Справа № 560/9440/21
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/9440/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

08 лютого 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено..

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 14 грудня 2021 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

04 січня 2022 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації від 28.02.2018 року №13/нк ОСОБА_1 01 березня 2018 року було призначено на посаду заступника начальника управління праці, зайнятості населення та соціально-трудових відносин Департаменту за результатами конкурсного відбору на заміщення вакантної посади державних службовців, присвоєно шостий ранг державного службовця.

Відповідно до наказу Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації від 30.09.2019 № 96/нк ОСОБА_1 переведений на посаду заступника начальника управління праці та роботи з громадянським суспільством - начальника відділу зайнятості, трудових відносин та роботи з громадськими організаціями. Присвоєно п`ятий ранг державного службовця.

Згідно наказу Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації від 28.04.2021 № 55/н затверджено нову структуру, яка вводиться в дію з 01 липня 2021 року.

Першим заступником голови Хмельницької обласної державної адміністрації 01.06.2021 затверджено штатний розпис на 2021 рік, який вводиться в дію з 01.07.2021 року.

26.05.2021 року проведено збори первинної профспілкової організації працівників соціальної сфери України Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації, на яких розглянуто подання директора Департаменту про надання згоди на наступне звільнення державних службовців Департаменту, яке відбудеться 30.06.2021 року.

Згідно протоколу загальних зборів від 26.05.2021 №15 зазначено, що звільнення працівників Департаменту обумовлене тим, що розпорядженнями голови обласної державної адміністрації від 22.04.2021 №462/2021-р "Про структуру обласної державної адміністрації", від 21.04.2021 №460/2021-р "Про перейменування окремих структурних підрозділів обласної державної адміністрації" з 01 липня 2021 року скорочується чисельність та штат державних службовців Департаменту на 15 штатних одиниць та передачею функцій із забезпечення реалізації державної промислової політики, у сферах праці, трудових відносин, зайнятості населення та трудової міграції на території області Департаменту економічного розвитку ОДА.

Згідно вказаного вище протоколу встановлено, що інші рівнозначні посади або нижчі посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей в структурі Департаменту, затвердженої наказом від 28.04.2021 року № 55/н, відсутні.

Наказом Департаменту від 26.05.2021 року № 69/н "Про зміну істотних умов державної служби та наступне звільнення деяких працівників Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації" ОСОБА_1 попереджений про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу", яке відбудеться 30 червня 2021 року, з яким позивач особисто ознайомився 26 травня 2021 року.

Згідно наказу Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації від 29.06.2021 №89/нк "Про звільнення ОСОБА_1 ", позивача звільнено з посади заступника начальника управління праці та роботи з громадянським суспільством начальника відділу зайнятості, трудових відносин та роботи з громадськими організаціями Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації.

Вважаючи наказ про звільнення протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII.

Згідно з частиною 2 статті 5 Закону України "Про державну службу" відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу" дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини, визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 цієї норми встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин 1, другої і 3 статті 49-2, статті 74, частини 3 статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус (частина 4 статті 40).

Згідно з частиною 3 статті 118 Конституції України склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій.

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" від 09.04.1999 №586-ХІV склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій. У межах бюджетних асигнувань, виділених на утримання відповідних місцевих державних адміністрацій, а також з урахуванням вимог статті 18 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", їх голови визначають структуру місцевих державних адміністрацій.

Суд зазначає, що Законом України від 5 грудня 2019 року № 341-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо формування державної політики у сфері праці, трудових відносин, зайнятості населення та трудової міграції" функції зайнятості та трудових відносин передано від Міністерства соціальної політики до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

12 березня 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року № 206 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо передачі окремих повноважень від Міністерства соціальної політики до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства у сфері зайнятості населення".

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2020 № 1158 затверджено граничну чисельність працівників облдержадміністрацій, відповідно до якої з 1 липня 2021 року скорочується на 30 відсотків граничної чисельності державних службовців структурних підрозділів з питань соціального захисту населення облдержадміністрацій.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2020 № 1345 затверджено граничну чисельність працівників обласних та районних державних адміністрацій.

