Справа № 640/15510/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року Справа № 640/15510/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Черкаської митниці Державної митної служби України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 серпня 2021 року у справі

за позовом приватного підприємства «Будпостач»

до Київської митниці Державної митної служби України

про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Приватне підприємство «Будпостач» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Київської митниці Державної митної служби України (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Київської митниці Держмитслужби від 03.02.2020 № UA100000/2020/200006/2 про коригування митної вартості товарів.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 серпня 2021 року позов було задоволено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що документами, поданими позивачем митному органу під час проходження митного контролю, підтверджується заявлена митна вартість товару, а відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено обґрунтованості сумнівів щодо достовірності зазначених у цих документах відомостей, правомірності прийняття ним оскаржуваного рішення та наявності правових підстав для коригування заявленої позивачем митної вартості.

Разом з тим, суд зазначив, що наведені в електронному повідомленні від 03.02.2020 № 639555 та у спірному рішенні про коригування митної вартості обставини не свідчать про наявність у митного органу належних та достатніх підстав для витребування додаткових документів, а також доводів і підстав вважати, що декларантом було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, а отже, відповідач протиправно відмовив у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що декларантом не було підтверджено відомості щодо всіх складових митної вартості, а саме щодо страхування вантажу.

Разом з тим, апелянт зазначає, що станом на момент прийняття Київською митницею спірного рішення (03.02.2020) митний пост «Умань» перебував у зоні діяльності такого митного органу, але відповідно до штатного розпису на 2021 рік зазначений митний пост є структурним підрозділом Черкаської митниці.

Також у своїй скарзі апелянт просить здійснити заміну відповідача, якого він вважає неналежним відповідачем, на належного відповідача.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2021 відкрито апеляційне провадження у справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження з 08.02.2022.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін та наполягає на правомірності декларування ним імпортованого товару за ціною договору та підтвердження зазначеної ціни і її складових всіма необхідними документами, а також зазначає, що всі наведені апелянтом доводи і сумніви у митній вартості товару спростовуються матеріалами справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.08.2018 між позивачем (покупець) та виробником і продавцем компанією TAIZHOU KAIFENG PLASTIC AND STEEL CO.,LTD (Китай) (продавець) було укладено контракт № 1075, відповідно до якого, продавець виробляє та продає, а покупець оплачує і отримує оприскувачі і запасні частини до них в кількості, за ціною і на суму, згідно з проформою-інвойсом чи інвойсом, що є невід`ємною частиною контракту.

Попередньо, для перевезення товарів до України, позивач уклав угоду з компанією MRF International Forwarding Co LTD (Китай) (перевізник) від 10.10.2013 № 406

20.08.2019 продавець надав позивачу комерційну пропозицію для позивача, прайс-лист на оприскувачі.

23.12.2019 продавець виписав комерційний інвойс № 2019SG1541A-7 на суму 94231,71 дол. США.

23.12.2019 для вивезення товарів до України у Китаї була оформлена митна декларація країни відправлення № 16144643.

23.12.2019 на товари, що вказані в інвойсі був виписаний сертифікат походження № 19С3326А2299/00358.

26.12.2019 перевізник надав позивачу інвойс на оплату транспортного перевезення вантажу № MRFB19122634 по доставці товарів від порту NINGBO в Китаї до порту Одеса в Україні.

27.12.2019 продавець передав товари перевізнику та одержав, як підтвердження передачі товарів від перевізника коносамент № MRFB 19122634.

03.02.2020 товари були доставлені з порту м. Одеса до Київської митниці Держмитслужби на підставі міжнародних товарно-транспортних накладних CMR від 02.02.2020 №№ 120, 585, 744, 866, 930.

03.02.2020 позивач подав до відповідача митну декларацію № UA100670/2020/100782 для митного оформлення товарів та випуску у вільний обіг, у якій, митну вартість товарів визначив за основним методом за ціною договору (контракту), а у графі 22 зазначив загальну суму за рахунком 94231,71 дол. США.

