Справа № 320/6923/20
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6923/20 Суддя (судді) першої інстанції: Журавель В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року (м. Київ, дата складання повного тексту - 19.10.2021) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради Київської області про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому просить зобов`язати відповідача присвоїти позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни, що пов`язана з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, яка стала особою з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи з моменту звернення до відповідача, а саме з 28 липня 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу у наданні статусу інваліда війни та видачі йому відповідного посвідчення на підставі поданих ним документів, які, на думку позивача, належним чином підтверджують її участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

У відзиві відповідачем зазначено, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тому достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 р. № 3551-XII, немає.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує на відсутність підстав для встановлення позивачу статусу інваліда війни, оскільки не підтверджено факт залучення до складу формувань Цивільної оборони.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії та є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 від 29 січня 2002 року та вкладкою до нього № НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки МСЕК Серії КИО-1 № 149362 позивачу встановлено другу групу інвалідності з грудня 2001 року, причиною якої є захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивач була безпосередньо зайнята на роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС від 19 грудня 1987 року № 1497-378 «Про умови оплати праці та пільг для працівників, зайнятих на експлуатації Чорнобильської АЕС та ліквідації наслідків аварії в зоні відчуження» в період з 24 квітня 1987 року по 29 квітня 1987 року, з 6 травня 1987 року по 25 травня 1987 року, з 25 червня 1987 року по 26 липня 1987 року, з 24 грудня 1987 року по 25 грудня 1987 року, та 2, 4, 5, 25, 26 лютого 1988 року, що підтверджується довідкою Виробничого об`єднання «Комбінат» від 3 вересня 1991 року № 722.

Згідно з довідкою Іванківського дорожньо-будівельного управління № 39 треста «Київдорбуд-2» від 17 липня 1991 року № 240-К позивач була зайнята в роботах по ліквідації Чорнобильської АЕС та ліквідації наслідків аварії в зоні відчуження в періоди з 24 квітня 1987 року по 29 квітня 1987 року, з 6 травня по 25 травня 1987 року, з 25 червня 1987 року по 26 липня 1987 року.

Відповідно до наказу Іванківського дорожньо-будівельного управління № 39 треста «Київдорбуд-2» від 3 березня 1987 року № 30 «а» призначено склад штабу цивільної оборони на 1987 р.

Згідно з наказом Іванківського дорожньо-будівельного управління № 39 треста «Київдорбуд-2» від 3 березня 1987 року № 31 «а» при організації було наказано створити службу Цивільної оборони в складі працівників цього підприємства. У відповідності до цього наказу працівник підприємства позивач була залучена до складу Цивільної оборони цього підприємства.

У подальшому, 29 січня 1988 року позивач ОСОБА_2 уклала шлюб, у зв`язку із укладенням шлюбу позивач змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Позивач звернулася до відповідача із заявою щодо встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, до якої додав, зокрема, і вказані довідки про перебування у складі невоєнізованих формувань Цивільної оборони.

28 липня 2020 року листом №05-1882/01 позивачу надано відповідь, в якій повідомлено, що відповідно до пункту 9 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни відносяться особи, залучені до формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. У зв`язку з відсутністю серед поданих позивачем до управління документів довідки, копії наказів, витягів з наказів, розпоряджень чи документального підтвердження щодо залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони, тому встановити статус «Особа з інвалідністю внаслідок війни» та видати відповідне посвідчення немає законних підстав.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач приймала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони та є особою з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тому вона має право на встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачу відповідного посвідчення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Закон №3551-ХІІ), який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону № 3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ, є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 1803/1976 № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі, і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також, при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни (з підстав, встановлених п.9 ч.2 ст.7 Закону № 3551-ХІІ), окрім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС (стосовно позивача цей факт встановлено), необхідно виконати умову щодо участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що окрім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Верховний Суд у своїй постанові від 07.06.2018 у справі № 377/797/17 висловив правову позицію стосовно того, що при вирішенні подібних спорів обставина щодо безпосередньої участі особи у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони є істотною, позаяк в протилежному випадку статус особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі п. 9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків, і відповідно, мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно з п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Аналогічна правова позиція також висловлена Верховним Судом у постановах від 10.10.2019 року у справі №826/1427/17, від 27.02.2018 у справі №368/1579/14, від 10.05.2018 у справі №279/12162/15-а, від 21.08.2018 у справі №279/2285/16-а, від 18.10.2018 у справі №753/12234/17, від 30.11.2018 у справі №756/3226/16-а та від 16.06.2021 у справі №810/372/18, яка підлягає врахуванню судом при вирішенні спірних правовідносин.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 (на той час ОСОБА_2 ) брала участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формування Цивільної оборони Іванківського дорожньо-будівельного управління № 39.

Про створення такого формування Цивільної оборони при Іванківському ДБУ №39 та уведенні до його складу позивача свідчать досліджені судом документи, які були подані позивачем до відповідача та безпідставно не взяті ним до уваги.

Так, відповідно до наказу Іванківського дорожньо-будівельного управління № 39 треста «Київдорбуд-2» від 3 березня 1987 року № 30 «а» було призначено склад штабу цивільної оборони на 1987 року. Крім того, згідно з наказом Іванківського дорожньо-будівельного управління № 39 треста «Київдорбуд-2» від 3 березня 1987 року № 31 «а» при організації наказано створити службу Цивільної оборони в складі працівників цього підприємства. Відповідно до цього наказу ОСОБА_4 залучена до складу Цивільної оборони.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач мала дівочу фамілію ОСОБА_2 , яку в подальшому змінила на ОСОБА_1 .

З вищевикладеного вбачається, що позивач брала участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формування Цивільної оборони Іванківського дорожньо-будівельного управління № 39. Проте, вказані документи безпідставно не були взяті до уваги відповідачем. При цьому відповідачем достовірність наданих позивачем довідок під сумнів не ставиться.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони підтверджується матеріалами справи, внаслідок чого позивач має право на встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та отримання відповідного посвідчення, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради Київської області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 28.01.2022.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна