Справа № 580/7673/21
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2022-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 року справа № 580/7673/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач), в якому просить:

- визнати незаконною відмову відповідача, що виражена в листі №4125-4143/Б-03/8-2300/21 від 25.06.2021;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 11.06.2021 про перерахунок пенсії з урахуванням наданих архівних довідок про заробітну плату №0-01-1224 від 30.04.2021, №06/2-554, №06/2-555, №06/2- за № 267, 268, 269 від 22 556 за періоди з 1982 року по 1983 року та з 1986 року по 1992 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що є пенсіонером та з 19.04.2018 отримує пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1. Позивач 11.06.2021 звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку розміру його пенсії до якої додав оригінали довідок про нараховану та виплачену заробітну плату за період з 1982 року по 1992 рік. Листом від 25.06.2021 №4125-4143/Б-03/8-2300/21 відповідач повідомвим про відсутність підстав для здійснення вказаного перерахунку на підставі наданих додаткових документів. Позивач вважає вказану відмову протиправною та такою, що порушує його права на соціальний захист.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надавши до суду відзив на позовну заяву в якому вказав, що для перерахунку пенсії позивач надав довідки від 28.04.2021 №04-01-1224, від 30.04.2021 №06/2-554, №06/2-555, №06/2-556 за період з 1982 по 1983 роки з 1986 по 1992 роки у яких зазначено, що особові рахунки знаходяться та збережені в архіві підприємства за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім того, вказані довідки завірено печатками підприємств Донецької Народної Республіки. Враховуючи те, що діяльність Донецької Народної Республіки та підприємств, які знаходяться на її території вважаються незаконними, будь-який акт (рішення, документ), виданий ними є недійсним і не створює правових наслідків. За вказаних обставин просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2019 у справі №711/10426/16-а визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах за віком на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», визнано протиправним та скасувано рішення Комісії по розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) пенсій, та відказних справ при Управлінні Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області від 19.10.2016 № 61/2 та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 29.09.2016, з урахуванням висновків суду, викладених в цьому судовому рішенні.

У вказаній постанові встановлено, що ОСОБА_1 у період з 07.09.1982 по 20.11.1982 працював у Шахті «Лісна» підземним майстром під час виробничої практики.

У період з 10.01.1983 по 14.02.1983 позивач працював у Шахті «Лісна» підземним гірничим робітником 3-го розряду.

З 24.03.1983 по 28.04.1983 проходив практику підземним гірничим майстром.

З 29.08.1983 по 18.11.1983 працював підземним гірничим майстром.

З 11.03.1986 по 01.01.1988 працював в Шахті «Прогрес» підземним гірничим майстром.

З 01.01.1988 по 01.11.1988 переведений заступником начальника ділянки з повним робочим днем під землею.

З 01.11.1988 по 28.03.1989 переведений підземним гірничим майстром з повним робочим днем під землею.

З 01.04.1989 по 15.01.1990 був членом кооперативу.

З 23.01.1990 по 01.02.1990 працював підземним машиністом підземних установок 2-го розряду з повним робочим днем у шахті.

З 01.02.1990 по 18.11.1992 переведений підземним гірничим робітником очисного вибію 5-го розряду з повним робочим днем у шахті.

З 19.11.1992 по 29.12.2000 працював майстром-налаштувальником водонапірних установок.

З 02.01.2004 по 23.08.2005 працював водієм-експедитором. Зазначені відомості про трудову діяльність позивача підтверджуються записами в його трудовій книжці.

У довідках архівної установи від 29.02.2016, ДП «Шахта «Лісова» та ДП «Торезантрацит» зазначені суми заробітної плати, що виплачувалися позивачу за роботу в шахті, та відомості про трудовий стаж позивача.

Наказом від 03.01.1995 №11 підтверджується проведення атестації робочого місця позивача за Списком № 1.

На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2019 у справі №711/10426/16-а позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах, яку обчислено з урахуванням страхового стажу 30 років 11 місяців та заробітної плати за період з 01.07.2000 по 31.05.2012.

Згідно архівної довідки Управління допоміжного виробництва державного унітарного підприємства Донецької Народної республіки "Торезантрацит" від 28.04.2021 №04-01-1224 заробіток ОСОБА_1 , який враховується при обчисленні пенсії за період з березня 1986 року по березень 1989 року становить 0, 12521 грн.

Відповідно до архівної довідки Управління допоміжного виробництва державного унітарного підприємства Донецької Народної республіки "Торезантрацит" від 30.04.2021 №06/2-554 заробітна плата позивача, яка враховується при обчисленні пенсії за період з січня 1990 року по листопад 1992 року складає 2, 82527 грн, за період з серпня 1993 року по жовтень 1993 року складає 0, 00601 грн.

Згідно архівної довідки Управління допоміжного виробництва державного унітарного підприємства Донецької Народної республіки "Торезантрацит" від 30.04.2021 №06/2-555 заробітна плата позивача, яка враховується при обчисленні пенсії за період з січня 1983 року по лютий 1983 року становить 0, 00277 грн, за період з вересня 1982 року по листопада 1982 року 0, 00628 грн.

Архівною довідкою Управління допоміжного виробництва державного унітарного підприємства Донецької Народної республіки "Торезантрацит" від 30.04.2021 №06/2-556 заробітна плата позивача, яка враховується при обчисленні пенсії за період з березня 1983 року по квітень 1983 року 0, 00248 грн.

11.06.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив здійснити перерахунок його пенсії. До заяви додав довідки від 28.04.2021 №04-01-1224, від 30.04.2021 №06/2-554, №06/2-555, №06/2-556 про нараховану та виплачену заробітну плату за період з 1982 року по 1992 рік.

