Справа № 580/11452/21
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 року справа № 580/11452/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А, розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАФЕРТ» до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАФЕРТ» звернулось до суду з адміністративним позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 18.10.2021 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №67085210 у сумі 207 грн. 30 коп.;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 29.11.2021 про відкриття виконавчого провадження №67690210 із примусового виконання постанови №67085210 від 18.10.2021 про стягнення на користь держави витрат виконавчого провадження у сумі 207 грн. 30 коп.;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 29.11.2021 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №67690210.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №67085210 з примусового виконання виконавчого листа Володарського районного суду Донецької області №222/1598/18 від 02.01.2019 про стягнення судового збору у сумі 704,80 грн. згідно з рішенням Володарського районного суду Донецької області від 23.11.2018 у справі №222/1598/18 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «УКРАФЕРТ» про стягнення грошових коштів.

18.10.2021 в межах виконавчого провадження №67085210 державним виконавцем також прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 207,30 грн.

Постановою Донецького апеляційного суду від 02.03.2021 було скасовано рішення Володарського районного суду Донецької області від 23.11.2018, тобто на момент відкриття виконавчого провадження №67085210 від 18.10.2021 судове рішення, на виконання якого було відкрито вказане виконавче провадження, було скасовано.

У зв`язку із скасуванням судового рішення позивач звернувся до відповідача із заявою №45/11-21 від 04.11.2021 про завершення виконавчого провадження №67085210, у якій також просив вжити всі заходи щодо недопущення незаконного стягнення з позивача виконавчого збору та мінімальних витрат безпідставно відкритого виконавчого провадження.

Проте постанову про закінчення виконавчого провадження позивач не отримав, натомість 10.12.2021 відповідач направив позивачу постанову про відкриття виконавчого провадження №67690210 від 29.11.2021 про стягнення з позивача на користь держави витрат виконавчого провадження №67085210 у сумі 207,30 грн, яку позивач отримав 20.12.2021.

Крім цього, увійшовши до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень за ідентифікатором доступу, відображеному у постанові від 29.11.20212 про відкриття виконавчого провадження №67690210 позивач виявив у складі даного виконавчого провадження постанову від 29.11.2021 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №67690210, копія якої не була направлена позивачу.

Позивач вважає, що оскільки судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ у виконавчому провадженні №67085310 скасовано, тому відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

В контексті виконання вимог п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» вказані заходи направлені на поновлення прав боржника, порушених в результаті відкриття незаконного виконавчого провадження.

Позивач вважає, що всупереч вказаним приписам відповідач не вжив заходи щодо недопущення безпідставного стягнення з позивача грошових коштів в межах виконавчого провадження №67085210, тому оскаржувані постанови є протиправними.

У письмових поясненнях, наданих до суду 10.02.2022, позивач послався на приписи ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 2 розд. 1V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, згідно з якими у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» витрати виконавчого провадження не стягуються.

У відзиві на адміністративний позов відповідач позов не визнав та зазначив, що визначальною ознакою, за якою державний виконавець здійснює нарахування та стягнення витрат виконавчого провадження, є фактичні витрати під час організації та проведення виконавчих дій, які здійснені ним (виконавцем) на виконання рішення. Фактично понесені витрати виконавчого провадження не зникають із скасуванням рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, оскільки вже понесені державою в особі органу примусового виконання.

Послався на порушення 10-ти денного строку звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, в частині оскарження постанови державного виконавця від 18.10.2021 про розмір витрат виконавчого провадження, оскільки вказана постанова була направлена позивачу 27.10.2021 і вручена 01.11.2021.

Відповідач вважає, що у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у нього були правові та фактичні підстави для стягнення з боржника мінімальних витрат виконавчого провадження.

Ухвалою судді від 02.02.2022 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 11.02.2022 року о 09.00 год.

Протокольною ухвалою суду від 11.02.2022 оголошено перерву у судовому засіданні до 14.00 год. 11.02.2022.

У судове засідання, призначене на 09.00 год. 11.02.2022, представник позивача не прибув, про причини неявки не повідомив.

Представник відповідача проти позову заперечив.

У судове засідання, призначене на 14.00 год. 11.02.2022 представники сторін не прибули, про причини неявки не повідомили.

За відсутності клопотань учасників процесу про розгляд справи в судовому засіданні, суд керуючись ч. 3 ст. 268 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Вирішуючи питання щодо строку звернення суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частинами 1, 2 статті 287 КАС України унормовано, що учасники виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, строк на оскарження постанови державного виконавця становить десять днів, однак обчислюється з дня, коли особа дізналась про оскаржений акт.

Відповідач у відзиві на адміністративний позов вказав, що постанова від 18.10.2021 ВП №67085210 про стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 207,30 грн була направлена позивачу 27.10.2021, що підтверджується списком №8937 згрупованих поштових відправлень за 27.10.2021, та згідно інформації щодо перевірки статусу поштового відправлення з порталу ПАТ «Укрпошта» вручена позивачу 01.11.2021.

