відомостей щодо числових значень складових митної вартості оцінюваного товару, у зв`язку із чим Поліською митницею правомірно було прийнято оскаржувані рішення.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги сторони повідомлені шляхом надіслання копій ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштові адреси сторін, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що 21.06.2019 року між ТОВ «Рівотекс» та «Vive Textile Recycling» (Кельце, Польща), укладено договір № 15/06/2019 та додатковий договір від 05.03.2020р.

Відповідно до п. 1 розділу І договору, його предметом є продаж «Vive Textile Recycling» на користь покупця - ТОВ «Рівотекс» одягу та взуття (sekond hand) сортованого/несортованого та інших речей бувших у використанні I, II і III категорій.

Згідно п. 1 розділу II договору, ціна товару визначається згідно рахунку-фактури (інвойсу) продавця.

Відповідно до фактури (інвойсу) FHEX/20/08/0057 від 28.08.2020 року продавцем для позивача було продано: одяг вживаний в кількості 14 705,30 кг за ціною 0,60 євро загальною вартістю 8823,18 євро; взуття вживане в кількості 657,00 кг за ціною 0,60 євро за кілограм загальною вартістю 394,2 євро та інші вживані речі в кількості 2501,10 кг за ціною 0,60 євро загальною вартістю 1500,66 євро. Разом загальна сума, на яку поставлено товар становить 10718,04 євро за 17 863,40 кг товару.

Позивач на виконання вимог Митного кодексу України та з метою митного оформлення придбаного товару за вказаним контрактом подав до Рівненської митниці ДФС митну декларацію ІМ40 №UA204120.2020.078683, визначивши митну вартість імпортованих товарів за ціною договору (контракту).

Рішенням Поліської митниці Держмитслужби (Відповідач) № UA204120/2020/000266/2 від 03.09.2020 року було визначено, що числове значення митної вартості товару №1 (одяг вживаний ІІІ сорт) становить 597556,1070 грн, або 18218,3961 євро у валюті контракту; для товару №2 (взуття вживане, ІІІ сорт) -26697,4739 грн, або 813,95 євро у валюті контракту; товару № 3(інші вироби вживані, ІІІ сорт) -101633,26 грн, або 3098,61 євро.

На підставі даного рішення про коригування митної вартості відповідачем було також прийнято картку відмови в митному оформленні товарів №UA204120/2020/01268 від 03.09.2020р.

В обґрунтування неможливості визначити митну вартість товару за ціною договору, яка вказана фактурі відповідачем зазначено, що до митного оформлення не надано документів: щодо понесених витрат на страхування товарів; вартість завантаження та упаковки не відображена жодним із поданих до митного оформлення документів; до митного оформлення не подано замовлення на товар, що передбачене умовами договору; у поданому до митного оформлення рахунку FHEX/20/08/0057 від 28.08.2020 року передбачено підпис особи, уповноваженої на отримання рахунку, однак такий рахунок підписом не посвідчено; при перевірці наданої до митного оформлення декларації країни відправлення від 28.08.2020 №20PL341010Е0188514 за номером цього документу у системі TAXATION AND CUSTOMS UNION (сайт ec.europa.eu) інформації, яка б задовольняла запит, не знайдено; у фактурі FHEX/20/08/0057 від 28.08.2020 року зазначено різні вартості на товар «одяг та взуття вживане», в специфікації від 23.03.2020 до фактури не зазначено, в якій валюті вказана вартість товару; наданий декларантом «Опис товару» від 23.03.2020 не містить інформації ким цей документ виданий та на підставі чого.

Відповідач також зазначав про можливість визнання заявленої митної вартості за умови надання додаткових документів таких як: виписки з бухгалтерської документації щодо формування відпускної ціни товарів; висновку експертних організацій про вартісні характеристики товарів; документи, щодо понесених витрат на страхування; замовлення, передбачені договором.

Про цьому відповідачем в оскаржуваному рішенні, посилаючись на інші митні декларації з бази даних зазначено, що митниця володіє інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів, оскільки є відомості щодо вартості товарів схожих за описом, призначенням та заявленою країною походження митне оформлення яких здійснено у попередні періоди, вартість за якими визнана органами доходів і зборів за ціною 1,47USD за кілограм.

