Справа № 120/11342/21-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2022-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/11342/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Богоніс Михайло Богданович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

01 лютого 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю мале підприємство "Гарант" на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю мале підприємство "Гарант" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в вересні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Мале підприємство «Гарант» звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 20.09.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10-ти денний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви у спосіб подання до суду:

- документу який підтверджує сплату судового збору у сумі 2270,00 грн.;

- заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав, разом із доказами які вказують на поважність причин пропуску процесуального строку.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а причини на які він зіслалася мотивуючи клопотання про його поновлення не можуть бути підставою для задоволення клопотання.

05.10.2021 року на адресу Вінницького окружного адміністративного суду позивач надіслав заяву про поновлення строку звернення до суду. Також надано докази сплати судового збору в сумі 2270,00 грн. Обґрунтовуючи клопотання позивач зазначив такі підстави для поновлення строку звернення до суду:

- до спірних правовідносин підлягає застосуванню строк звернення до суду - 1095 днів з моменту коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, відповідно до правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду 17.07.2019 у справі № 640/46/19;

- запровадження з 12.03.2020 на усій території України карантину, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" та перехід Товариства на дистанційну роботу згідно наказів від 14.10.2020 № 14/10, від 31.12.2020 № 31/12;

- смерть головного бухгалтера.

Просив визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити строк.

Розглянувши дану заяву суд першої інстанції ухвалою від 07.10.2021 року у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Мале підприємство «Гарант» про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовив, а позовну заяву повернув позивачеві.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до Вінницького окружного адміністративного суду на продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на ті ж обставини, що й у заяві про поновлення строку звернення з позовом, зокрема зазначив про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню строк звернення до суду - 1095 днів з моменту коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, відповідно до правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду 17.07.2019 у справі № 640/46/19; послався на запровадження з 12.03.2020 на усій території України карантину, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" та перехід Товариства на дистанційну роботу згідно наказів від 14.10.2020 № 14/10, від 31.12.2020 № 31/12; смерть головного бухгалтера.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності обґрунтованих підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 122 КАС України за загальним правилом для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк.

Інститут строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою спонукання учасників адміністративного судочинства до своєчасного вчинення ними процесуальних дій. Регламентування строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Крім цього, строки звернення до суду із адміністративним позовом обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними.

Положеннями ч. 2 ст. 122 КАС України визначено, що перебіг строку для звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Так, при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись. Під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

У відповідності до матеріалів справи слідує, що предметом оскарження є рішення комісії Головного управління ДПС у Вінницькій області від 01.10.2020 № 1986640/13330124 про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги та позовнї заяви позивач зазначив, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню строк звернення до суду - 1095 днів з моменту коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, відповідно до правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду 17.07.2019 у справі № 640/46/19, однак колегія суддів зауважує, що дані твердження позивача є помилковими, оскільки у постанові від 02.07.2020 по справі №1.380.2019.006119 Верховний Суд відступив від вказаного висновку, дійшовши висновку, що у справах цієї категорії застосовуються загальні строки звернення до суду, визначені нормами Кодексу адміністративного судочинства України, а не Податковим кодексом України.

Суд касаційної інстанції зазначив, що строк звернення до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН з похідною вимогою про зобов`язання її зареєструвати, у разі, коли платником податків не використовувалася процедура адміністративного оскарження таких рішень, як досудового порядку вирішення спору, визначається ч. 1 ст. 122 КАС України і становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 20.11.2020 у справі №1.380.2019.006517, від 16.12.2020 у справі № 520/3902/2020, від 12.02.2021 у справі №380/5397/20, від 30.09.2021 у справі № 320/3307/21.

Враховуючи зазначене колегія суддів зауважує, що строк звернення до адміністративного суду з позовом, з урахуванням ч. 2 ст. 122 КАС України та зазначених висновків Верховного Суду, становить шість місяців та обчислюється з дня отримання платником податків оскаржуваних рішень в електронній формі. При цьому відповідне рішення надсилається платнику податків у день його прийняття, а дата надіслання зазначається у квитанції.

З огляду на зазначене слідує, що шестимісячний строк звернення позивача до суду із позовом про визнання протиправним та скасування рішення від 01.10.2020 № 1986640/13330124 сплив 01.04.2021, тобто позов подано із пропущенням шестимісячного строку звернення до суду.

Надаючи оцінку твердженям апелянта про запровадження з 12.03.2020 року на усій території України карантину, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", що перешкодило вчасно звернутися до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Стеттею 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" № 1645-III від 06 квітня 2020 року визначено, що з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами від 25.03.2020), на всій території України запроваджено карантин із встановленням ряду заборон та певних обмежень.

02.04.2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року №540-IX. Пунктом 9 цього Закону розділ VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України доповнено пунктом 3 такого змісту:

"3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Отже, з дня набрання чинності Законом № 540-IX процесуальні строки в адміністративному судочинстві, зокрема строк розгляду адміністративної справи, а також строки подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення тощо, автоматично продовжено на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що 17.07.2020 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18 червня 2020 року № 731-IX.

Вказаним законом з метою удосконалення норм Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України в частині перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), внесено зміни до деяких законодавчих актів України.

