Справа № 822/1301/15
Суддя: Ковальчук О.К.
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1301/15
РІШЕННЯ

іменем України

03 лютого 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Ковальчук О.К. , суддів Ковальчук А.М. , Фелонюк Д.Л.

за участю:секретаря судового засідання Гуменюк І.О. позивача ОСОБА_1 представника відповідачів
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України , Черкаської митниці про визнання протиправними, скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства доходів і зборів України, Черкаської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування наказу Міністерства доходів і зборів України №168-о "Про звільнення ОСОБА_1 " від 12.03.2015 року та наказу Черкаської митниці ДФС України №108-о від 13.03.2015 року, поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Черкаської митниці Міністерства доходів і зборів України, стягнення з Черкаської митниці ДФС України на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 13.03.2015 року до дня поновлення на роботі.

Ухвалою від 15.04.2015 Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України, Черкаської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними, скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою від 20.05.2015 Хмельницький окружний адміністративний суд зупинив провадження у справі №822/1301/15 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України, Черкаської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними, скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до вирішення Конституційним судом України справи за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади".

02.06.2021 ОСОБА_1 подав до суду клопотання про поновлення провадження у справі №822/1301/15.

Ухвалою від 22.07.2021 Хмельницький окружний адміністративний суд призначив розгляд клопотання ОСОБА_1 про поновлення провадження у справі №822/1301/15 до розгляду в судовому засіданні.

21.03.2021 ОСОБА_1 подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства доходів і зборів України №168-о "Про звільнення ОСОБА_1 " від 12.03.2015 року, наказ Черкаської митниці ДФС України №108-о від 13.03.2015 року "Про проведення розрахунку з ОСОБА_1 ", зобов`язати Державну митну службу України поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Черкаської митниці як територіальному органі Державної митної служби України, та стягнути з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 13.03.2015 року до дня поновлення на роботі.

Ухвалою від 21.09.2021 Хмельницький окружний адміністративний суд задовольнив клопотання ОСОБА_1 про поновлення провадження у справі. Провадження у справі №822/1301/15 поновив, призначив розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Замінив відповідача 1 "Міністерство доходів і зборів України" на належного відповідача "Державну митну службу України" та відповідача 2 "Черкаську митницю Державної фіскальної служби України" на належного відповідача "Черкаську митницю".

