Справа № 640/28700/20
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Шевченко Е.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 та Державної Казначейської служби України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року, суддя Качур І.А., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України, яка полягає у порушенні строків та у тривалому невиконанні виконавчого документа від 02.09.2019 року по справі № 556/347/18 щодо стягнення та перерахування на користь ОСОБА_2 100000 гривень моральної шкоди;

- зобов`язати Державну казначейську службу України відповідно до частини першої статті 3 Закону України від 05.06.2012 № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» вчинити дії щодо виконання виконавчого документа від 02.09.2019 року № 556/347/19 на суму 100000 гривень 00 копійок та виплатити їх протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили у цій справі;

- зобов`язати Державну казначейську службу України відповідно до частини першої статті 5 Закону № 4901-VI нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, починаючи з дня закінчення тримісячного строку з дня надходження необхідних документів та відомостей до Державної казначейської служби України до моменту виконання виконавчих документів від 02.09.2019 року № 556/347/19 на суму 100 000 гривень 00 копійок;

- стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 100000 гривень 00 копійок.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невиконання виконавчого документа від 02.09.2019 року по справі № 556/347/18 щодо стягнення та перерахування на користь ОСОБА_2 , 100 000 гривень моральної шкоди.

Відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України, яка полягає у порушенні строків та у тривалому невиконанні виконавчого документа від 02.09.2019 року по справі № 556/347/18 щодо стягнення та перерахування на користь ОСОБА_2 100000 гривень моральної шкоди.

Зобов`язано Державну казначейську службу України відповідно до частини першої статті 3 Закону України від 05.06.2012 № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» вчинити дії щодо виконання виконавчого документа від 02.09.2019 року № 556/347/19 на суму 100000 гривень 00 копійок та виплатити їх протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили у цій справі.

Зобов`язано Державну казначейську службу України відповідно до частини першої статті 5 Закону № 4901-VI нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, починаючи з дня закінчення тримісячного строку з дня надходження необхідних документів та відомостей до Державної казначейської служби України до моменту виконання виконавчих документів від 02.09.2019 року № 556/347/19 на суму 100000 гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м.Києва в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди та стягнути з Державної кащзначейської служби України на її користь моральну шкоду в розміврі 100 000 грн.

15.12.2021 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга Державної казначейської служби України в якій відповідач просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

Підстав, які б свідчили про виникнення підстав для розгляду справи у судовому засіданні з викликом сторін, як те просив скаржник, колегія суддів не знаходить, а скаржником не наведено мотивів у клопотанні щодо даного питання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, апеляційна скарга Державної казначейської служби України підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Рівненського апеляційного суду від 01.08.2019 року по справі № 556/347/18, позов ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ГУНП в Рівненській області та ГУ Державної казначейської служби України у Рівненській області про відшкодування моральної шкоди було задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень 00 копійок.

На виконання постанови було отримано виконавчий лист, який було скеровано до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області яка в подальшому на виконання скерувала його до Державної казначейської служби України для подальшого виконання.

18 серпня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Державної казначейської служби України у якій просила виконати рішення суду та виплати їй моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

21 вересня 2020 року Державна казначейська служба надала відповідь на вищезазначену заяву позивачки у якій зазначила, що станом на даний час у Казначействі перебувають виконавчі документи на загальну суму 109,95 млн грн, які надійшли та зареєстровані раніше виконавчого листа Володимирецького районного суду Рівненської області по справі №556/347/18.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» за бюджетною програмою передбачено 50,0 млн грн 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду…».

Таким чином, перерахування коштів на адресу позивачки буде розглянуто Казначейством після виконання виконавчих документів, що надійшли раніше вищезазначеного виконавчого документа.

Надаючи оцінку правоідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Таким чином, Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Зазначений Закон поширюється виключно на певне коло рішень суду про стягнення коштів, зокрема на рішення, стягнення за якими відбувається з визначеного кола суб`єктів: державного органу, підприємства, установи, юридичної особи, примусова реалізація майна яких забороняється чинним законодавством.

Згідно ст.2 ЦК України Держава є самостійним учасником цивільних відносин.

Таким чином, кошти державного бюджету належать на праві власності державі, а отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не поширюється на порядок виконання виконавчого документа, який пред`явлено позивачем до виконання, оскільки боржником у ньому є Державна, а не державний орган.

