Справа № 620/286/21
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/286/21 Суддя (судді) першої інстанції: Непочатих В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Карпушової О.В., Ганечко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі № 620/286/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.04.2019, на підставі довідки Головного управління Національної гвардії України про розмір грошового забезпечення від 24.07.2020 № 27/32/5-1117. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019, на підставі довідки Головного управління Національної гвардії України про розмір грошового забезпечення від 24.07.2020 № 27/32/5-1117, з урахуванням фактично виплачених сум. В решті позову відмовлено.

Надалі від ОСОБА_1 до Чернігівського окружного адміністративного суду надійшла заява, в якій просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, щодо неналежного виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 в адміністративній справі № 620/286/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, в частині не виплати ОСОБА_1 різниці між розміром виплаченої та належної до виплати пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону - неналежного виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 в адміністративній справі № 620/286/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, в частині не виплати ОСОБА_1 різниці між розміром виплаченої та належної до виплати пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надати до Чернігівського окружного адміністративного суду відповідь про вжиті заходи за окремою ухвалою щодо повного виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 в адміністративній справі № 620/286/21 позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, у визначені судом строки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подати звіт про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 в адміністративній справі № 620/286/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, у строк, визначений судом, за наслідками розгляду такого звіту вирішити питання про накладення на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області штрафу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.07.2021 заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання надати звіт, накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повернуто.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що він має право на належне виконання судового рішення, а висновки суду першої інстанції про те, що з даною заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України позивач звернувся з порушенням десятиденного строку є безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови у перерахунку та невиплаті різниці основного розміру пенсії позивача, з 05.03.2019, на підставі довідки № 27/32/5-1117 від 24.07.2020, виданої Головним управлінням Національної гвардії України, з урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області перерахувати та виплатити позивачу пенсію з 05.03.2019 на підставі довідки № 27/32/5-1117 від 24.07.2020, виданої Головним управлінням Національної гвардії України, з урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області різницю між розміром виплаченої та належної пенсії позивачу, з 05.03.2019 року по 13.01.2021 рік, у розмірі 459 989,19 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі № 620/286/21 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.04.2019, на підставі довідки Головного управління Національної гвардії України про розмір грошового забезпечення від 24.07.2020 № 27/32/5-1117. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019, на підставі довідки Головного управління Національної гвардії України про розмір грошового забезпечення від 24.07.2020 № 27/32/5-1117, з урахуванням фактично виплачених сум. В решті позову відмовлено.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Данілевським О.М. від 27.05.2021 відкрито виконавче провадження № 65579181 за виконавчим листом № 620/286/21, виданим 29.04.2021 Чернігівським окружним адміністративним судом.

У вказаній постанові державним виконавцем встановлено боржнику 10 робочих днів для виконання рішення суду.

Надалі позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаною заявою.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви позивача, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту закінчення строку, визначеного постановою про відкриття виконавчого провадження та у разі невиконання, на думку позивача, відповідачем у справі рішення суду, почав відраховуватись строк, коли позивач (стягувач) дізнався про порушення своїх прав. Водночас з даною заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України до суду позивач звернувся 25.06.2020, тобто з порушенням десятиденного строку для звернення із цією заявою.

Окрім того, подана позивачем заява містить також вимогу про подання звіту про виконання судового рішення, накладення штрафу, тобто окремі вимоги, які розглядаються за правилами статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII та ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічна норма закріплена в ст. 370 КАС України, згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до вимог статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Заява ОСОБА_1 обґрунтована неправомірністю дій відповідача, який при виконанні судового рішення нарахував, але не виплатив позивачеві різницю між розміром виплаченої та належної пенсії в сумі 11366,30 грн.

Так, частиною четвертою статті 383 КАС України визначено, що таку заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

З аналізу вищенаведеної правової норми вбачається, що момент, з якого починається перебіг десятиденного строку на подання заяви є той момент, коли особа-позивач дізнався чи повинен був дізнатись про порушення його прав у зв`язку з невиконанням рішення суду, але не пізніше останнього дня строку пред`явлення до виконання виконавчого листа.

Так, відповідно до Академічного тлумачного словника української мови, сполучник «але» виражає протиставний зв`язок між сурядними реченнями або однорідними членами речення; проте, однак.

Тобто, визначена даною правовою нормою умова «не пізніше останнього дня строку пред`явлення до виконання виконавчого листа» не є альтернативною вказаному 10-денному строку, а має застосовуватись саме в його межах.

Дослідивши заяву ОСОБА_1 на предмет відповідності вказаним вище вимогам, закріпленим статтею 383 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою державного виконавця від 27.05.2021, якою відкрито виконавче провадження № 65579181 за виконавчим листом № 620/286/21, виданим 29.04.2021 Чернігівським окружним адміністративним судом, боржнику встановлено 10 робочих днів для виконання рішення суду, а отже з моменту закінчення строку, визначеного постановою про відкриття виконавчого провадження почав відраховуватись строк, коли позивач (стягувач) дізнався про порушення своїх прав.

В порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України позивач звернувся лише 25.06.2020, тобто з порушенням десятиденного строку для звернення із цією заявою.

Таким чином, десятиденний строк звернення із заявою в порядку ст. 383 КАС України щодо протиправної бездіяльності на предмет невиконання даного судового рішення обчислюється з наступного дня після закінчення строку його виконання.

Отже, звернувшись до суду 25.06.2020 десятиденний строк, установлений статтею 383 КАСУ, позивач пропустив.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що можливості поновлення такого строку зазначена норма Кодексу не передбачає.

Водночас, колегія суддів наголошує, що встановлення строків звернення до суду законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Колегія суддів наголошує на тому, що позивач мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою оскарження протиправної бездіяльності (дій) суб`єкта владних повноважень щодо невиконання (неналежного виконання) судового рішення, проте, він цього не зробив та пропустив установлений законом строк.

Колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував на тому, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення від 18.10.2005 у справі «МШ «Голуб» проти України»).

Відповідно до ч. 5 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику, що свідчить про правомірність висновків суду першої інстанції.

Поряд з наведеним, частиною першою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України чітко визначено, що процесуальний документ - заява може містити лише одну вимогу - вимогу про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Натомість подана позивачем заява поряд із цією вимогою містить також і вимогу про подання звіту про виконання судового рішення, накладення штрафу, тобто окремі вимоги, які розглядаються за правилами статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, на що вірно вказав суд першої інстанції.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що Кодексом адміністративного судочинства України відокремлено в окремі статті такі види судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (стаття 382 Кодексу адміністративного судочинства України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України).

Законодавець, розмежовуючи види судового контролю за виконанням судового рішення, тим самим розділив і види заяв, з якими звертається позивач до суду та, відповідно, наявність чи відсутність вимог до оформлення кожної з них.

Таким чином, суд попередньої інстанції, оцінивши наявність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення, зобов`язання надати звіт, накладення штрафу у вищезгаданій заяві, обґрунтовано повернув таку заяву.

Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить, а її доводи критично оцінюються колегією суддів, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій та були враховані судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 383 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: О. В. Карпушова

О. М. Ганечко