Відповідач листом від 25.06.2021 №4125-4143/Б-03/8-2300/21 повідомив позивача про відсутність підстав для здійснення перерахунку на підставі наданих довідок від 28.04.2021 №04-01-1224, від 30.04.2021 №06/2-554, №06/2-555, №06/2-556 у зв`язку з тим, що особові рахунки позивача містяться в архіві підприємства за адресою: вул. Заводська, 2, м. Торез, Донецька область. Окрім цього, довідки завірено печатками підприємств Донецької народної республіки, що немають юридичної сили.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 24 Закону України №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До дати набрання чинності Законом України №1058-IV, а саме до 01.01.2004 стаж вимірювався часом роботи - трудовий стаж. Так, відповідно до норм Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР», який набрав чинності 15.05.1990, норм Закону України «Про пенсійне забезпечення», що набрав чинності 01.01.1992 та в редакції Закону від 11.02.1998, що діяла станом на 18.08.1999, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Отже, до стажу роботи має бути зараховано роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 44 Закону України №1058-VI визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Порядок надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок).

Пунктом 2.1 Порядку визначений перелік документів, які подаються для призначення пенсії за віком, серед яких за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Згідно з п.2.10 Порядку довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Отже, обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року, тобто для вірного обчислення страхового стажу особи, є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами.

Відповідно до п.4.2 Порядку при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Отже, відповідач наділений правом перевіряти надані особою документи для призначення пенсії та вірного її обчислення.

Згідно з п.4.3 Порядку не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

На підставі ч.1 ст.62 Закону України №1788 основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Підтвердженням страхового стажу можуть бути довідки.

Відповідно до частин 1-3 ст.9 Закону України від 15.04.2014 №1207-VІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі ЗУ №1207-VІІ) державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно з ч.4 ст.9 ЗУ №1207-VІІ встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Частиною першою ст.3 ЗУ №1207-VІІ визначено, що для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається:

1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України;

3) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЗУ №1207-VІІ громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно з ч.2 ст.18 ЗУ №1207-VІІ гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №595 (далі Постанова №595) визначено, що перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, визначаються Кабінетом Міністрів України за поданням Служби Безпеки України.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р Автономна Республіка Крим не входить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Згідно п.3 Постанови №595 Міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям забезпечити: до 01 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності.

Вказаний підзаконний акт не встановлює прямої заборони приймати документи, які ними видані до окупації відповідної території України.

Для вирішення спору суд враховує висновки із застосування вказаних норм права у постановах Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №420/2319/16-а, від 21.02.2020 у справі №701/1196/16-а, від 18.03.2020 у справі №243/6299/17 згідно яких у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Тому Верховний Суд дійшов висновку застосувати названі загальні принципи, сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Незважаючи на те, що довідки від 28.04.2021 №04-01-1224, від 30.04.2021 №06/2-554, №06/2-555, №06/2-556 видані установою із території, яка тимчасово непідконтрольна державній владі України, інформація в них щодо періоду роботи позивача та фактів отримання заробітної плати стосується періоду набуття позивачем стажу, в якому така територія повністю була підконтрольною органам державної влади України. Вказані довідки підтверджують наявність у позивача трудового стажу за вказаний вище період для врахування його при обчисленні і перерахунку пенсії та не суперечать записам його трудової книжки.

Належних та допустимих доказів недостовірності таких записів щодо даних періодів роботи відповідач суду не надав.

Відтак, позивач має право на зарахування трудового стажу період 1982-1983 року та період 1986-1992 року до стажу роботи, який дає право на перерахунок пенсії.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень є визнання її протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Згідно з абз. 2 ч.4 ст.245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За наявності в особи достатнього страхового стажу відповідач зобов`язаний прийняти рішення - акт владно-розпорядчого характеру про перерахунок пенсії.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 11.06.2021 про перерахунок його пенсії з урахуванням наданих архівних довідок про заробітну плату від 28.04.2021 №04-01-1224, від 30.04.2021 №06/2-554, №06/2-555, №06/2-556 за період з 1982 по 1983 роки з 1986 по 1992 роки.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За вказаних обставин, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908, 00 грн підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства України передбачені витрати на правничу допомогу адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу.

Згідно частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копію договору про надання правничої допомоги від 30.12.2020 №30/12/20 укладений між ним та адвокатським бюро Грушевий Ю. В. в особі керуючого Грушевого Юрія Віталійовича та прибутковий касовий ордер №203 від 30.12.2020. Інших доказів щодо складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги позивачем до позовної заяви не надано.

За вказаних обставин, неможливо встановити склад та обсяг наданої правничої допомоги та визначити її співмірність з вартістю наданих послуг.

При цьому, прибутковий касовий ордер №203 виписаний 30.12.2020, однак з позовною заявою до суду позивач звернувся 29.09.2021, тобто через 09 місяців після його складання. Слід зазначити, що з вказаного прибуткового касового ордера не вбачається, що вказані кошти сплачені за підготовку даного адміністративного позову до суду.

Враховуючи те, що позивачем не надані належні та допустимі докази щодо складу та розміру понесених ним витрат на правничу допомогу, відсутні підстави стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 6 000,00 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 14, 19, 76, 77, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідок від 28.04.2021 №04-01-1224, від 30.04.2021 №06/2-554, №06/2-555, №06/2-556, яка викладена в листі №4125-4143/Б-03/8-2300/21 від 25.06.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, Черкаська область, 18001, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 11.06.2021 про перерахунок його пенсії з урахуванням архівних довідок від 28.04.2021 №04-01-1224, від 30.04.2021 №06/2-554, №06/2-555, №06/2-556, з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, Черкаська область, 18001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