Після прийняття оскаржуваних рішень позивачем було задекларовано товар та сплачено митні платежі на підставі ч.7 ст.55 Митного кодексу України згідно митної декларації ІМ40 №UA204120/2020/079236 від 03.09.2020р.

Також встановлено, що згідно фактури (інвойсу) FHEX/20/09/0010 від 09.09.2020 року продавцем для позивача було продано: одяг вживаний в кількості 16 237,60 кг за ціною 0,65 євро за кілограм, загальною вартістю 10554,44 євро; взуття вживане в кількості 2494,00 кг за ціною 0,65 євро за кілограм загальною вартістю 1621,10 євро та інші вживані речі в кількості 1509,20 кг за ціною 0,65 євро загальною вартістю 980,98 євро. Разом загальна сума, на яку поставлено товар становить 13156,52 євро за 20 240,80 кг товару.

Позивач на виконання вимог Митного кодексу України та з метою митного оформлення придбаного товару за вказаним контрактом подав до Рівненської митниці ДФС митну декларацію ІМ40 №UA204120.2020.083400, визначивши митну вартість імпортованих товарів за ціною договору ( контракту).

Рішенням Поліської митниці Держмитслужби (Відповідач) № UA204120/2020/000287/2 від 14.09.2020 року було визначено, що числове значення митної вартості товару №1 (одяг вживаний ІІІ сорт) становить 665959,9 грн, або 20139,47 євро у валюті контракту; для товару №2 (взуття вживане, ІІІ сорт) - 102287,38 грн, або 3093,30 євро у валюті контракту; товару № 3(інші вироби вживані, ІІІ сорт) -61897,54 грн, або 1871,86 євро.

На підставі даного рішення про коригування митної вартості відповідачем було також прийнято картку відмови в митному оформленні товарів №UA204120/2020/01399 від 14.09.2020р.

В обґрунтування неможливості визначити митну вартість товару за ціною договору, яка вказана фактурі відповідачем зазначено, що до митного оформлення не надано документів: щодо понесених витрат на страхування товарів; вартість завантаження та упаковки не відображена жодним із поданих до митного оформлення документів; до митного оформлення не подано замовлення на товар, що передбачене умовами договору; у поданому до митного оформлення рахунку FHEX/20/09/0010 від 09.09.2020 року передбачено підпис особи, уповноваженої на отримання рахунку, однак такий рахунок підписом не посвідчено; при перевірці наданої до митного оформлення декларації країни відправлення від 09.09.2020 №20PL341010Е0196943 за номером цього документу у системі TAXATION AND CUSTOMS UNION (сайт ec.europa.eu) інформації, яка б задовольняла запит, не знайдено; у фактурі FHEX/20/09/010 від 09.09.2020 року зазначено різні вартості на товар «одяг та взуття вживане», в специфікації від 09.09.2020р. до фактури не зазначено, в якій валюті вказана вартість товару; наданий декларантом «Опис товару» від 10.09.2020 не містить інформації ким цей документ виданий та якої поставки стосується.

Відповідач також зазначав про можливість визнання заявленої митної вартості за умови надання додаткових документів таких як: виписки з бухгалтерської документації щодо формування відпускної ціни товарів; висновку експертних організацій про вартісні характеристики товарів; документи, щодо понесених витрат на страхування; замовлення, передбачені договором.

При цьому відповідачем в оскаржуваному рішенні, посилаючись на інші митні декларації з бази даних зазначено, що митниця володіє інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів, оскільки є відомості щодо вартості товарів схожих за описом, призначенням та заявленою країною походження митне оформлення яких здійснено у попередні періоди, вартість за якими визнана органами доходів і зборів за ціною 1,47USD за кілограм.

Після прийняття оскаржуваних рішень позивачем було задекларовано товар та сплачено митні платежі на підставі ч.7 ст.55 Митного кодексу України згідно митної декларації ІМ40 №UA204120/2020/084097 від 15.09.2020р.

