Справа № 540/7995/21
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 р.м. ХерсонСправа № 540/7995/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хом`якової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Станіславської сільської ради про визнання відмову протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до Станіславської сільської ради (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Станіславської сільської ради Херсонського району Херсонської області ОСОБА_1 у передачі у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 1,9999 га, кадастровий номер :02:001:0288, місце розташування: Олександрівська сільська рада Білозерського району Херсонської області, яка викладена у Рішенні ХІІ сесії VIII скликання Станіславської сільської ради Херсонського району Херсонської області від 01 липня 2021 року №404;

- зобов`язати Станіславську сільську раду Херсонського району Херсонської області передати у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 1,9999 га, кадастровий номер :02:001:0288.

В обґрунтування вимог позову позивачкою зазначається, що рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 23.09.2020 по справі № 648/2540/20 визнано за ОСОБА_1 право постійного користування на земельну ділянку площею 1,9999 га., що розташована на території Олександрівської сільської ради Білозерського району Херсонської області, кадастровий № :02:001:0288. На звернення до Станіславської сільської ради з заявою про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, позивачка отримала рішення від 01.07.2021 № 404, яким, зокрема, було відмовлено у передачі у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,9999 га, кадастровий номер :02:001:0288, місце розташування: Олександрівська сільська рада Білозерського району Херсонської області, у зв`язку з розташуванням земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги лиману. Позивачка вважає відмову відповідача у передачі у власність земельної ділянки протиправною.

Ухвалою від 10.12.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач 20.09.2021 подав до суду відзив на позов, в якому у задоволенні позовних вимог позивача просив відмовити в повному обсязі, зазначивши, що Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області за наказом № 6 від 24.11.2020, актом передачі від 25.11.2020 було передано із державної у комунальну власність Станіславській сільській раді, зокрема, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, кадастровий № :02:001:0288 (відомості про обмеження у використанні земельної ділянки не були зазначені). 15.06.2021 ОСОБА_1 звернулася до Станіславської сільської ради із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою (розроблену ФОП ОСОБА_2 29.03.2021) щодо встановлення (відновлення) меж вищезазначеної земельної ділянки в натурі (на місцевості). У переліку обмежень щодо використання земельної ділянки на плані обмежень та обтяжень, включених до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж вказаної земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 зазначено обмеження щодо використання земельної ділянки код. 05.03 прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх зовнішніх водах. Відповідач вважає твердження позивача про відсутність документів, які можуть слугувати підставою для обмежень, безпідставними, оскільки обмеження у використанні земельної ділянки внесені до Державного земельного кадастру за розробленою та затвердженою документацією із землеустрою. Оскільки відповідно до чинного законодавства, у межах прибережної смуги морів та навколо морських заток і лиманів не передбачено надання громадянам у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, то рішення № 404 від 01.07.2021 ухвалене Станіславською сільською радою у відповідності до норм законодавства.

Позивачем 28.12.2021 подана відповідь на відзив, зі змісту якої вбачається, що він не погоджується з позицією відповідача та наполягає на задоволенні позову з підстав, викладених у позові. У ст. 88 Водного кодексу України не міститься заборони на приватизацію земельних ділянок, які належать громадянами на праві постійного користування і відносяться до земель сільськогосподарського призначення, а спірна ділянка перебувала саме у постійному користуванні позивача. Зазначає, що сусідні земельні ділянки передані у власність громадянам, а по відношенню до неї відповідачем вчинені дискримінаційні дії.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 23.09.2020 по справі № м648/2540/20 визнано за ОСОБА_1 право постійного користування на земельну ділянку площею 1,9999 га, що розташована на території Олександрівської сільської ради Білозерського району Херсонської області, кадастровий номер :02:001:0288. Земельна ділянка належала до державної власності, цільове призначення "для ведення особистого селянського господарства".

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області № 6 від 24.1.2020 передано Станіславській сільській раді Станіславської територіальної громади Херсонського району (раніше Білозерського району) Херсонської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 864,5834 га, згідно з переліком, зокрема і земельну ділянку площею 1,9999 га, кадастровий номер :02:001:0288.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 від 17.05.2021, для земельної ділянки площею 1, 9999 га, кадастровий номер :02:001:0288, встановлено обмеження у використанні, а саме: прибережна захисна смуга вздовж морів, морських заток і лиманів та на використанні земельної ділянки на островах у внутрішніх морських водах, відповідно до Постанови КМУ № 486 від 08.05.1996 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них».

15.06.2021 ОСОБА_1 звернулась до сільської ради із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та про передачу ділянки у власність.