Згідно ст. 25 Бюджетного Кодексу України Казначейство здійснює беспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.9 розділу УІ Прикінцеві та Перехідні положення БК України установлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету: Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року затверджено Порядок №845 щодо виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

Згідно з п.2 у цьому Порядку терміни вживаються в такому значенні:

- безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів;

-боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання;

За змістом п. 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

За змістом п. 35 Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації):

1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду;

2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень;

3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності;

4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні;

5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Згідно п 38 Порядку для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік передбачено спеціальну бюджетну програму КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду…».

Отже, беспірне списання коштів державного бюджету здійсюється Державним казначейством за рахунок і в межах призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Стаття 8 Бюджетного Кодексу України визначає принцип цільового використання бюджетних коштів, згідно з яким бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Таким чином, виконання виконавчого листа по справі 556/347/18 визначено розділом «Беспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам» Порядку №845.

Правова позиція у подібній справі була викладена Верховним Судом у постанові від 30.04.2020 №804/2076/17.

Окрім того, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 8 Порядку №845 органи Казначейства після надходження документів, зазначених у пунктах 6 і 7 цього Порядку:

1) приймають їх до розгляду та реєструють відповідно до вимог організації діловодства. На заяві стягувача про виконання рішення про стягнення коштів (супровідному листі керівника відповідного органу державної виконавчої служби) зазначається дата надходження і вхідний номер;

2) здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів;

3) повідомляють стягувачеві (представникові стягувача) на його письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.

Щодо стягнення з Казначейства 3% річних, колегія суддів звертає увагу, що у разі якщо Державна казначейська служба України протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів має бути виплачена компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Проте, як зазначено колегією суддів вище, Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не розповсюджується на правовідносини, що виникли між сторонами, так як даний Закон розповсюджується на правовідносини щодо беспірного стягнення коштів з державних установ, організацій, підприємств.

Чинне законодавство України не визначає механізм відшкодування за рахунок державного бюджету шкоди щодо не виконання судових рішень про відшкодування шкоди з Державного бюджету України в тримісячний строк, а отже відсутні підстави для нарахування та виплати компенсації в розсмірі 3% річних за невоєчасне виконання рішення суду.

Водночас чинним законодавством визначено, що беспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Таким чином, відсутні підстави для стягнення з відповідача 3% річних, а доводи суду першої інстанції в цій частині суперечать чинному законодавству.

Щодо бездіяльності Казначейства по виконанню судового рішення, то колегія суддів вважає, що під час розгляду справи не було встановлено будь-якої бездіяльності відповідача під час виконання виконавчого документа про стягнення коштів на користь позивачки з огляду на вищевикладені доводи.

Згідно Бюджетного Кодексу України головним розпорядником коштів за бюджетною програмою КПКВК 3504030 є Міністерство Фінансів України, яке відповідає за складання проекту Закону про Державний бюджет України, забезпечує формування та реалізує фінансову та бюджетну політику, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

За змістом п.39 Порядку 845 у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету.

Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету.

Як встановлено колегією суддів, Казначейство листом від 25.09.2019 №5-05-1-05/16413 в межах місячного строку з дня надходження виконавчого листа у справі №556/347/18 подало до Міністерства фінансів України пропозиції щодо збільшення бюджетних призначень за КПКВК 3504030 та відкладено безспірне списання коштів.

Окрім того, відповідачем постійно направляються такі листи до Міністерства фінансів України (а.с.47-62).

Міністерство фінансів України на листи Казначейства надавало відповіді відповідно до яких питання збільшення бюджетних призначень Казначейству для виконання судових рішень може бути розглянуто у разі внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на відповідний рік та виходячи з можливостей дохідної частини державного бюджету (а.с.63-65).

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні докази бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачці грошових коштів за виконавчий листом, а сам факт невиплати коштів не є свідченням бездіяльності відповідача, а тому позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

З огляду на вищезазначене не встановлено судом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки відповідачем не вчинено протиправних дій чи бездіяльності стосовно виконання виконавчого документу про стягнення коштів на користь ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому рішененя є незаконним та підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Степанюк А.Г.