До митних декларацій позивач додав документи на підтвердження митної вартості товарів, а саме: зовнішньоекономічний договір №15/06/2019 від 21.06.2019 року, митна декларація Республіки Польща , рахунок-фактуру (інвойс), автотранспортну накладну, свідоцтво про дезінфекцію, лист постачальника про сортність відвантаженого товару, лист постачальника про ступінь зносу товару.

Вважаючи вказані вище рішення митного органу про коригування митної вартості протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що витребування митним органом додаткових документів має відбуватися у випадку наявності обґрунтованого сумніву у достовірності поданих декларантом відомостей. В той же час, в поданих декларантом документах відсутні ознаки підробки, вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомості щодо ціни за товар, та підтверджують можливість визначення митної вартості за основним методом - ціною договору (вартість операції), а тому визначення відповідачем митної вартості товарів за резервним методом визначення митної вартості здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень відповідача про коригування митної вартості товарів.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Положеннями статті 49 МК України передбачено те, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1,2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За змістом ч.2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Положення статті 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).

Згідно з ч.2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч.5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Із положень ч.1 та 2 статті 53 МК України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

За приписами ч.2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 статті 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Частини 1, 2 статті 55 МК України передбачають, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі неправильно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).

Згідно з положеннями статей 57, 58 Митного кодексу України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

Водночас, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч.8 статті 57 Митного кодексу України у разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з тим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

За результатами аналізу вищезазначених положень Митного кодексу України вбачається, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.

Водночас, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей у документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Разом з тим, витребувати необхідно тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованих товарів, а саме: одягу та взуття (sekond hand) сортованого/несортованого та інших речей бувших у використанні та ненадання відповідачу необхідних документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Як стверджується матеріалами справи, до митних декларацій позивач додав документи на підтвердження митної вартості товарів, а саме: зовнішньоекономічний договір №15/06/2019 від 21.06.2019 року, митна декларація Республіки Польща, рахунок-фактуру (інвойс), автотранспортну накладну, свідоцтво про дезінфекцію, лист постачальника про сортність відвантаженого товару, лист постачальника про ступінь зносу товару (а.с.19, 22).

Матеріалами справи підтверджується, що митним органом відповідно до статей 53, 54 МК України зобов`язано декларанта надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів. Однак, таких декларантом надано не було.

В обґрунтування неможливості визначити митну вартість товару за ціною договору за митною декларацією ІМ40 №UA204120.2020.078683, яка вказана у фактурі відповідачем зазначено, що до митного оформлення не надано документів: щодо понесених витрат на страхування товарів; вартість завантаження та упаковки не відображена жодним із поданих до митного оформлення документів; до митного оформлення не подано замовлення на товар, що передбачене умовами договору; у поданому до митного оформлення рахунку FHEX/20/08/0057 від 28.08.2020 року передбачено підпис особи, уповноваженої на отримання рахунку, однак такий рахунок підписом не посвідчено; при перевірці наданої до митного оформлення декларації країни відправлення від 28.08.2020 №20PL341010Е0188514 за номером цього документу у системі TAXATION AND CUSTOMS UNION (сайт ec.europa.eu) інформації, яка б задовольняла запит, не знайдено; у фактурі FHEX/20/08/0057 від 28.08.2020 року зазначено різні вартості на товар «одяг та взуття вживане», в специфікації від 23.03.2020 до фактури не зазначено, в якій валюті вказана вартість товару; наданий декларантом «Опис товару» від 23.03.2020 не містить інформації ким цей документ виданий та на підставі чого.

В обґрунтування неможливості визначити митну вартість товару за ціною договору за митною декларацією ІМ40 №UA204120.2020.083400, яка вказана у фактурі відповідачем зазначено, що до митного оформлення не надано документів: щодо понесених витрат на страхування товарів; вартість завантаження та упаковки не відображена жодним із поданих до митного оформлення документів; до митного оформлення не подано замовлення на товар, що передбачене умовами договору; у поданому до митного оформлення рахунку FHEX/20/09/0010 від 09.09.2020 року передбачено підпис особи, уповноваженої на отримання рахунку, однак такий рахунок підписом не посвідчено; при перевірці наданої до митного оформлення декларації країни відправлення від 09.09.2020 №20PL341010Е0196943 за номером цього документу у системі TAXATION AND CUSTOMS UNION (сайт ec.europa.eu) інформації, яка б задовольняла запит, не знайдено; у фактурі FHEX/20/09/010 від 09.09.2020 року зазначено різні вартості на товар «одяг та взуття вживане», в специфікації від 09.09.2020р. до фактури не зазначено, в якій валюті вказана вартість товару; наданий декларантом «Опис товару» від 10.09.2020 не містить інформації ким цей документ виданий та якої поставки стосується.