Рішенням Станіславської сільської ради ХІІ сесії VІІІ скликання № 404 від 01.07.2021 розглянувши заяву ОСОБА_1 , вирішено: затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 1,9999 га ОСОБА_1 , що перебуває у постійному користуванні згідно державного акту на право постійного користування серії ІІ-ХС 010535 для ведення особистого підсобного господарства на території Олександрівської сільської ради Білозерського району Херсонської області, кадастровий номер :02:001:0288, розроблену ФОП ОСОБА_2 29.03.2021; попереджено користувача ОСОБА_1 про встановлені обмеження у використанні земельної ділянки площею 1,9999 га, кадастровий номер :02:001:0288, вид обмеження: прибережна захисна смуга вздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 № 486. Цим же рішенням було відмовлено ОСОБА_1 у передачі у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 1,9999 га, кадастровий номер :02:001:0288, місце розташування: Херсонська область, Білозерський район, Олександрівська сільська рада, у зв`язку з розташуванням земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги лиману, та у зв`язку з тим, що частиною 4 ст. 59 Земельного кодексу України, ст. 85, ст. 88 Водного кодексу України не передбачено надання земельних ділянок в межах прибережної захисної смуги у власність.

Позивачка не погоджується з відмовою сільської ради у передачі у власність спірної земельної ділянки , тому звернулась до суду з адміністративним позовом.

Згідно з частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується.

Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельні відносини в Україні відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно положень статті 5 Земельного кодексу України земельне законодавство базується на таких принципах: а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; г) забезпечення раціонального використання та охорони земель; ґ) забезпечення гарантій прав на землю; д) пріоритету вимог екологічної безпеки.

Статтею 12 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є;) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Стаття 22 ЗК України визначає, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч. 3 статті 116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 статті 116 Земельного кодексу України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно ч.1 ст. 121 ЗК України кожен громадянин України має право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування передбачені статтями 118, 122, 123 ЗК України.

Так, згідно частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Ст. 186 ЗК України передбачає, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується: у разі передачі на підставі такої документації земельної ділянки у власність та користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування - рішенням таких органів;в інших випадках - власником (розпорядником) земельної ділянки, а щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, що перебуває у користуванні, - землекористувачем (ч.5) Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування, інші суб`єкти, визначені цією статтею, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання документації із землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про її погодження або про відмову в погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Строк дії таких висновків є необмеженим (ч.7). Підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації ( ч.8).

В даному випадку спір виник через відмову сільської ради передати земельну ділянку у власність позивачці у зв`язку з тим, що земельна ділянка знаходиться у прибережній захисній смузі вздовж лиману, що підтверджується технічною документацією та відомостями Державного земельного кадастру.

Положеннями статті 60 ЗК України передбачено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води (ч.3 ст. 60 ЗК України) аналогічну норму містить ст. 87 Водного кодексу України.

Межі прибережних захисних смуг, пляжних зон зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівнях та позначаються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування на місцевості інформаційними знаками. Відомості про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон вносяться до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель.

Згідно Публічній кадастровій карти земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0288 розташована на відстані менше 2 км від урізу води.

Знаходження земельної ділянці у прибережній захисній смузі вздовж морів, річок та навколо водойм, свідчить про те, що автоматично ця земельна ділянка відноситься до земель водного фонду у відповідності до ст. 58 ЗК України .

Таким чином, на земельну ділянку, яка перебуває у користуванні позивачки, поширюються обмеження, встановлені ЗК України та ВК України для земельних ділянок водного фонду та прибережних захисних смуг.

Враховуючи приписи п. "д" ч.4 ст. 84, ст. 59 Земельного кодексу України суд зазначає, що на землі водного фонду розповсюджується окремий порядок надання та використання, а саме - ці землі не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, визначених Земельним кодексом України, Так, ч. 2 ст. 59 ЗК передбачено, що громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми. Громадянам землі водного фонду можуть передаватись в оренду для конкретно визначених цілей - для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.. (ч.4 ст. 59 ЗК України).

Діючим законодавством передбачені обмеження у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг, це є прироприродоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

Зі змісту ст.88 ВК України та ст.60 ЗК України вбачається, що землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватись у користування лише для цілей, визначених цими кодексами.

Отже, доводи відповідача про те, що земельна ділянка, яка розташована на землях водного фонду, не може передаватись у власність громадянину, є правомірними.

Посилання позивачки на те, що на даний момент відсутні встановлені межі прибережної захисної смуги є необґрунтованими, оскільки у разі відсутності землевпорядної документації та встановлення меж в натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об`єктів, сільська рада повинна все одно забезпечити їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст.88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою КМУ від 08 травня 1996 року №486.

Не є суттєвими і доводи представника позивачки на те. що сусідні ділянки передані у власність громадянам, оскільки в межах даної справи суд не розглядає законність такої передачі.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України)

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 250, 255 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В. Хом`якова

кат. 109020100