Справа № 580/902/22
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2022-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Черкаси

01 лютого 2022 року Справа № 580/902/22

Суддею Черкаського окружного адміністративного суду Трофімовою Л.В. перевірено матеріали заяви про забезпечення позову в адміністративній справі № 580/902/22

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Служби охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації (бул. Шевченка, 185, м. Черкаси, 18001)

треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації (бул. Шевченка, 185, м. Черкаси, 18001); Міністерство культури та інформаційної політики (вул. Івана Франка 19, м. Київ, 01601)

про визнання протиправним та скасування індивідуального акта в частині, постановлено ухвалу.

31.01.2022 вх. № 4910/22 позивач, звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Служби охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації, просить: визнати наказ від 23.11.2010 № 10/03-21 Служби охорони культурної спадщини в частині № 69 щодо об`єкта нерухомості по вул. Тодося Осьмачки, 9 у м. Черкасах, Церковнопарафіяльна школа 1910 року, протиправним та скасувати у відповідній частині.

Відповідно до протоколу розподілу справу передано 31.01.2022 судді Л.В.Трофімовій. Додатком до позову зареєстрована заява про забезпечення позову у справі.

У заяві позивач просить (формулює вимогу): забезпечити позов шляхом зупинення дії наказу від 23.11.2010 № 10/03-21 Служби охорони культурної спадщини в частині № 69 щодо об`єкта нерухомості по вул. Тодося Осьмачки, 9 у м. Черкасах, Церковнопарафіяльна школа 1910 року.

В обґрунтуванні заяви зазначено, що йдеться про очевидну незаконність оспорюваного наказу, позаяк частини даного наказу визнано протиправними в судовому порядку. Часткове зупинення дії наказу № 10/03-21 щодо об`єкта нерухомості по вул. Тодося Осьмачки, 9 у м. Черкасах для недопущення порушень прав інших осіб, буде цілком розумним, співмірним та адекватним, таким, що зможе виконати завдання інституту забезпечення позову в адміністративному процесі, забезпечить збалансованість інтересів сторін. Невжиття відповідних заходів створює очевидну небезпеку істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду та ефективний захист порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, призведе до необхідності докладати значні зусилля для відновлення права позивача (проте про яке саме порушене право позивача йдеться - не зазначено). Позивач зазначає, що у випадку подання до суду позову про визнання протиправним та скасування адміністративного акту та суд не постановив рішення, заявник може вимагати вжиття заходів тимчасового захисту щодо даного акту. Зупинення дії індивідуального акту відповідає вимогам КАС України щодо видів заходів забезпечення позову

Відповідно до частини 1, 2 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Інститут забезпечення позову регламентовано ст. 150-158 КАС України, що закріплюють порядок розгляду заяв, клопотань про забезпечення позову, підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі, зокрема ст. 150, 151 вказаного Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Застосування заходів забезпечення позову є дискреційним правом суду, а не обов`язком та реалізується залежно від обставин кожної справи та характеру порушеного права позитвача.

Згідно з частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною 1, 2 статті 151 КАС України встановлено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, тобто покликане гарантувати виконання рішення адміністративного суду і спрямоване на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.

Зазначені в ст. 150 КАС України підстави забезпечення позову є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при надмірно формальному дотриманні вимог процесуального законодавства.

Необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося би запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Під час вирішення питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності учасників справи.

Заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно якоїсь із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуальної рівності.

Надаючи правову оцінку доводам заявника, суд зважає на таке.

Положенням частини 4 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06.06.2008 № 2 в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, виходячи з яких дійшов висновку про існування обставин, що би свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

Сам по собі факт прийняття відповідачем рішення, яке стосується прав та інтересів позивача, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення є явно протиправним (ВС в постанові №ЗД/460/2/20).

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові ВС від 21.11.2018 у справі №826/8556/17, від 25.04.2019 у справі №826/10936/18.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, яким кореспондує норма ч. 4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно зі ст. 313 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Під час здійснення своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом (ст. 319 ЦК України).

Спір у справі виник з приводу обтяження правомочностей власника майна обмеженнями, що виникають у зв`язку із віднесенням нерухомого майна до об`єктів культурної спадщини. Обґрунтовуючи необхідність застосування заходу забезпечення позову, заявник обмежується лише загальними твердженнями і припущеннями щодо унеможливлення виконання рішення суду та ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, необхідність вжиття додаткових заходів для відновлення порушеного права, проте не вказує, яким чином обмежуються його права власника майна та/або законні інтереси унаслідок прийняття оскаржуваного рішення відповідальним органом із захисту культурної спадщини та які це має наслідки для нього.

Зупинення дії оскаржуваного рішення, будучи застосованим у порядку забезпечення позову, за своїми наслідками цілком відповідає його скасуванню, хоч і має тимчасовий характер, позаяк мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення ускладнення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Тотожність позовних вимог заходам забезпечення позову має наслідком відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову (висновок КЦС ВС у постанові від 22.09.2021 у справі № 752/24015/20).

Суд дійшов висновку, що заявником не доведені та документально не підтверджені обставини, що би вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам та/або інтересам, що унеможливили би захист його прав та/або інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі, а застосування заходу забезпечення позову, якого вимагає позивач, не є співмірним ризикам, спричиненим дією оскаржуваного рішення, суперечить наявному правовому регулюванню та практиці суду касаційної інстанції. Оцінюючи обґрунтування заяви про забезпечення позову, суд не вбачає існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача - власника майна (придбаного на аукціоні) до ухвалення рішення у справі, тому у задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити.

Керуючись статтями 2, 6-19, 139, 150-154, 248, 256, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 580/902/22 відмовити повністю.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набрала законної сили відповідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена відповідно до статті 378 в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 № 1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».

Суддя Лариса ТРОФІМОВА