Справа № 826/2540/18
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2540/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Степанюка А.Г.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Кокаревої Євгенії Олександрівни на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року (розглянута у письмовому провадженні, м. Києві, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за розглядом клопотання ОСОБА_1 про накладання штрафу в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач) в якому просить суд:

- зобов`язати відповідача провести ОСОБА_1 індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» з урахуванням показника індексу інфляції по Україні за період з лютого 2014 року по вересень 2017 року включно 221,7%;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням величини оцінки року страхового стажу на рівні 1,35%.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести ОСОБА_1 індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» з урахуванням показника індексу інфляції по Україні за період з лютого 2014 року по вересень 2017 року включно 221,7%.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням величини оцінки року страхового стажу на рівні 1,35%.

19 лютого 2019 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчі листи.

До Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшла заява, в якій вона просить суд встановити судовий контроль за виконанням рішення суду та зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення. В обґрунтування зазначила, що рішення на даний час відповідачем не виконано.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2021 року заяву ОСОБА_1 в порядку статті 382 КАС України - задоволено.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві подати звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2018 року у справі № 826/2540/18 у місячний строк з моменту отримання копії даної ухвали.

До суду надійшла заява позивача, у якій просить: накласти штраф на ГУ ПФУ у м. Києві у зв`язку з невиконанням ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2021 року та зобов`язати ГУ ПФУ у м. Києві подати повторно звіт до суду про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2018 року № 826/2540/18.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року у задоволенні заяви про накладання штрафу - відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить дану ухвалу скасувати, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та ухвалити нове судове рішення яким скасувати ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про накладення штрафу на відповідача у зв`язку з невиконанням та винести нову якою задоволити зазначену вище заяву та накласти штраф.

З огляду на те, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися, колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311, ч.2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

У відповідності до ст.308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до вимог ч. ч. 1 та 2, п. 1, 6 ч. 3 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: справу розглянуто неповноважним складом суду, судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу.

Так, колегія суддів зазначає, що відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 передано на розгляд Головуючому судді - Аверковій В.В. та у зв`язку із зазначеним вище ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2018 року прийнято позовну заяву та призначено до розгляду суддею Аверковою В.В.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.07.2021 року клопотання ОСОБА_1 про накладання штрафу передано на розгляд Головуючому судді - Аверковій В.В.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що зазначене вище клопотання розглянуто неповноважним складом суду.

Так, відповідно до вступної частини оскаржуваної ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року зазначено суддю - Кузьменка В.А., а відповідно до резолютивної частини судового рішення суддю, яка є підписантом - Аверкова В.В.

У зв`язку із зазначеним вище, колегія суддів приходить до висновку щодо часткового задоволення вимог апеляційної скарги та скасування ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року, зазначаючи наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування зобов`язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією й законами України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Дана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а. Згідно статті 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше. Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Верховний Суд звертає увагу, що вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від в справі «Антонюк проти України» (заява № 17022/02) зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні. Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У пункті 54 даного Висновку йдеться про те, що згідно з тлумаченням Європейського суду з прав людини право на справедливий суд, зафіксоване в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, означає не лише те, що судове рішення повинно бути ухвалено в розумні строки, а й те, що воно повинно бути - коли це доречно - таким, яке можна ефективно виконати на користь сторони, яка виграла справу. Справді, Конвенція не передбачає теоретичного 9 захисту прав людини, а має на меті гарантувати максимальну ефективність такого захисту.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).

Порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах встановлено статтею 382 КАС України, частиною 1 якої передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КАС України питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін. Неприбуття у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду цього питання.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 382 КАС України половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Таким чином, у разі неподання суб`єктом владних повноважень у встановлений судом строк звіту про виконання судового рішення, яке набрало законної сили, або за наслідками розгляду такого звіту суд має право накласти на керівника такого суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, або встановити новий строк подання звіту.

Разом з тим, розглядаючи питання накладення штрафу, необхідно встановити, що рішення не виконано повністю або в частині, з`ясувати причини невиконання судового рішення, встановити керівника, відповідального за виконання постанови.

Частина 1 ст. 370 КАС України встановлює, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Матеріалами справи встановлено, що на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 28.01.2021 відповідачем засобами поштового зв`язку було направлено звіт про виконання рішення суду від 22.02.2021 вих. № 2600-0903-7/29247, в якому зазначено, що починаючи з 16.10.2014 року ОСОБА_1 без особистого звернення автоматизованим способом відповідно до п.10-1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» проводилась індексація пенсії.

Так, згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції 221, 7%, розраховано відповідно до даних державного комітету статистики України де індекс становить:

за 2014 рік - 1, 249%,

за 2015 рік - 1, 433%,

за 2016 рік - 1,124%,

з 01.01.2017- 30.09.2017 рік - 1,102%.