Про цьому відповідачем в оскаржуваних рішеннях, посилаючись на інші митні декларації з бази даних зазначено, що митниця володіє інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів, оскільки є відомості щодо вартості товарів схожих за описом, призначенням та заявленою країною походження митне оформлення яких здійснено у попередні періоди, вартість за якими визнана органами доходів і зборів за ціною 1,47USD за кілограм.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та ініціювання повної її перевірки, але наявність лише такої інформації без підтвердження такої аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Як вбачається з оскаржуваних рішень, відповідачем не було визнано митну вартість імпортованих позивачем товарів у зв`язку з ненаданням додаткових документів, а саме: виписки з бухгалтерської документації щодо формування відпускної ціни товарів; висновку експертних організацій про вартісні характеристики товарів; документи, щодо понесених витрат на страхування; замовлення, передбачені договором.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із діями відповідача стосовно витребування додаткових документів, оскільки відповідачем не вказано та не обґрунтовано з якою метою були витребувані додаткові документи та які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально. Зокрема, відповідач зазначив про необхідність подання висновків про вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. З даного приводу суд зазначає, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Відсутність висновків про вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Щодо витребуваної виписки з бухгалтерської документації, то, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не вказано та не обґрунтовано з якою метою були витребувані дані документи та які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.

Щодо посилання Поліської митниці Держмитслужби в оскаржуваних рішеннях на необхідність коригування митної вартості у зв`язку з тим, що вартість завантаження та упаковки не відображена жодним із поданих до митного оформлення документів, то як правильно зазначено судом першої інстанції, ні умови договору, ні законодавство не передбачає обов`язку декларанта відображати окремо таку вартість.

Так, згідно з умовами договору та додатку до нього (а.с.31, 38), поставка товару здійснюється на умовах EXW чи FCA Кельце (Incoterms 2020, що розроблені міжнародною Торгово-Промисловою Палатою) в термін, визначений продавцем, за винятком ситуації, коли сторони письмово узгодять інші принципи поставки товару, при цьому завантаження товару на транспортний засіб покупця чи перевізника покупця здійснюється продавцем.

Умови поставки FCA Інкотермс-2020, що перекладається франко перевізник (з зазначенням пункту доставки). Тобто, термін "франко-перевізник" означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання тоді, коли товар випущений в митному режимі експорту, завантажений на транспортний засіб перевізника вказаного покупцем у вказаному місці. Умови поставки FCA Інкотермс 2020 визначають права і обов`язки сторін з міжнародного контракту купівлі-продажу, вказують необхідні для перевезення і митного оформлення дії, коли і де продавець передає товар покупцеві, a також які ризики і витрати несе кожна зі cтopiн.

Разом з тим, відповідно до пункту 4 договору від 21.06.2019 №15/06/2019, сторони обумовили, що ціна товару включає витрати на завантаження та витрати на пакування.

Враховуючи наведене, можна дійти висновку, що ціна, визначена в інвойсі (фактурі) включає в себе усі необхідні платежі.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що умови договору передбачають підтвердження прийому замовлення продавцем (в тому числі усне), а не подання такого замовлення до митного оформлення митному органу, як стверджує останній у свої рішеннях.

До того ж згідно частини 5 статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Зважаючи на наведене, є необґрунтованою і вимога відповідача надати таке замовлення як додатковий документ.

В контексті викладеного, необґрунтованим є також посилання відповідача на те, що поданий до митного оформлення рахунок не містить підпису особи, уповноваженої на отримання такого рахунку, оскільки даний рахунок-фактура (інвойс) подавався в електронному вигляді, і зважаючи на фізичну неможливість отримання посадовою особою відповідача оригіналу на час митного оформлення від контрагента, такий рахунок не може містити в собі підпис такої особи.