Так, пункт 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України викладено в такій редакції: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Пунктом 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 731-IX визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Таким чином, з набранням чинності Законом № 731-IX продовження процесуального строку, в тому числі строку для подання позовної заяви, здійснюється судом за заявою учасника справи і лише у випадку, якщо неможливість вчинення певної процесуальної дії у визначений строк зумовлена карантинними обмеженнями. Тобто право учасника справи на продовження процесуального строку з підстав, передбачених Законом № 731-IX, не є абсолютним, і особа, яка звертається до суду з відповідним клопотанням, повинна належним чином обґрунтувати наявність цих підстав.

Закон № 731-IX удосконалив раніше прийняті норми щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину для того, щоб, з однієї сторони, запобігти випадкам зловживання процесуальними правами недобросовісними учасниками справи та, відповідно, затягування розгляду справи під приводом діючого карантину, а з іншої через процедуру продовження судом процесуального строку забезпечити гарантування прав учасників справи, якщо їх реалізація ускладнена у зв`язку з карантинними обмеженнями. При цьому можливість продовження процесуального строку законодавцем віднесено на розсуд суду, залежно від обставин конкретної справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли вказаним Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з нормами 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Так, строки звернення до суду є чітко визначені та однакові для всіх учасників справи, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Так, в обгрунтування причин пропуску строку апелянтом зазначено, що на підставі наказів № 14/10 від 14.10.2020, № 31/12 від 31.12.2020, з метою запобігання поширенню серед працівників Товариства гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом, було переведено всіх працівників на дистанційну надомну роботу до 28 лютого 2021 року. При цьому у штаті позивача був відсутній працівник, який би міг забезпечити юридичний супровід справи до суду.

Однак, на час прийняття цих наказів ст. 60 Кодексу законів про працю передбачала, що на час загрози поширення епідемії, пандемії та/або на час загрози військового, техногенного, природного чи іншого характеру умова про дистанційну (надомну) роботу та гнучкий режим робочого часу може встановлюватися у наказі (розпорядженні) власника або уповноваженого ним органу без обов`язкового укладення у письмовій формі трудового договору про дистанційну (надомну) роботу. Дистанційна (надомна) робота - це така форма організації праці, коли робота виконується працівником за місцем його проживання чи в іншому місці за його вибором, у тому числі за допомогою інформаційно-комунікаційних технологій, але поза приміщенням роботодавця. При дистанційній (надомній) роботі працівники розподіляють робочий час на свій розсуд, на них не поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку, якщо інше не передбачено у трудовому договорі. При цьому загальна тривалість робочого часу не може перевищувати норм, передбачених статтями 50 і 51 цього Кодексу. Виконання дистанційної (надомної) роботи не тягне за собою будь-яких обмежень обсягу трудових прав працівників.

З огляду на зазначене слідує, що дистанційна робота - це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією власника або уповноваженого ним органу, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій. Переведення працівників підприємства в режим дистанційної роботи не нівелює обов`язку працівників підприємства належним чином виконувати передбачений обсяг функцій і фактично є питанням організації внутрішніх робочих процесів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені позивачем в обґрунтування поважності підстав пропуску строку звернення до суду обставини не спричинили припинення діяльності підприємства та виконання керівником та працівниками ТОВ Мале підприємство «Гарант» своїх функціональних обов`язків, а відтак позивач жодним чином не був обмежений у праві на своєчасне отримання правової допомоги у встановлені ч. 2 ст. 122 КАС України строки.

Щодо посилання апелянта на наказ від 14.10.2020 № 14/10 про обмежений режим роботи Товариства, то колегія суддів не бере дані доводи до уваги, адже, як зазначено в наказі він прийнятий відповідно до п. 40 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020, тобто за 2 місяці до прийняття вказаної постанови Кабінетом Міністрів України, що створює обґрунтовані сумніви у достовірності цього документу.

Водночас, карантинні заходи запроваджено 11.03.2020 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", однак це не перешкоджало позивачу сформувати та направити на реєстрацію податкову накладну від 22.09.2020 року, пояснення від 25.09.2020 року та звернутись до суду.

Надаючи правову оцінку твердженням позивача про смерть головного бухгалтера ОСОБА_1 29.09.2020 року, колегія суддів зазначає, що дана обставина не може бути прийнята судом до уваги, адже рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних прийнято 01.10.2020 року, водночас головний бухгалтер ОСОБА_1 була звільнена із підприємства 23.09.2020 року, тобто на момент прийняття оскарженого рішення про відмову в реєстрації податкової накладної від 01.10.2020 року вона в ТОВ МП «Гарант» не працювала.

Враховуючи встановлені в справі обставини та керуючись положеннями чинного на момент звернення з позовом законодавства колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у позивача дійсних, об`єктивних чи непереборних перешкод або труднощів для своєчасного звернення до суду з позовом.

Відповідно до положень п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу (якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними).

Враховуючи вищевказане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, тому відтак, позовна заява підлягала поверненню особі, яка її подала.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, у апеляційній скарзі не зазначено.

Згідно з ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю мале підприємство "Гарант" залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Ватаманюк Р.В.