Отже, 1,249 * 1,433 * 1,124 * 1,102 = 2,217 * 100% = 221,7%

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетних установ за відповідний рік. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається КМУ.

Позивач перебуває на обліку та отримує пенсію, як інвалід 2 групи згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 16.01.2014 в розмірі 2 481, 87 грн.

Починаючи з 16.10.2014 року ОСОБА_1 без особистого звернення автоматизованим способом відповідно до п. 10-1 згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» проводилась індексація.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних груп населення.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається за результатами множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту споживчих цін, поділений на 100%.

949 * 0,024 = 22, 78 + 2 481, 87 = 2 504, 65 - розмір індексованої пенсії,

де 949, 00 грн. - прожитковий мінімум для непрацездатних осіб,

0,024 - індекс споживчих цін розділений на 100% згідно даних державного комітету статистики України станом на жовтень 2014,

2 481, 87 - розмір призначеної пенсії.

Окрім того, з грудня 2014 року по серпень 2015 року розмір індексації становив - 22,78 грн. в місяць, з вересня 2015 року по квітень 2016 року розмір індексації становив - 13,78 грн. в місяць, з травня 2016 року по листопад 2016 року розмір індексації становив - 9,75 грн., з грудня 2016 року по квітень 2017 року розмір індексації становив - 1,33 грн.

Також, пенсія перераховувалась відповідно до п. 3 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», де у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищувався розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону.

Перерахунок пенсії проводився з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму:

з 01.09.2015 - 2 490, 87 + 13, 78 = 2 504, 65 грн;

з 01.05.2016 - 2 494, 90 + 9,75 = 2 504, 65 грн;

з 01.12.2016 - 2 503, 32 + 1,33 = 2 504, 65 грн;

з 01.05.2017-2 508, 00 грн.

Таким чином, пенсія ОСОБА_1 за період з 16 жовтня 2014 року (дата призначення пенсі) по 30 вересня 2017 року проіндексована у розмірі 791,27 грн.

Індексація пенсії проведена у порядку та умовах передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», з урахуванням індексу інфляції за період з 2014 року по вересень 2017 року.

Щодо зобов`язання Управління провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням величини оцінки року страхового стажу на рівні 1,35%, слід зазначити, що розпорядженням від 06 червня 2019 року ОСОБА_1 з 30 січня 2019 року (дата ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду) проведений перерахунок пенсії з урахуванням величини оцінки року страхового стажу на рівні 1,35%.

Розмір пенсії після перерахунку з 30 січня 2019 року становить - 3 471, 52 грн, докази чого надано.

Таким чином, з наведеного вбачається, що ГУ ПФУ в м. Києві надано звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2018 року в адміністративній справі № 826/2540/18 та фактично виконано вказане рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін. Неприбуття у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду цього питання.

Приписи процесуального законодавства щодо накладення на суб`єкта владних повноважень штрафу за невиконання рішення або неподання звіту не є імперативними, а дозволяють суду діяти на власний розсуд в питанні накладення штрафу.

Головною метою судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах є реалізація основних завдань адміністративного судочинства, оскільки кожен судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення.

Передбачені вищевказаною нормою КАС України заходи судового контролю, в тому числі накладення штрафу, підлягають застосуванню у разі неподання звіту суб`єктом владних повноважень про виконання судового рішення або якщо в поданому звіті причини невиконання чи неповного виконання судового рішення є неповажними.

При цьому, накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Верховний Суд також сформулював правову позицію в своїй постанові від 23.04.2020 у справі № 560/523/19 (адміністративне провадження № К/9901/7195/20), відповідно до якої застосування процесуальних засобів судового контролю не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов і не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу застосовується не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Отже, накладення штрафу є заходом, який повинен застосовуватись до порушника, коли всі можливі способи впливу на його поведінку у спірних правовідносинах були застосовані і порушник, не зважаючи на вказане, продовжує ухилення від виконання судового рішення.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем рішення суду від 26.06.2018 в справі №826/2540/18 виконано в повному обсязі, що підтверджується звітом про виконання рішення суду від 22.02.2021 вих. № 2600-0903-7/29247, дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві є правомірними.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що правові підстави для накладення штрафу на керівника ГУ ПФУ в м. Києві за неподання звіту про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2018 року у справі № 826/2540/18 відсутні, а тому у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про накладання штрафу необхідно відмовити.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм процесуального права, призвело до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою апеляційну скаргу - задоволити частково, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року - скасувати та винести нову постанову, якою у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про накладання штрафу - відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 311, 312, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Кокаревої Євгенії Олександрівни - задоволити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року - скасувати.

Винести нову постанову, якою у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про накладання штрафу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

А.Г. Степанюк