Справа № 640/11892/21
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.08.2021 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Солом`янського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубровіна С.І. у виконавчому провадженні № 59848285 від 22.11.2019, згідно з якою з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 62 296,70 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубровіна С.І. у виконавчому провадженні № 64361681 від 03.02.2021 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 62 296,70 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубровіна С.І. у виконавчому провадженні № 59848326 від 22.11.2019, згідно з якою з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 15 802, 54 доларів США;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубровіна С.І. у виконавчому провадженні № 64361926 від 03.02.2021 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 15 802, 54 доларів США;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубровіна С.І. у виконавчому провадженні № 64361898 від 03.02.2021 про відкриття виконавчого провадження про стягнення ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження в розмірі 319 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубровіна С.І. у виконавчому провадженні № 64361958 від 03.02.2021 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження в розмірі 319 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.08.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 23.12.2015 Дарницьким районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі № 753/11149/15 за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» Стрюкової І.О. до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, пені та штрафу, яким позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», заборгованість за договором від 01.04.2008 в сумі 158 025, 38 доларів США та 6 944 грн. 04 коп.

10.01.2017 Апеляційним судом м. Києва було ухвалено рішення, яким рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23.12.2015 скасовано в частині стягнення штрафу та пені та ухвалено в цій частині нове рішення, за яким стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» 428 399,02 грн. пені та 194 567,93 грн. штрафу, а всього 622 966 грн. 95 коп.

На підставі цього рішення Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 753/11149/15 від 09.02.2017 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі: 158 025, 38 доларів США.

Крім того, Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 753/11149/15 від 09.02.2017 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 пені у розмірі: 428 399,02 грн. пені та штрафу у розмірі 194 567,93 грн.

На підставі вказаних виконавчих листів головним державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києві головного територіального управління Міністерства юстиції у місті Києві Дубровіним Сергієм Ігоровичем винесено:

- постанову № 59848285 від 30.08.2019 про відкриття виконавчого провадження та стягнення з боржника ОСОБА_1 428 399,02 грн. пені та 194 567,93 грн. штрафу, а всього 622 966 грн. 95 коп.

- постанову № 59848326 від 02.09.2019 про відкриття виконавчого провадження та стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за договором від 01.04.2008 року в сумі 158 025, 38 доларів США.

22.11.2019 державним виконавцем винесено постанову у виконавчому проваджені № 59848285 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 62 296,70 грн.

22.11.2019 державним виконавцем винесено постанову у виконавчому проваджені № 59848285 про виправлення помилки у процесуальному документі.

22.11.2019 державним виконавцем винесено постанову у виконавчому проваджені № 59848326 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 15 802,54 доларів США.

03.02.2021 державний виконавець виніс постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження № 59848285, постановив замінити стягувача з ПАТ «Комерційний банк «Надра» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців 13) на його правонаступника - ТОВ «Росвен Інвест Україна» (код ЄДРПОУ - 37616221, місцезнаходження: м. Київ, бульвар В. Гавела 6).

03.02.2021 державний виконавець виніс постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження № 59848326, постановив замінити стягувача з ПАТ «Комерційний банк «Надра» (, місцезнаходжененя: м. Київ, вул. Січових Стрільців 13) на його правонаступника - ТОВ «Росвен Інвест Україна» (код ЄДРПОУ - 37616221, місцезнаходження: м. Київ, бульвар В.Гавела 6)

03.02.2021 державним виконавцем винесено постанову у виконавчому проваджені № 59848285 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа без виконання.

03.02.2021 державним виконавцем винесено постанову у виконавчому проваджені № 59848326 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа без виконання.

03.02.2021 державний виконавець відкрив виконавче провадження № 361958 та постановив стягнути з ОСОБА_1 витрати виконавчого провадження в сумі 319 грн.

03.02.2021 державний виконавець відкрив виконавче провадження № 64361958 та постановив стягнути з ОСОБА_1 витрати виконавчого провадження в сумі 319 грн.

03.02.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64361681 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі: 62 296,70 грн. на користь держави, підстава: постанова № 59848285 від 22.11.2019, стягувач: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ).

03.02.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64361926 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі: 15 802,54 доларів на користь держави, підстава: постанова № 59848326 від 22.11.2019, стягувач: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ).