Для підтвердження заявленої митної вартості до митної декларації № UA100670/2020/100782, декларант додав передбачені ч. 2 ст. 53 МК України та інші документи, які вказав у графі 44 митної декларації, а саме: контракт від 01.08.2018 № 1075, який укладений між ПП «Будпостач» та виробником товарів компанією TAIZHOU KAIFENG PLASTIC AND STEEL CO..LTD (Китай); комерційна пропозиція компанії для ПП «Будпостач» від 20.08.2019; прайс-лист компанії TAIZHOU KAIFENG PLASTIC AND STEEL CO.,LTD від 20.08.2019; комерційний інвойс від 23.12.2019 № 2019SG1541A-7; митна декларація країни відправлення від 23.12.2019 № 16144643; сертифікат походження від 23.12.2019 № 19С3326А2299/00358; коносамент від 27.12.2019 № MRFB 19122634; договір про транспортні послуги від 10.10.2013 № 406; рахунок від 26.12.2019 № MRFB 19122634 за транспортні послуги; лист ПП «Будпостач» до Київської митниці Держмитслужби від 03.02.2020 про відсутність страхування; трекінг від 02.02.2020 контейнерів із сайту суднохідної компанії, що здійснила морське перевезення; міжнародна товарно-транспортна накладна CMR від 02.02.2020 № 120; міжнародна товарно-транспортна накладна CMR від 02.02.2020 № 585; міжнародна товарно-транспортна накладна CMR від 02.02.2020 № 744; міжнародна товарно-транспортна накладна CMR від 02.02.2020 № 866; міжнародна товарно-транспортна накладна CMR від 02.02.2020 № 930; виписка з бухгалтерії ПП «Будпостач» - видаткова накладна № 8; виписка з бухгалтерії ПП «Будпостач» - видаткова накладна № 0; інформація з мережі Інтернет щодо ціни ідентичних товарів в Китаї.

03.02.2020 відповідач направив до декларанта електронне повідомлення № 639555, у якому вказав, що надані декларантом документи не містять усіх відомостей щодо складових митної вартості, а саме: до митниці не надано обов`язкові документи щодо страхування вантажу; до митниці надано митну декларацію країни експорту без перекладу, необхідно надати переклад митної декларації країни експорту. Також, вказаним електронним повідомлення № 639555, відповідач зобов`язав декларанта надати всі додаткові документи, які передбачені 3 ст. 53 Митного кодексу України, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором, угодою, контрактом про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

03.02.2020 у відповідь на повідомлення митного органу, позивач направив відповідачу листа № 0302/20-1, у якому заявив незгоду з висновками митниці про наявність підстав для витребування додаткових документів, оскільки згідно ч. 3 ст. 53 МК України, декларант зобов`язаний надати для підтвердження заявленої митної вартості товарів страхові документи та документи що підтверджують вартість страхування, якщо таке здійснювалось. Разом з тим, до митної декларації приєднано лист підприємства від 03.02.2020 про те, що вантаж не страхувався. Крім цього, до митниці позивач надав переклад митної декларації країни відправлення. Також, позивач у листі № 0302/20-1 повідомив митницю про наступне:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором угодою, контрактом про поставку товарів, митна вартість яких визначається ПП Будпостач» не укладався;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом) ПП «Будпостач» не здійснювалися;

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту) не виставлялися та ПП «Будпостач» не оплачувалися;

4) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів ПП «Будпостач» не укладався;

5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені з деталізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини надати не має можливості з причини, що строк проведення дослідження перевищує 10 календарних днів, визначених законодавством для надання додаткових документів;

6) виписки з бухгалтерської документації приєднані до митної декларації.

03.02.2020 Київська міська митниця ДФС прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA100000/2020/200006/2, яким визначила митну вартість імпортованих ПП «Будпостач», оприскувачів акумуляторних моделей та оприскувачів ручних моделей виробництва продавця товарів компанії TAIZHOU KAIFENG PLASTIC AND STEEL CO.,LTD. Китай, за ціною договору щодо ідентичних товарів, в результаті якого було збільшено митні платежі на 47564,67 грн.