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на підставі наказу Міністерства доходів і зборів України №1418-0 від 17.06.2013 та наказу Черкаської митниці Міндоходів №31-0 від 20.06.2013 призначений на посаду заступника начальника Черкаської митниці Міндоходів. 16 жовтня 2014 року набрав чинності закон України "Про очищення влади". Зазначає, що 12.03.2015 під час перебування у відпустці, отримав лист Черкаської митниці ДФС від 02.03.2015 №416/8/23-70-04-37, яким повідомлений про початок перевірки відповідно до закону України "Про очищення влади" з 02 березня 2015 року стосовно керівників, їх перших заступників, заступників керівників митниць Міндоходів та інших посадових і службових осіб територіальних органів Міндоходів та необхідність надати Департаменту персоналу ДФС України власноручно написану заяву за формою, визначеною в додатках 1 або 2 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами 3 та 4 статті 1 закону України "Про очищення влади", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №563 "Деякі питання реалізації Закону "Про очищення влади". Зазначає, що 12.03.2015 подав заяву про не застосування до нього заборон, визначених частинами 3 та 4 статті 1 закону України "Про очищення влади", про надання згоди на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо нього згідно з вимогами Закону, а також декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014 рік. 23.03.2015 наказом Черкаської митниці ДФС від 13.03.2015 №108-о повідомлений, що відповідно до наказу Міністерства доходів і зборів України від 12.03.2015 №168-о "Про звільнення ОСОБА_1 " з 13.03.2015 звільнений з посади заступника Черкаської митниці Міндоходів з підстав, передбачених законом України "Про очищення влади", пунктом 7-2 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України. Вважає наказ незаконним, оскільки не вчиняв та не сприяв їх здійсненню заходи, спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, тому, не повинен бути звільнений лише з підстав перебування на посаді, яка визначена в законі України "Про очищення влади». Зазначає також, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2015 р. N 120-р ОСОБА_3 відсторонений від виконання повноважень за посадою Голови Державної фіскальної служби України до завершення службового розслідування та, відповідно, не мав повноважень щодо звільнення позивача з займаної посади. Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, та просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечив, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В поданому до суду відзиві зазначив, що звільнення з посади заступника начальника Черкаської митниці Міндоходів мотивоване тим, що позивач відповідно до пункту 4 частини 2 статті 3 закону України "Про очищення влади" підпадає під критерії очищення влади, оскільки згідно з даних особової справи (картка форми №П-2ДС) призначений відповідно до наказу Міністерства доходів і зборів України від 17.06.2013 №1418-0 на посаду заступника начальника Черкаської митниці Міндоходів, та фактично приступив до роботи з 20.06.2013. З набранням чинності закону України "Про очищення влади" і на момент звільнення перебував на посаді, щодо якої застосовуються процедури з очищення влади та не був звільнений у період з 21.11.2013 по 22.02.2014 за власним бажанням. Підставою для звільнення позивача було порушення вимог пункту 2 статті 4 вказаного Закону та неподання керівнику або органу, зазначеному в частині 4 статті 5 цього Закону, власноруч написаної заяви про застосування або незастосування заборон, визначених частинами 3 або 4 статті 1 Закону, та про згоду на проходження перевірки і оприлюднення відомостей щодо них. Неподання заяви у 10-денний строк є підставою для звільнення особи з займаної посади не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви. Вказує, що з метою виконання вимог частини 4 статті 5 закону України "Про очищення влади", пункту 5 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 закону України "Про очищення влади", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №63 "Деякі питання реалізації Закону України "Про очищення влади" Державною фіскальною службою України був прийнятий наказ "Про початок проведення перевірки відповідно до закону України "Про очищення влади" стосовно посадових і службових осіб Міндоходів" №117 від 24.02.2015. Вказаний наказ ДФС України від 24.02.2015 №117 був розміщений в день його прийняття на офіційному сайті ДФС України. Примірник зазначеного наказу надійшов до Черкаської митниці ДФС 25.02.2015 та зареєстрований за вхідним №416/8/07. На час надходження наказу ДФС України від 24.02.2015 №117 позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати відповідно до наказу Черкаської митниці Міндоходів від 31.01.2015 № 2-кв (період відпустки з 02.02.2015 по 28.02.2015). У період перебування у відпустці позивач подав Голові комісії з проведення реорганізації Черкаської митниці Міндоходів заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати з 01.03.2015 по 29.03.2015. Після надходження 25.02.2015 наказу ДФС України від 24.02.2015 №117 митниця не могла у той же день ознайомити з цим наказом позивача. Листом від 02.03.2015 №416/8/23-70-04-37, надісланим за місцем реєстрації, який позивач отримав 12.03.2015, митниця поінформувала позивача про початок проведення перевірки згідно з Закону №1682 та про необхідні дії, які має виконати позивач 12.03.2015 складений акт від 12.03.2015. В кінці дня 12.03.2015 митниця засобами електронного зв`язку отримала наказ Міністерства доходів і зборів України від 12.03.2015 № 168-0 "Про звільнення ОСОБА_1 " на підставі Закону №1682 та пункту 7-2 частини 1 статті 36 КЗпП України заступника начальника Черкаської митниці Міндоходів Любинецького О.О. з 13.03.2015. Листом від 13.03.2015 №170/10/23-70-04-45 позивач повідомлений про звільнення з посади. Відповідачі вважають, що оскаржувані накази прийняті в межах компетенції, передбаченої законом України "Про очищення влади", тому підстав для задоволення позову не має. Крім того, відповідач вказує, що розрахунок середнього заробітку поданий позивачем є необґрунтованим. Вважає, що середній заробіток може бути стягнутий не більш ніж за один рік.

Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні в матеріали справи докази в їх взаємному зв`язку та сукупності, суд встановив таке.

Позивач - ОСОБА_1 наказом Міністерства доходів і зборів України №1418-0 від 17.06.2013 та наказом Черкаської митниці Міндоходів №31-0 від 20.06.2013 призначений на посаду заступника начальника Черкаської митниці Міндоходів.

16.10.2014 набрав чинності закон України "Про очищення влади" №1682-VII (далі - Закон №1682-VII).