Отже, на виконання зазначених вище нормативно-правових актів щодо реформування структури обласних державних адміністрацій та сфери соціального захисту населення, з метою оптимізації структури обласної державної адміністрації головою адміністрації прийнято розпорядження від 27.01.2021 №167/2021-р, від 22.04.2021 №462/2021-р, відповідно до яких затверджено нову структуру Хмельницької обласної державної адміністрації та граничну чисельність працівників структурних підрозділів.

Прийняття рішення щодо скорочення чисельності або штату працівників є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. (правова позиція, викладена в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 755/3495/16-ц).

Відповідно до ч.6 ст.49-2 КЗпП, вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права стосовно розгляду справи за правилами спрощеного, а не загального позовного провадження, колегія суддів вказує на слідуюче.

Відповідно до частини 6 статті 12 КАС України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності, а також інші адміністративні справи, щодо яких процесуальний закон не містить імперативних норм про їхній розгляд за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 12 КАС України) або ж про заборону розглядати їх за правилами спрощеного позовного провадження (частина четверта статті 257 КАС України);

-якщо справа не належить до справ незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, це не забороняє її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, як і не вимагає, щоб такий розгляд відбувався виключно за правилами загального позовного провадження (крім випадків, передбачених у частині четвертій статті 257 КАС України);

- за відсутності імперативних вимог до порядку розгляду справи (спрощеного або загального) презюмується, що суд розглядає (усі) адміністративні справи за правилами спрощеного позовного провадження; водночас, з урахуванням вимог, встановлених у частині третій статті 257 КАС України, суд може прийняти рішення про розгляд певної справи (яку дозволено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження) за правилами загального позовного провадження.

Аналіз положень процесуального закону по даному питанню, а також правові висновки викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05 серпня 2021 року по справі № 200/5490/20-а, від 22 липня 2021 року по справі № 460/6542/20.

Таким чином, за відсутності імперативної вимоги щодо порядку розгляду аналогічних справ вважаємо, що порушень норм процесуального права під час розгляду Хмельницьким окружним адміністративним судом справи № 560/9440/21 у спрощеному позовному провадженні немає, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Аналізуючи доводи апелянта щодо протиправності вдій відповідача під час винесення спірного наказу, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача належним чином було попереджено про наступне вивільнення з дотриманням вимог ст.49-2 КЗпП, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Відповідно до висновків постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.02.2020 року по справі № 818/893/16 під час вивільнення орган може лише в межах однорідних професій і посад перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Суд звертає увагу, що в Департаменті згідно штатного розпису, відсутні інші посади, які містять однорідний перелік посадових обов`язків, що їх виконував позивач.

Крім того, як встановлено вище, що у Департаменті відбулося скорочення чисельності та штату на 15 осіб, зокрема ліквідовано управління праці та роботи з громадянським суспільством. При цьому функції із забезпечення реалізації державної політики у сферах праці, трудових відносин зайнятості населення та трудової міграції на території області передано Департаменту економічного розвитку Хмельницької обласної державної адміністрації.

Згідно Положення про Департамент соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації у новій редакції, яке затверджено розпорядженням голови обласної державної адміністрації № 510/2021-р 20 травня 2021 року, розширені повноваження у сфері надання соціальних послуг населенню, проведення соціальної роботи та функції у сферах праці, трудових відносин, зайнятості населення та трудової міграції відсутні.

Колегія суддів вважає помилковими посилання апелянта на норми Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074, з огляду на наступне.

Як було встановлено, судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, Департамент соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації не перебував і не перебуває у стані утворення, реорганізації або ліквідації, а тому норми зазначеного Порядку не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, які виникли на підставі актів Уряду та розпоряджень голови обласної державної адміністрації, відповідно до яких затверджено нову структуру Хмельницької обласної державної адміністрації та граничну чисельність працівників структурних підрозділів з метою оптимізації структури обласної державної адміністрації.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про державну службу" державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Однак, законодавством не передбачені конкретні механізми отримання згоди на переведення.

