Справа № 580/555/22
Суддя: Віталіна ГАЙДАШ
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Черкаси

27 січня 2022 року справа № 580/555/22

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Гайдаш В.А. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Медведівської сільської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , далі - позивач) до Медведівської сільської ради (вул. Б.Хмельницького, 44В, с. Медведівка, Черкаський р-н, далі - відповідач), в якому позивач просить:

- визнати неправомірною і недобросовісною бездіяльність відповідача в частині організації і здійсненні заходів землеустрою щодо визначення меж, лінійних розмірів між точками поворотних кутів і загальних розмірів земельної ділянки по АДРЕСА_2 з метою врегулювання земельних відносин перед продажем органом самоврядування нерухомості в обсязі садиби за вказаною адресою у 2008 році та в частині обліку землі за вказаною адресою в одиницях площі у відсутність ліній, кутових і координатних значень;

- визнати неправомірною і недобросовісною діяльність відповідача по наданню третім особам рішеннями від 14.12.2012 №17-6/VIII, №17-7/VIII дозволу на розроблення документації із землеустрою для приватизації землі по АДРЕСА_2 , відносно якої у відповідача були відсутні отримані в результаті землеустрою відомості щодо її меж і користувачів, та яка за законом може відноситися до садиби позивача;

- зобов`язати відповідача здійснити землеустрій на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 по визначенню зовнішніх меж садиби позивача за вказаною адресою на підставі земельно-облікових, правовстановлюючих та довідкових матеріалів стосовно зазначеної садиби в якості дії, яка повинна була бути здійсненою до продажу житлової нерухомості 10.10.2008 та вирішити подальшу долю рішень від 14.12.2012 №17-6/VIII, №17-7/VIII в залежності від отриманих в результаті робіт із землеустрою значень площі, координат точок поворотних кутів і лінійних розмірів меж садиби.

Також позивачем подано заяву про забезпечення позову, згідно якої позивач просить до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі шляхом заборони відповідачу приймати рішення по затвердженню землевпорядної документації і по передачі землі у власність на продовження процесу, започаткованого рішеннями відповідача від 14.12.2012 №17-6/VIII, №17-7/VIII.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що у разі затвердження землевпорядної документації на підставі рішень від 14.12.2012 №17-6/VIII, №17-7/VIII, оскільки передача землі згідно цих рішень фактично відбудеться за рахунок земельної ділянки садиби позивача, тому вважає, що йому необхідно буди знову звертатись до суду з більшим обсягом позовних вимог про скасування рішень про затвердження землевпорядної документації і скасування реєстрації прав, що на думку заявника ускладнить доказову лінію і потребує нових судових витрат.

Перевіривши зазначені у заяві про забезпечення позову доводи позивача, суддя зазначає наступне.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суддя розглядає заяву про забезпечення позову не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Положеннями ст. 150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Забезпечення позову - це вжиття судом до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі;

2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів;

3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому;

4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Необхідно зазначити, що вказані вище підстави є оціночними, а тому необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з наведених вище обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Частиною 2 ст. 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України (як суду касаційної інстанції до 03.10.2017) «Про узагальнення практики застосування адміністративними судами першої інстанції глав 1-4 розділу III Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду та вирішення адміністративних справ» від 29.09.2016 №14, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

З аналізу вищенаведеного слідує, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно, загальною вимогою для розгляду і вирішення питання про забезпечення позову за ініціативою позивача можливе лише у разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може у майбутньому ускладнити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля для відновлення прав позивача.

Так, повноваження відповідних органів виконавчої влади/місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України.

При цьому, відповідно до положень статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.03.2018 у справі №463/3375/15-а, до передачі у власність земельної ділянки всі особи, які звернулись із заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на спірну земельну ділянку, мають рівні права.

Заявником не надано доказів того, що передача землі згідно рішень від 14.12.2012 №17-6/VIII, №17-7/VIII дійсно відбудеться за рахунок земельної ділянки садиби позивача.

Таким чином суд дійшов висновку, що наведені позивачем обґрунтування не свідчать про існування обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України, як підстав для забезпечення позову, а саме: не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, тому у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись статтями 150-154, 241-243, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, однак апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Віталіна ГАЙДАШ