Справа № 308/12541/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 308/12541/21 пров. № А/857/23218/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 вересня 2021 року у справі № 308/12541/21 за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

суддя в 1-й інстанції Бедьо В. І.,

час ухвалення рішення 21.09.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення не зазначена,

в с т а н о в и в:

Позивач Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просила затримати відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 вересня 2021 року позов задоволено. Затримано громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України на строк, який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що для подання позову про затримання з метою забезпечення видворення за межі території України повинні існувати обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства: ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України. Зазначає, що позивачем не дотримана процедура ідентифікації іноземця під час затримання, не проведено процедуру дактилоскопії та не вжито жодних заходів щодо ідентифікації відповідача. Таким чином, вважає, що відсутні будь-які обґрунтовані підстави для затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення. Просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що оригінали документів, що посвідчують особу у відповідача на момент затримання, відсутні, з наявної в 94 прикордонному загоні інформації відповідач не є студентом в жодному навчальному закладі на території України та посвідка на тимчасове чи постійне на території України не документований. Зазначає, що відповідач вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, що виразилось у спробі незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку, поза встановленими пунктами пропуску, в складі групи осіб. Крім того, звертає увагу, що постановою Ужгородського міськрайонного суду по справі №308/12570/21 від 04 жовтня 2021 року громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП. Також зазначає, що 94 прикордонним загоном, в межах своєї компетенції, на адресу Посольства Народної Демократичної Республіки Бангладеш через Департамент консульської служби МЗС України були скеровані листи: від 20 вересня 2021 року № 21/766 «Щодо затримання громадян Народної Демократичної Республіки Бангладеш», від 10 грудня 2021 року № 21/1481 «Про направлення матеріалів» з додатками: власноруч заповненою анкетою іноземця та кольоровими фотокартками особи, а також при затриманні здійснено дактилоскопіювання та фотографування затриманої особи. Таким чином, з метою реалізації державної політики у сфері міграції позивач вважає, що позовні вимоги про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення є правомірними, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, оскільки відповідно до ч.2 ст.268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду, а згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в їх відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що громадянин Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 18 вересня 2021 року о 10 год. 00 хв. в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, встановленим порядком був прийнятий на територію України з Словацької Республіки, який 13 вересня 2021 року був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки на напрямку 335-336 прикордонного знаку та території Словацької Республіки 5 км. від словацько-українського кордону за незаконне перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку поза встановленими пунктами пропуску в складі групи осіб.

Своїми діями порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України».

Документів, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача при затриманні не було.

Вказані обставини підтверджуються даними протоколу про адміністративне затримання відповідача від 18 вересня 2021 року та протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучених речей і документів від 18 вересня 2021 року.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач перебуває на території України незаконно, наміру залишатися в Україні для подальшого життя немає, до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового та тимчасового захисту не звертався, грубо порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а також беручи до уваги відсутність у відповідача документів та достатніх коштів, що дають право на перетин державного кордону України наявні обґрунтовані підстави для затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22 вересня 2011 року № 3773-VI.

Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з ч.1 ст.23 цього Закону нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

За змістом ч.3 ст.29 вищезазначеного Закону іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Ч.4 ст.30 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства передбачає, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Згідно з ч.11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

З матеріалів справи вбачається, 13 вересня 2021 року громадянин Республіки Бангладеш ОСОБА_1 був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки за незаконне перетинання державного кордону, поза встановленими пунктами пропуску та був переданий на територію України прикордонним органом Республіки Словаччина в порядку Угоди про реадмісію.

Враховуючи відсутність у іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, а також ризик втечі, у позивача виникла необхідність забезпечити ідентифікацію відповідача.

Матеріалами справи підтверджується, що 94 прикордонним загоном на адресу Посольства Народної Демократичної Республіки Бангладеш через Департамент консульської служби МЗС України були скеровані листи: від 20 вересня 2021 року № 21/766 «Щодо затримання громадян Народної Демократичної Республіки Бангладеш», від 10 грудня 2021 року № 21/1481 «Про направлення матеріалів» з додатками: власноруч заповненою анкетою іноземця та кольоровими фотокартками особи, що спростовує доводи апелянта в частині невчинення позивачем жодних заходів щодо ідентифікації відповідача.

Щодо доводів апелянта про те, що позивачем не дотримано процедуру ідентифікації іноземця під час затримання, не проведено процедуру дактилоскопії, то колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки позивачем спростовано такі покликання апелянта та надано суду копію дактилоскопічної картки затриманої особи, з якої вбачається, що позивачем 18 вересня 2021 року під час поміщення громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 в МТТ здійснено дактилоскопіювання та фотографування затриманої особи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що громадянин Республіки Бангладеш ОСОБА_1 документів, що посвідчують особу не має, не є студентом у жодному навчальному закладі на території України та посвідкою на тимчасове чи постійне проживання на території України не документований. Крім того, відповідач вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, що виразилось у спробі незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку, поза встановленими пунктами пропуску, в складі групи осіб та постановою Ужгородського міськрайонного суду по справі №308/12570/21 від 04 жовтня 2021 року громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає правомірним затримання останнього з метою ідентифікації та забезпечення процедури примусового видворення за межі території України.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про затримання громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.229, 242, 243, 268, 271, 272, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 вересня 2021 року у справі № 308/12541/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 26 січня 2022 року.