24.02.2015 відповідно до Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 закону України "Про очищення влади", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №563 "Деякі питання реалізації Закону України "Про очищення влади", та Плану проведення перевірок відповідно до Закону України "Про очищення влади", затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.010.2014 №1025-р, керівник Державної фіскальної служби України прийняв наказ №117 "Про початок проведення перевірки відповідно до закону України "Про очищення влади" стосовно посадових і службових осіб Міндоходів", пунктом 1.2 якого визначив дату початку перевірки керівників, їх перших заступників та заступників керівників митниць Міндоходів 02 березня 2015 року.

На підставі наказу Черкаської митниці Міндоходів від 24.02.2015 №3-кв "Про надання відпустки" позивач у період з 01.03.2015 по 29.03.2015 перебував у відпустці.

Черкаська митниця ДФС листом від 02.03.2015 №416/8/23-70-04-37 повідомила позивача про початок з 02 березня 2015 року перевірки щодо нього та про необхідність надати у зв`язку з цим до Департаменту персоналу ДФС України власноручно написаної заяви за формою, визначеною в додатках 1 або 2 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами 3 та 4 статті 1 закону України "Про очищення влади", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №563 "Деякі питання реалізації Закону "Про очищення влади". Зазначений лист позивач отримав 12.03.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

12.03.2015 року позивач засобами електронного зв`язку подав голові комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України ОСОБА_3 заяву про не застосування до нього заборон, визначених частинами 3 або 4 статті 1 закону України "Про очищення влади", надання згоди на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо нього згідно з вимогами Закону, а також декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014 рік.

12.03.2015 року посадові особи Черкаської митниці Міндоходів склали акт про відсутність повідомлення про отримання позивачем листа від 02.03.2015 №416/8/23-70-04-37.

Наказом від 12.03.2015 №168-о "Про звільнення ОСОБА_1 " керівник Міністерства доходів і зборів України (пунктом 1) позивач звільнений з 13.03.2015 з посади заступника начальника Черкаської митниці Міндоходів з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади", пункту 7-2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України.

Підставою наказу слугувала: довідка про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці ОСОБА_1 , від 12.03.2015, доповідна записка директора Департаменту персоналу Державної фіскальної служби України ОСОБА_4 від 12.03.2015 №585/99-99-04-03-01-18.

На підставі наказу Черкаської митниці ДФС від 13.03.2015 №108-о з позивачем проведений розрахунок у зв`язку із звільненням наказом від 12.03.2015 №168-о.

Вважаючи протиправними наказ Міністерства доходів і зборів України №168-о "Про звільнення ОСОБА_1 " від 12.03.2015 року та наказ Черкаської митниці ДФС України №108-о від 13.03.2015 року "Про проведення розрахунку з ОСОБА_1 ", позивач звернувся до суду з цим позовом.

Досліджуючи спірні правовідносини, суд враховує таке.

Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні регулює Закон №1682-VII.

За визначенням частини 1 статті 1 Закону №1682-VII очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Частиною 2 статті 1 Закону №1682-VII передбачено, що очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону №1682-VII заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються, зокрема, щодо: начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту (пункт б); інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування (пункт 10).

За змістом пункту 4 частини 2 статті 3 Закону №1682-VII, яка визначає критерії здійснення очищення влади (люстрації), заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року обіймали посаду (посади) керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах у місті Києві та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням.

Відповідно до частини 3 статті 1 Закону №1682-VII протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Частиною 1 статті 4 Закону №1682-VII передбачено, що особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява).

За змістом частини 2 статті 4 Закону №1682-VII заява подається не пізніше ніж на десятий день з дня початку проведення перевірки у відповідному органі, на підприємстві згідно з планом проведення перевірок, затвердження якого передбачено пунктом 3 частини другої статті 5 цього Закону.

Частиною 3 статті 4 Закону №1682-VII передбачено, що неподання заяви у строк, передбачений частиною другою цієї статті, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону.

Отже, Законом №1682-VII передбачено, зокрема, що особи, які обіймали посаду (посади), зазначену у статті 2 Закону №1682-VII, у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням, не пізніше ніж на десятий день з дня початку проведення перевірки у відповідному органі, зобов`язані подати керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву про застосування до них заборон, визначених частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки і оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону. Неподання такої заяви є підставою для звільнення такої особи з займаної посади.