Вважаючи протиправним вищезазначене рішення про коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Міжнародною конвенцією про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI (далі - Конвенція), Митним кодексом України (далі - МК України), Господарським кодексом України (далі - ГК України), Порядком виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631 (далі - Порядок № 631).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації

У частинах другій, третій, п`ятій статті 53 МК України визначено перелік документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення. До таких документів належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Прямо передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

У п.п. 3.16, 6.2 Загального додатку до Конвенції визначено, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Відповідно до пп. 4.5.10 п. 4.5 розділу 4 Порядку №631 перевірка правильності визначення митної вартості товарів належить до митних формальностей, що виконуються при митному оформленні митної декларації.

Частиною 1 статті 54 МК України регламентовано, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з пунктом 1 частини четвертою, частинами п`ятою та шостою статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 55 МК України декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої та десятої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей,напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України; 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.

Висновки суду апеляційної інстанції.

1. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному, з урахуванням вимог митного законодавства щодо необхідності проведення процедури митних консультацій.

2. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною 2 статті 53 МК України.

3. При цьому, слід враховувати, що ст. 53 МК України, якою врегульовано порядок підтвердження декларантом заявленої митної вартості та її перевірки митницею, не містить жодних вимог щодо необхідності додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16.

4. Разом з тим, не зважаючи на вказані обставини, відповідачем здійснено коригування заявленої ним митної вартості товарів за другорядним методом.

5. Доводи апелянта щодо ненадання позивачем документів про страхування вантажу, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки як вбачається з матеріалів справи та мало бути встановлено контролюючим митним органом при здійснення процедури митних формальностей, страхування вантажу не здійснювалося.

Водночас, за відсутності страхування документи щодо страхування не надаються митному органу, що кореспондується з вимогами статті 53 МК України, якою прямо передбачено надання документів про страхування виключно, якщо таке здійснювалось.

Крім того, судова колегія відзначає, що до митної декларації позивачем була приєднана довідка про вартість транспортно-експедиційних послуг № В2112 та лист позивача від 17.01.2020, згідно з якими, повідомлено, що вантаж не страхувався.

6. Доводи апелянта про те, що до митного оформлення декларантом було надано митну декларацію країни експорту без перекладу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такі обставини не свідчать про наявні розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, а отже, про наявність підстав, передбачених частиною третьою статті 53 МК України, для витребування додаткових документів.

При цьому, апелянтом не наведено жодних аргументованих тверджень з приводу того, як саме така обставина впливає на правильність визначення митної вартості позивачем.

7. Аналізуючи доводи апелянта щодо не підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару за першим методом, колегія суддів зазначає, що 17.02.2020 позивач звернувся з листом № 1965/ЮР до продавця товарів: компанії TAIZHOU KAIFENG PLASTIC AND STEEL CO.,LTD (Китай), у якому повідомив, що при ввезенні компанією ПП «Будпостач» товару за контрактом від 01.08.2018 № 1075, митним органом в Україні не враховано ціну вару за прайс-листом від 20.08.2019, комерційним інвойсом від 23.12.2019 № 2019SG1541A-7 у сумі 94231,71 доларів США та просив направити до ПП «Будпостач» додаткове підтвердження ціни товарів за комерційним інвойсом від 23.12.2019 №2019SG1541A-7.

У відповідь на лист позивача, продавець направив засвідчений свідоцтвом від 27.02.2020 №203326В0/000892 Міжнародної торгової палати Китаю комерційний інвойс від

23.12.2019 № 2019SG1541A-7, яким додатково підтверджено ціну товару за інвойсом в сумі 94231,71 доларів США.

При цьому, позивач повідомляв митний орган про наявність неоднозначного застосування ним вимог митного законодавства щодо різних партій одного і того ж товару за тими самими документами, зокрема, митниця вже приймала рішення про прийняття такого ж товару позивача за основним методом та не висловлювала жодних заперечень щодо поданих декларантом документів.