Проте вказані докази підтверджують лише факт направлення позивачу поштової кореспонденції без визначення виду кореспонденції, яка направлялась.

Водночас із заяви про закінчення виконавчого провадження №45/11-21 від 04.11.2021 вбачається. що позивач просив відповідача винести постанову про закінчення виконавчого провадження №67085210 з примусового виконання рішення Володарського районного суду Донецької області від 23.11.2018 у справі №222/1598/18 щодо стягнення з ТОВ «Украферт» в дохід держави судового збору у розмірі 704,80 грн., та у разі, якщо в межах виконавчого провадження стягнуто витрати виконавчого провадження скасувати постанову про мінімальні витрати виконавчого провадження №67085210 та повернути суму даних стягнутих витрат.

Надаючи оцінку вказаним обставинам суд дійшов висновку, що відповідач не надав належних та достатніх доказів направлення позивачу оскаржуваної постанови від 18.10.2021, тому вважає, що позивач звернувся до суду в межах десятиденного строку, передбаченого ч. 2 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази суд встановив такі фактичні обставини.

18.10.2021 постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №67085210 з примусового виконання виконавчого листа Володарського районного суду Донецької області №222/1598/18 від 02.01.2019 про стягнення з ТОВ «Украферт» на користь держави судового збору у сумі 704,80 грн. згідно з рішенням Володарського районного суду Донецької області від 23.11.2018 у справі №222/1598/18.

18.10.2021 в межах виконавчого провадження №67085210 державним виконавцем також винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 207,30 грн.

Постановою Донецького апеляційного суду від 02.03.2021 скасовано рішення Володарського районного суду Донецької області від 23.11.2018 у справі №222/1598/18.

Позивач звернувся до відповідача із заявою №45/11-21 від 04.11.2021 про завершення виконавчого провадження №67085210, у якій також просив вжити всі заходи щодо недопущення незаконного стягнення з позивача виконавчого збору та мінімальних витрат безпідставно відкритого виконавчого провадження.

26.11.2021 відповідачем на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №67085210 у зв`язку із скасуванням рішення Володарського районного суду Донецької області від 23.11.2018 у справі №222/1598/18, що підлягало виконанню.

Постановою державного виконавця від 29.11.2021 було відкрито виконавче провадження №67690210 про стягнення з позивача на користь держави витрат виконавчого провадження №67085210 у сумі 207,30 грн, яку позивач отримав 20.12.2021.

Також державним виконавцем була винесена постанова від 29.11.20212 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №67690210, якою позивачу визначено витрати виконавчого провадження:

Винесення постанови про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) 67,98 грн.

Плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження - 69 грн.

Винесення постанови про відкриття виконавчого провадження - 50,18 грн.

Винесення постанови про стягнення виконавчого збору - 10,07 грн

Винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження - 10,07 грн.

Не погоджуючись з вказаними постановами, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 2 червня 2016 року (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1) ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIII передбачає, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно ст. 42 Закону №1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження; на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно п. 2 розд. V1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Судом встановлено, що постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 18.10.2021 №67085210 в сумі 207,30 винесена одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження №67085210 від 18.10.2021, тобто у строк, визначений Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у зв`язку з чим є законною і скасуванню не підлягає.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови від 18.10.2021 №67085210 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 207,30 грн є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

За змістом положень ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 2 розд. VI Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9 - 15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

З вищенаведених вимог законодавчих приписів слідує, що закінчення виконавчого провадження має наслідком стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Однак, назване стягнення відбувається у разі закінчення виконавчого провадження з чітко визначених підстав, серед яких відсутній п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII.

Тобто, закінчення виконавчого провадження з підстав скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, не передбачає стягнення витрат виконавчого провадження.

Отже послідовне тлумачення вищенаведених законодавчих норм вказує, що боржник не повинен нести негативні наслідки у вигляді сплати витрат у виконавчому провадженні з виконання судового рішення, яке в подальшому скасовано судом, оскільки це не передбачено положеннями закону.

Судом встановлено, що виконавче провадження №67085210 закінчено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII, отже подальше відкриття виконавчого провадження №67690210 із примусового виконання постанови №67085210 від 18.10.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження здійснено за відсутності законних підстав.

Вказане є підставою для визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.11.2021 №67690210 та похідної від неї постанови від 29.11.2021 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, сплаченого за дві позовних вимоги, в сумі 4540 грн (2270грн х 2).

Керуючись статтями 12, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 255, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), від 29.11.2021 про відкриття виконавчого провадження №67690210 із примусового виконання постанови Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ВП №670852010 від 18.10.2021 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 207,30 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29.11.2021 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №67690210.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (18018, м. Черкаси, просп. Хіміків, 50, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАФЕРТ» (18002, м. Черкаси, бул. Шевченка, 249, оф. 303, ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4 540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня підписання рішення.

Головуючий Алла РУДЕНКО