Позивач, який з 21.11.2013 про день набрання чинності Законом №1682 займав посаду заступника начальника Черкаської митниці Міндоходів, відповідно до пункту 4 частини 2 статті З Закону №1682, підпадає під критерії очищення влади. Тому, зобов`язаний подати керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, передбачену частиною 1 статті 4 Закону №1682-VII, не пізніше ніж на десятий день з дня початку проведення перевірки.

У наказі від 12.03.2015 №168-о "Про звільнення ОСОБА_1 " відсутнє посилання на норму Закону України "Про очищення влади", на підставі якої позивач звільнений з посади.

Разом з тим, у відзиві на позов відповідач зазначив, що підставою для застосування до позивача заборони, визначеної частиною 3 статті 1 Закону №1682-VII, та звільнення з посади заступника начальника Черкаської митниці Міндоходів, слугувало порушення позивачем вимог пункту 2 статті 4 Закону №1682-VII у зв`язку з неподанням заяви, передбаченої частиною 1 статті 4 цього Закону.

Механізм проведення перевірки достовірності відомостей, що подаються посадовими і службовими особами органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також особами, які претендують на зайняття відповідних посад, щодо застосування заборон, передбачених Законом №1682, визначає Порядок проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року N 563 (далі Порядок №563).

Відповідно до пункту 4 Порядку №563 організація проведення перевірки покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої проводиться перевірка.

Керівник органу згідно з планом проведення перевірок, затвердженим Кабінетом Міністрів України, приймає рішення про початок проведення перевірки у відповідному органі (далі - початок проведення перевірки в органі), в якому встановлює дату початку проведення перевірки, а також відповідальним за проведення перевірки визначає кадрову службу чи інший структурний підрозділ такого органу (пункт 5 Порядку №563).

Згідно з пунктами 6 і 7 Порядку №563 рішення про початок проведення перевірки в органі оприлюднюється в день його прийняття на офіційному веб-сайті органу, в якому проводиться перевірка, та в той самий день доводиться відповідальним структурним підрозділом такого органу до відома осіб, які підлягають перевірці. У разі коли в органі, в якому проводиться перевірка, відсутня технічна можливість для оприлюднення рішення про початок проведення перевірки в органі, такий орган надсилає зазначене рішення в день його прийняття у паперовій та електронній формі (скановану копію у форматі pdf) на електронну адресу органу, якому підпорядковується зазначений орган. Орган, якому підпорядковується орган, в якому проводиться перевірка, у той самий день оприлюднює рішення на власному офіційному веб-сайті.

За змістом підпункту 1 пункту 8 Порядку №563 особа, яка підлягає перевірці, зобов`язана у десятиденний строк з дня початку проведення перевірки в органі подати до відповідального структурного підрозділу у разі незастосування заборон, передбачених частиною третьою або четвертою статті 1 Закону власноручно написану заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом, про те, що до неї не застосовуються заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, про згоду на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо неї.

Таким чином, передбачений статтею 4 Закону №1682-VII і пункту 8 Порядку №563 обов`язок особи, яка підлягає перевірці, у десятиденний строк з дня початку проведення перевірки в органі подати відповідну заяву виникає за умови виконання органом, в якому проводиться така перевірка, обов`язків, передбачених пунктами 5 7 Порядку №563, зокрема: щодо оприлюднення в день його прийняття на офіційному веб-сайті органу, в якому проводиться перевірка, та в той самий день доведення до відома осіб, які підлягають перевірці.

У наказі від 24.02.2015 №117 "Про початок проведення перевірки відповідно до закону України "Про очищення влади" стосовно посадових і службових осіб Міндоходів" керівник Державної фіскальної служби України, визначивши дату початку перевірки керівників, їх перших заступників та заступників керівників митниць Міндоходів (02 березня 2015 року), зобов`язав керівників структурних підрозділів ДФС забезпечити доведення зазначеного наказу в день його видання до відома осіб, які підлягають перевірці, та забезпечити надання зазначеними особами до Департаменту персоналу власноручно написаних заяв за формою, визначеною у додатках 1 і 2 до Порядку №563.

