Справа № 620/17228/21
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Костюк Л.О.;
суддів: Бужак Н.П., Степанюка А.Г.;
за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року (розглянута у порядку письмового провадження, м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення 06 грудня 2021 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), у якому просить:
- визнати неправомірними дії відповідача щодо виплати їй середнього заробітку за весь час затримки належних їй при звільненні грошових сум по день фактичного розрахунку, а саме: з 06.05.2017 по 17.09.2020 у розмірі 1 871, 48 грн.;
- зобов`язати відповідача нарахувати їй середній заробіток за весь час затримки належних їй при звільненні грошових сум по день фактичного розрахунку, а саме: з 06.05.2017 по 17.09.2020, обчислений відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», виходячи з розміру грошового забезпечення 4890,38 грн., шляхом його множення на кількість місяців протягом яких було затримано належні їй при звільненні грошові суми з (06.05.2017 по 17.09.2020), та здійснити виплату з урахуванням раніше виплаченої суми (1 871, 48 грн.);
- визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо невиплати їй індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 06.05.2017;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 06.05.2017.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021року у свідкритті провадження в частині позовних про визнання неправомірними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки належних їй при звільненні грошових сум по день фактичного розрахунку, а саме: з 06.05.2017 по 17.09.2020 у розмірі 1 871, 48 грн.; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки належних їй при звільненні грошових сум по день фактичного розрахунку, а саме: з 06.05.2017 по 17.09.2020, обчислений відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», виходячи з розміру грошового забезпечення 4 890, 38 грн., шляхом його множення на кількість місяців протягом яких було затримано належні їй при звільненні грошові суми з (06.05.2017 по 17.09.2020), та здійснити виплату з урахуванням раніше виплаченої суми (1 871, 48 грн.) відмовлено.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить дану ухвалу скасувати, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та направити справу для вирішення питання про відкриття провадження.
З огляду на те, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися, колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311, ч.2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
У відповідності до ст.308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі в частині.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що частина позовних вимог фактично спрямована на виконання іншого судового рішення (рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі №620/4273/20). Тобто, обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є одним із способів виконання вищевказаного рішення. Отже, спір у справі є тотожним, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.
Відповідно до положень пунктів 4 та 6 частини 1 статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Розглянувши матеріали позовної заяви, суд вважає, що позивачеві слід відмовити у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог, з огляду на таке.
Згідно із частиною 1 статті 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).
Нормами частини 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до змісту позовної заяви та доданих до неї документів, спірні правовідносини виникли у зв`язку із неналежним виконанням в/ч НОМЕР_1 , на переконання позивача, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 №620/4273/20, а саме: не вірного розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, здійсненого на виконання вказаного вище рішення.
У свою чергу, відповідно до частини 1 статті 382 КАС суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Статтею 383 КАС України визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, приписами статей 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів накладення штрафу (частина друга статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду (частина 1 статті 383 КАС України).
Колегія суддів звертає увагу, що зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (статті 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за Кодексом адміністративного судочинства України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання судових рішень у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у рішеннях від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а та від 06 лютого 2019 року у справі №816/2016/17.
Проаналізувавши предмет позову у справі №620/17228/21, колегія суддів приходить до висновку, що частина позовних вимог фактично спрямована на виконання іншого судового рішення (рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі №620/4273/20). Тобто, обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є одним із способів виконання вищевказаного рішення. Отже, спір у справі є тотожним, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.
На підставі вище зазначеного, колегія суддів погоджується із висновко суду першої інстанції, що дана обставина, згідно із пунктом 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для відмови позивачу у відкритті провадження в частині позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача щодо виплати їй середнього заробітку за весь час затримки належних їй при звільненні грошових сум по день фактичного розрахунку, а саме: з 06.05.2017 по 17.09.2020 у розмірі 1871,48 грн.; зобов`язання відповідача нарахувати їй середній заробіток за весь час затримки належних їй при звільненні грошових сум по день фактичного розрахунку, а саме: з 06.05.2017 по 17.09.2020, обчислений відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», виходячи з розміру грошового забезпечення 4890,38 грн., шляхом його множення на кількість місяців протягом яких було затримано належні їй при звільненні грошові суми з (06.05.2017 по 17.09.2020), та здійснити виплату з урахуванням раніше виплаченої суми (1871,48 грн.).
Колегія суддів дійшла висновку, що суддею суду першої інстанції винесено законне, обґрунтоване рішення з врахуванням норм чинного законодавства і не знаходить підстав для його скасування.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним та є таким, що не відповідають обставинам справи.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержання норм процесуального та матеріального права, в зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 311, 312, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021року без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

А.Г. Степанюк