Щодо підстави для витребування додаткових документів, як «при перевірці наданої до митного оформлення деклараціях країни відправлення від 28 серпня 2020 року № 20PL341010E0188514 та від 09 вересня 2020 року № 20PL341010E0196943 та за номером цього документу у системі TAXATION AND CUSTOMS UNION (сайт ec.europa.eu) інформації, яка б задовольняла запит, не знайдено», колегія суддів зазначає, що декларант не має жодного відношення до питання реєстрації (оформлення) митної декларації країни походження. В свою чергу, відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу існування такої обставини, на яку він посилається.

Також, як правильно зазначено судом першої інстанції, безпідставним є покликання відповідача на те, що в фактурах (інвойсах) зазначено різні вартості на товар «одяг та взуття вживане», а в специфікації до фактури не зазначено в якій валюті вказана вартість товару, оскільки по перше: у фактурі зазначено кожен вид товару окремо - «одяг вживаний», «взуття - вживане», «інші артикули вживані» за однаковою ціною - 0,60 та 0,65 євро за кілограм, а зважаючи на різну вагу поставленого товару вартість кожного товару різна; по-друге специфікація є додатком до фактури, в якій чітко визначена валюта вартості товару - євро. Аналогічно даний декларантом опис товару є додатком до фактури, який однак, не є тим документом, неточності в якому дають підстави відповідачеві для коригування митної вартості, зважаючи на норму частини 3 статті 53 МК України.

Щодо твердження митного органу про ненадання документів, які підтверджують страхування товару, то колегія суддів їх не приймає, оскільки згідно з вимогами пункту 8 частини другої статті 53 МК України страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування надаються в разі здійснення страхування.

Разом з тим, доказів того, що товар, який підлягав розмитненню, був застрахований, матеріали справи не містять і таких відповідачем суду не надано. Крім того, згідно правил FCA Інкотермс-2020 передбачено, що у покупця відсутні обов`язки щодо страхування товару, а є лише його правом.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем у рішеннях про коригування митної вартості не було обґрунтовано, яким чином вказані розбіжності впливають на митну вартість товару чи її складових, однак однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Подані документи у своїй сукупності не містили розбіжностей, ознаки підробки документів відсутні, усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості та ціни, яка підлягає сплаті за товар, у документах наявні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем подано для митного оформлення імпортованого товару документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, чітко підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої та п`ятої статті 58 Митного кодексу України.

При цьому, з оскаржуваних рішень вбачається, що відповідач митну вартість товару визначив за другорядним методом резервним. Його застосування передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Згідно з п.2, 4 ч.2 ст.55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, передбачає, що у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів.

Разом з тим, у спірних рішеннях митний орган лише вказав номер та дату митних декларацій, на основі яких було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказані рішення обґрунтованими та мотивованими, а тому відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Щодо митних декларацій МД № UA209140/2019/079005 від 01.09.20 та МД від 29.08.20 №UA209170/2020/62195 рівень митної вартості товару становить 1,47 дол. США/кг, які були використані відповідачем для визначення митної вартості при прийнятті спірних рішень, то колегія суддів зазначає, що можливість поставки товару іншим покупцям за меншою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства. При прийнятті оскаржуваних рішень відповідачем використано виключно інформацію з бази даних митного органу, тобто при винесенні спірного рішення відповідач керувався не документами, поданими декларантом до митного оформлення, а вже наявною у митного органу ціновою інформацією.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.

Таким чином, подані позивачем до митного оформлення документи були достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товару. При цьому подані документи не містили розбіжностей чи ознак підробки, водночас підтверджували числові значення митної вартості.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення митний орган повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Відповідно до ч.7 ст.54 МК України у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару, у тому числі неправильно визначено митну вартість товару, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, разом з тим використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо не підтвердження обставин відчуження позивачу продавцем нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, оскільки позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені МК України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість, разом з тим, контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, а тому визначення відповідачем митної вартості товарів за резервним методом визначення митної вартості здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень відповідача про коригування митної вартості товарів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Рівненської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 460/8017/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді С. П. Нос
Р. В. Кухтей
Повне судове рішення складено 24 січня 2022 року