Отже, керівник Державної фіскальної служби України зобов`язаний був ознайомити позивача з наказом від 24.02.2015 №117 "Про початок проведення перевірки відповідно до закону України "Про очищення влади" стосовно посадових і службових осіб Міндоходів" в день його прийняття (24.02.2015) та забезпечити подання позивачем заяви, передбаченої пунктом 8 Порядку №563, в десятиденний строк з дня початку проведення перевірки (до 12.03.2015).

При цьому, під час судового розгляду відповідач не надав суду жодного доказу щодо існування об`єктивних обставин, які перешкоджали керівнику Черкаської митниці ДФС довести наказ від 24.02.2015 №117 до відома позивача, який перебував у цей період на робочому місці, в день прийняття наказу (24.02.2015).

Натомість, після початку відпустки позивача Черкаська митниця ДФС листом від 02.03.2015 №416/8/23-70-04-37 повідомила позивача про початок з 02 березня 2015 року перевірки щодо нього та про необхідність надати у зв`язку з цим до Департаменту персоналу ДФС України власноручно написаної заяви за формою.

Відповідач не заперечує той факт, що зазначений лист позивач отримав 12.03.2015.

Не заперечує також, написання позивачем голові комісії з комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України ОСОБА_3 заяви про не застосування до нього заборон, визначених частинами 3 або 4 статті 1 закону України "Про очищення влади", надання згоди на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо нього згідно з вимогами Закону і надіслання цієї заяви і декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014 рік засобами електронного зв`язку 12.03.2015.

Посилання відповідача на відсутність у вказаній заяві електронного цифрового підпису суд не бере до уваги, оскільки наявність такого підпису Порядком №563 не передбачена. При цьому, відповідачем не доведено, що письмова заява позивача від 12.03.2015 про незастосування до нього заборон, визначених частинами 3 або 4 статті 1 закону України "Про очищення влади", підписана ним власноруч, не відповідає Порядку №563.

Таким чином, суд вважає, що позивач своєчасно, в межах строків, визначених статтею 4 Закону №1682-VII, подав заяву про незастосування до нього заборон, визначених частинами 3 або 4 статті 1 Закону України "Про очищення влади", та надання згоди на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо нього згідно з вимогами Закону.

Акт про відсутність повідомлення про отримання позивачем листа від 02.03.2015 №416/8/23-70-04-37 суд вважає неналежним доказом порушення позивачем вимог пункту 2 статті 4 Закону №1682-VII у зв`язку з неподанням заяви, передбаченої частиною 1 статті 4 цього Закону, оскільки складений в останній день строку, протягом якого така заява могла бути подана, а не після закінчення десятиденного строку з дня початку перевірки.

Враховуючи викладене, суд вважає неправомірними накази від 12.03.2015 №168-о "Про звільнення ОСОБА_1 " та №108-о від 13.03.2015 року "Про проведення розрахунку".

Вирішуючи зазначений спір, суд також враховує таке.

Аналіз положень пункту 8 частини першої статті 3 у взаємозв`язку з частиною третьою статті 1 та пунктом 2 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 1682-VII дає підстави для висновку, що заборони, установлені частиною третьою статті 1 Закону N 1682-VII, виникають на підставі закону, а не через прийняття суб`єктом владних повноважень правозастосовного (індивідуально-правового) акта.

Установлення для осіб заборони обіймати посади в органах державної влади чи їхніх самостійних структурних підрозділах пов`язане з фактом зайняття ними сукупно не менше одного року в період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року посад, зокрема, передбачених пунктом 8 частини першої статті 3 цього Закону, попри те, чи сприяла така особа своїми рішеннями, діями (бездіяльністю) узурпації влади, підриву основ національної безпеки та оборони України або протиправному порушенню прав і свобод людини, тобто не враховуючи жодної індивідуальної дії чи зв`язку особи з будь-якими антидемократичними подіями.

Верховний Суд указав на політичний характер люстраційних заходів. Якщо юридична відповідальність пов`язана із застосуванням санкцій за порушення визначених законом норм, то політична відповідальність постає як відповідальність за належне здійснення державної влади, державного управління тими, хто відповідно до покладених завдань і функцій є носіями такої влади. Політичну відповідальність потрібно розуміти як відповідність якостей носіїв владно-управлінської діяльності та реалізації ними своїх функцій і повноважень тим умовам і завданням, які постали перед державою та суспільством (на виклики часу, відповідь на об`єктивні вимоги до неї).