Однак, митним органом так і не було враховано вказаних пояснень позивача, що також підкріплені документально.

8. Разом з тим, аналізуючи доводи апелянта, судова колегія відзначає й те, що згідно з відомостями у графі 33 спірного рішення, митний орган вказав, що для розрахунку митної вартості за основу взято вартість ідентичного товару оформленого за МД № UA902010/2019/106771 від 05.08.2019, однак позивач заявив товари до митного оформлення 03.02.2020, тобто, час експорту яких не збігається з часом експорту оцінюваних товарів та не є максимально наближеним до нього.

9. Крім цього, позивач імпортував оприскувачі взимку, тобто в час, коли вони не застосовуються, а отже, попит на ці товари знижений, а ціна зменшується. Водночас, відповідач взяв за основу ціну оприскувачів, які були оформлені 05.08.2019, тобто, в час інтенсивного використання оприскувачів та збільшеного попиту, що спричиняє збільшення ціни цих товарів.

10. Поряд із цим, варто врахувати й те, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахування норм законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять: умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими.

11. З викладеного та доводів апелянта вбачається, що контролюючим органом було здійснено поверхневе та необ`єктивне дослідження документів, поданих позивачем для проходження процедур митних формальностей, без дотримання принципу належного урядування.

12. Разом з тим, судова колегія враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні у справі «Золотас проти Греції», про те, що стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок також викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Крім того, у рішеннях від 20 травня 2010 року та від 25 листопада 2008 року у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, в яких ЄСПЛ наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.

13. Таким чином, документами, наданими позивачем контролюючому митному органу при здійсненні митного оформлення товару, у їх сукупності підтверджуються всі складові заявленої ним митної вартості товару за ціною договору і наявні в них відомості надають можливість перевірити її правильність.

14. Отже, митним органом ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження не було надано достатніх доказів наявності правових підстав для коригування заявленої позивачем митної вартості товару.

15. При цьому, апеляційний суд зазначає, що митні органи дійсно мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження повинні ними здійснюватися у спосіб, установлений законом, тобто в даному випадку витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що так чи інакше впливають на визначення безпосередньо митної вартості.

Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16, від 03.04.2018 по справі № 826/8797/16

16. Отже, апелянтом не доведено наявності тих обставин, на які він посилається та які зводяться, на його думку, до неможливості визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за основним методом.

17. Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 77 КАС України), що обумовлює покладення обов`язку доказування в митних спорах на контролюючий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості, та правомірність прийняття свого рішення, зокрема з дотриманням процедурних вимог.

18. Перевіряючи всі доводи обох сторін, апеляційний суд також приймає до уваги правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», відповідно до якої «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

19. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

20. Перевіряючи клопотання апелянта про заміну відповідача як неналежного на належного відповідача та аналізуючи доводи, наведені в цьому клопотанні, судова колегія зазначає, що оспорюване позивачем рішення в цій справі прийнято саме відповідачем, до якого ним заявлено позовні вимоги.

Водночас, згідно з частиною сьомою статті 48 КАС України заміну відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Тобто, апеляційний суд відповідних процесуальних повноважень не має.

Разом з тим, судова колегія відзначає, що під час розгляду цієї справи відповідачем (саме заявленим у справі) подавався відзив на позовну заяву і не наводилося жодних доводів (не заявлялося клопотань) щодо необхідності його заміни на іншого відповідача.

Водночас, апелянт стверджуючи про таке, не надає суду достатніх і необхідних доказів, які б підтверджували, що цей спір розглянуто судом першої інстанції із залученням неналежного відповідача.

Враховуючи вищевикладене, зазначене клопотання апелянта задоволенню не підлягає.

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Черкаської митниці Державної митної служби підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 серпня 2021 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання Черкаської митниці Державної митної служби про заміну неналежного відповідача - відмовити.

Апеляційну скаргу Черкаської митниці Державної митної служби залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 серпня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 09 лютого 2022 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

Є.І. Мєзєнцев