Більше того, варто зазначити, що в даному випадку функції із забезпечення реалізації державної політики у сферах праці, трудових відносин зайнятості населення та трудової міграції на території області передано Департаменту економічного розвитку Хмельницької обласної державної адміністрації, що є іншою юридичною особою, а тому у Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації відсутні правові підстави пропонувати працівникам роботу в іншій установі/організації.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що на запити Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації від 12.05.2021 року №04.02-2289 та від 27.05.2021 №04.02-2571 до Департаменту економічного розвитку та обласної державної адміністрації надана інформація про наявні вакантні посади державної служби, у тому числі посади від заступника директора до провідного спеціаліста з питань праці, зайнятості населення, економічного розвитку, які відповідають кваліфікаційним вимогам та професійній підготовці, а також відповідним групам оплати праці та категоріям посад державної служби працівників Департаменту соціального захисту населення, які підпадають під наступне звільнення (листи від 17.06.2021 року № 03.01-917/2021 та від 14.06.2021 року № 25/09-10-3674/2021) копії яких місяться в матеріалах справи з якими працівників ознайомлено особисто, що також підтверджується протоколом зборів.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта, що відповідач обмежився виключно попередженням позивача про його наступне звільнення та не вжив заходів з метою працевлаштування позивача, оскільки, досліджуючи матеріали справи судом апеляційної інстанції встановлено, що присутнім на зборах працівникам, серед яких був позивач, було запропоновано особисто звернутися до директора Департаменту економічного розвитку Хмельницької обласної державної адміністрації з питання щодо переведення, однак позивач не скористався такою пропозицією та не звернувся до директора Департаменту економічного розвитку Хмельницької обласної державної адміністрації з цим питанням.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 49-2 Кодексу законів про працю вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за ЗО календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої стан і 40 КЗпП не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої статті 49-2 КЗпП. (Це означає, що у разі скорочення чисельності або штату держслужбовців у суб`єкта призначення не виникає обов`язку пропонувати працівнику іншу роботу, а також не підлягають врахуванню положення законодавства щодо переважного право на залишення на роботі певних категорій працівників).

Позивачем зазначено, що станом на 26.05.2021 року в Департаменті були вакантні посади. Однак, як зазначає відповідач, що позивачем не взято до уваги, що з 01 липня 2021 року штатна чисельність Департаменту скорочена на 15 штатних одиниць, у тому числі за рахунок вакантних посад, які також були скорочені (виведені зі штатного розпису). Отже, можливість запропонувати позивачу іншу посаду в Департаменті була відсутня.

Відповідно до абзацу третього частини 3 статті 87 Закону України "Про державну службу" державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Аналогічна позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 9 серпня 2017 р. у справі № 6-1264цс17 якщо на момент скорочення працівника немає вакантних посад, які відповідають його освіті та кваліфікації, то роботодавець не зобов`язаний пропонувати йому іншу роботу та звільняє.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з твердженнями відповідача, що у Департаменті відбулося скорочення чисельності та штату на 15 осіб - виведено зі штату управління праці та роботи з громадянським суспільством.

Дані функції передані Департаменту економічного розвитку обласної державної адміністрації, і позивач мав можливість перейти на рівнозначну посаду відповідної компетенції шляхом переведення, однак не скористався нею.

У зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не порушив вимоги чинного законодавства України під час звільнення позивача з посади та вчинив усіх необхідних дій стосовно попередження про майбутнє звільнення та вжив заходів по працевлаштуванню працівників, які підпадали під скорочення.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, щодо правомірності дій відповідача під час звільнення позивача з посади заступника начальника управління праці та роботи з громадянським суспільством начальника відділу зайнятості, трудових відносин та роботи з громадськими організаціями Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації здійснено відповідно до вимог чинного законодавства України.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у п. 36 по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

При цьому, апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені ст. 317 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню, оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову.

Натомість оскаржуване рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Матохнюк Д.Б. Біла Л.М.