Застосовані люстраційним законодавством заходи не можуть вважатися заходами юридичної відповідальності, оскільки не є санкцію за конкретне протиправне діяння, їхня мета полягає у відновленні довіри до органів державної влади, а не притягненні до відповідальності відповідних посадових осіб.

З урахуванням обставин цієї справи звільнення позивача було проведене на підставі довідки про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі про перебування позивача на відповідних посадах. Установлення фактів особистої протиправної поведінки позивача не було метою цієї перевірки. Відповідач ніколи не стверджував про причетність позивача до будь-яких порушень прав людини чи підтримання останнім антидемократичних заходів.

Водночас застосований законодавчий механізм очищення влади (люстрації), визначений Законом N 1682-VII, суперечить верховенству права, оскільки порушує права людини, поважати які Україна взяла на себе міжнародні зобов`язання, що становить порушення положень Конвенції.

У цій справі до позивача, який обіймав посаду аналогічну посаді одного із заявників у справі "Полях та інші проти України", був застосований найсуворіший захід очищення влади (люстрації) на підставі Закону N 1682-VII. Тому при вирішенні цього спору застосуванню підлягають положення статті 8 Конвенції, тлумачення якої надано у справі "Полях та інші проти України", оскільки за висновками Європейського суду з прав людини Закон N 1682-VII укладений з порушенням міжнародних стандартів у сфері люстрації, що є причиною порушення положень Конвенції.

Щодо застосування заборони обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація) закон не передбачав жодних реальних процедурних гарантій, за якими особи мали б можливість довести, що, попри посаду, яку вони обіймали, вони не брали участі в будь-яких порушеннях прав людини та не вживали або не підтримували антидемократичні заходи.

Така заборона автоматично застосовувалася рівною мірою як до політичних посад, перебуваючи на яких особи безпосередньо формували державну політику відповідного періоду, так і до посад керівників державних органів та їх структурних підрозділів, які не мали об`єктивної можливості впливати на формування державної політики цього періоду, незалежно від того, чи особи, які обіймали посаду/посади, наведені в статтях 2, 3 Закону N 1682-VII, своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їхньому здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

Заборона перебування на зазначених у Законі N 1682-VII посадах і, як наслідок, звільнення з цих посад, розглядається як установлення презумпції колективної вини, а не презумпції невинуватості, що вказує на невідповідність меті та принципам Закону N 1682-VII, визначеним у частині другій статті 1 цього Закону.

Верховний Суд визнав непропорційними, невиправданими та не необхідними в демократичному суспільстві обмеження, застосовані до позивача, щодо легітимної мети (очищення влади), якої прагнули досягти органи державної влади.

Відсутність у Законі N 1682-VII процедури та механізму, які б визначали індивідуальний підхід під час застосування встановлених ним заборон, не знімає обов`язку з суду застосовувати індивідуальний підхід при вирішенні кожного конкретного спору за критеріями правомірності та законності рішень суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, судова палата, дослідивши правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі N 826/7019/16, відійшла від такої правової позиції застосування норм, оскільки при вирішенні цієї категорії справ застосуванню підлягають положення статті 8 Конвенції, тлумачення якої надано у справі "Полях та інші проти України".

Верховний Суд у постанові від 03 червня 2020 року у справі N 817/3431/14 (провадження N К/9901/1400/18) дійшов висновку, що заходи такої суворості, як звільнення з посади із забороною обіймати посаду не можуть застосовуватись до державних службовців лише через те, що вони залишилися на своїх посадах державної служби після обрання нового глави держави, без аналізу індивідуальної поведінки таких осіб і встановлення зв`язку з узурпацію влади, підривом основ національної безпеки та оборони України або протиправного порушення прав і свобод людини.

Згідно абз.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому, законодавство не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в частині першій статті 235 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Отже поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи.

До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення юридичної особи Черкаської митниці Міндоходів.

Відповідно до пункту 2 постанови КМУ "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України" від 06 серпня 2014 р. № 311, постановлено реорганізувати територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 р. № 1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" (далі - Постанова №1200) утворена Державна податкова служба України та Державна митна служба України шляхом поділу Державної фіскальної служби.

Згідно з пунктом 2 Постанови №1200 Державна митна служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства

Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

16.07.2019 проведено державну реєстрацію Державної митної служби України.