Вважаючи, що відповідачем не вчинялись виконавчі дії, які призвели до фактичного стягнення грошових коштів з позивача, а виконавчий лист було повернуто за заявою стягувача, а відтак оскаржувані постанови прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що в державного виконавця були достатні правові підстави для стягнення з позивача, як боржника у виконавчих провадженнях № 59848285 та № 59848326, виконавчого збору, оскільки законодавством, чинним станом на час відкриття відповідного виконавчого провадження та винесення спірних постанов було передбачено необхідність стягнення виконавчого збору незалежно від фактичного виконання боржником своїх зобов`язань та з розрахунку всієї суми заборгованості, а не фактично стягнутого збору.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі. Зокрема, посилаючись на практику Верховного Суду, апелянт зазначає, що розрахунок виконавчого збору в розмірі 10 % повинен відбуватися від фактично стягнутої суми, а не від суми, що підлягає примусовому стягненню. При цьому, оскільки відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ було повернуто за заявою стягувача, то на момент винесення постанов про стягнення виконавчого збору у відповідача відсутня обов`язкова умова для такого стягнення, а саме: наявність стягнутої в примусовому порядку суми відповідно до виконавчого листа.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VIII) випадках - на приватних виконавців.

В силу статей 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1403-VIII).

Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Предметом спору у даній справі, зокрема, є правомірність винесення відповідачем постанов від 22.11.2019 про стягнення виконавчого збору з позивача за виконавчими провадженнями № 59848285 та № 59848326.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин норми статті 27 Закону № 1404-VІІІ передбачали, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла лише до 28 серпня 2018 року, а після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню.

За таких обставин, оскільки стягнення виконавчого збору, як окрема виконавча дія, здійснена відповідачем після набрання чинності Законом № 1404-VIII, а саме 22.11.2019, то в даному випадку підлягають застосуванню положення саме цього Закону, з урахуванням внесених змін.

Отже, після набуття чинності змінами до частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII стягнення виконавчого збору не пов`язується із фактично стягнутою виконавцем сумою, а обчислюється у відсотках від суми, яка підлягає стягненню. Єдиною підставою нестягнення виконавчого збору є виконання рішення до відкриття виконавчого провадження.

Посилання апелянта у своїй апеляційній скарзі на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 у справі № 640/11506/21 колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідно до норм КАС України, зокрема ст. 7, рішення суду апеляційної інстанції та наведені в них правові висновки не є джерелами права та не є обов`язковими для врахування судами при вирішенні інших спорів.

Не беруться колегією суддів до уваги і посилання апелянта у своїй апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі 400/4023/19, оскільки ця справа не є релевантною та спірні правовідносини склалися щодо інших обставин. Зокрема, у справі № 400/4023/19, на відміну від даної справи, виконавче провадження було зупинене у зв`язку з банкрутством боржника і у подальшому закінчене у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди.

Також, колегія суддів вважає помилковим посилання апелянта на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18, враховуючи наступне.

У вказаному судовому рішенні Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду. Крім того, суд зазначив, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Тобто, у справі № 2540/3203/18 Велика Палата Верховного Суду дала оцінку правовідносинам, які виникли у зв`язку з невизначеністю застосування судами частини другої статті 27 та частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що незважаючи на подібність правовідносин, нормативне регулювання у даній справі та справі № 2540/3203/18 здійснюється за різними редакціями статті 27 Закону № 1404-VIII.

Таким чином, колегія вважає необґрунтованими посилання апелянта на необхідність застосування до спірних правовідносин правових висновків викладених у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі 2540/3203/18, оскільки предметом спору у вказаній справі була постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору, яка винесена 03 серпня 2018 року, тобто до набуття чинності зазначеними вище змінами у частині другій статті 27 Закону № 1404-VIII.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про правомірність спірної постанови головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубровіна С.І. у виконавчому провадженні № 59848285 від 22.11.2019, згідно з якою з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 62 296,70 грн., та постанови головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубровіна С.І. у виконавчому провадженні № 59848326 від 22.11.2019, згідно з якою з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 15 802, 54 доларів США, а також відсутність підстав для їх скасування, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Так, Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція), розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини 1 статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

В силу наведених положень, виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону № 1404-VІІІ, а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 160/4481/20.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова у виконавчому провадженні № 64361681 від 03.02.2021 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 62 296,70 грн. та постанова у виконавчому провадженні № 64361926 від 03.02.2021 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 15 802, 54 доларів США, є обґрунтованими та скасуванню не підлягають, оскільки під час їх винесення відповідач дія на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 1404-VIII.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що оскільки позивачем не оскаржуються постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, які є виконавчими документами у виконавчих провадженнях № 64361898 та 64361958, тобто є чинними, то постанова відповідача про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 64361898 в розмірі 319 грн. та постанова відповідача про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 64361958 в розмірі 319 грн. також є правомірними та не підлягають скасуванню.

При цьому, проаналізувавши вказані вище та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.08.2021 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.