Отже, з 16.07.2019 повноваження та функції у сфері державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства здійснює Державна митна служба України.

Відповідно до п.п.14 п.11 Положення про Державну митну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року № 227, голова Держмитслужби призначає на посаду та звільняє з посади за погодженням з Міністром фінансів керівників та заступників керівників територіальних органів Держмитслужби, у тому числі у разі покладення обов`язків за вакантними посадами, призначає на посаду та звільняє з посади керівників митних постів.

У той же час, на підставі п.2 Постанови №1200 у зв`язку з утворенням Держмитслужби ДФС України припинила здійснювати повноваження та функції у сфері державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства, зокрема, в частині призначення заступників та керівників територіального митного органу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №858 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком 1. Реорганізовано деякі територіальні органи ДФС шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Держаної митної служби.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №858 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби" Черкаська митниця Державної фіскальної служби України реорганізована шляхом приєднання до новоутвореної Київської митниці Держмитслужби.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 №895 "Деякі питання територіальних органів Державної митної служби" Київська митниця Держмитслужби реорганізована шляхом її приєднання до Державної митної служби.

У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 07.11.2019 проведена державна реєстрація Київської митниці Держмитслужби.

Наказом Державної митної служби України від 19.10.2020 №460 про утворення територіальних органів Державної митної служби України, утворений відокремлений структурний підрозділ Державної митної служби України - Черкаська митниця (замість Київської митниці Держмитслужби як окремої юридичної особи). Отже, посади, з якої звільнено позивача, на момент прийняття рішення у справі не існує.

Тому поновити позивача на раніше займану посаду або на посаду державної служби у реорганізованій установі об`єктивно неможливо.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2021 року по справі № 825/3682/14, у якій Верховний Суд зазначив, що, вирішуючи схожі спори в частині поновлення незаконно звільнених працівників в структурах державних органів, які внаслідок процесів реформування державних органів періодично змінюють свою структуру шляхом ліквідації чи реорганізації старих органів та утворення нових, виходить із особливостей публічного правонаступництва.

У постанові від 22 січня 2020 року у справі № 2а-15057/09/2670 Верховний Суд указав, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому, обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У цьому разі, при реорганізації до правонаступника переходять права та обов`язки юридичної особи, які стосуються не лише майнових правовідносин, але і правовідносин з приводу проходження публічної служби, зокрема, в частині продовження дії трудового договору з працівниками.

Таким чином, виходячи із специфіки даної категорії публічно-правових спорів, поняття "попередня робота" слід трактувати дещо ширше, зокрема, як обсяг та перелік функціональних завдань та обов`язків працівника, його повноважень та відповідальності за відповідною посадою.

При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця.

Таким чином, оскільки призначення на посади заступників керівників територіальних органів Держмитслужби належить до повноважень голови Держмитслужби, саме на Державну митну службу України має бути покладено обов`язок щодо поновлення позивача на посаді.

При цьому Верховний Суд у постановах від 28.02.2019 у справі № 817/860/16, від 24 лютого 2021 року по справі № 160/9760/19 та від 28 вересня 2021 року по справі № 825/3682/14 висловив правову позицію, згідно якої коли поновити позивача на посаді, з якої його звільнили і якої (формально) вже немає, неможливо, то належним способом захисту порушеного права може бути поновлення на посаді, аналогічній тій, з якої її звільнили, і яка існує на дату поновлення.

Спосіб захисту порушеного права безпосередньо повинен бути пов`язаний з подальшою можливістю виконати судове рішення і є ефективним тоді, коли може забезпечити поновлення порушеного права.

Як наслідок, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Держмитслужби поновити позивача на посаді, рівнозначній посаді заступника начальника Черкаської митниці Міндоходів з 13.05.2015.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом першим пункту 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з абзацом сьомим пункту 2 Порядку №100, у разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду.

Відповідно до абзацу восьмого пункту 2 Порядку №100, у разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Згідно з абзацом першим пункту 10 Порядку №100, чинним до 12.12.2020 року, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів, що минули, починаючи з дня незаконного звільнення до дня прийняття судом рішення про поновлення на роботі.

Водночас середньоденна заробітна плата (для цілей визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) є часткою розміру заробітної плати за останні два місяці перед звільненням (розрахунковий період) і кількості робочих днів у такому періоді.

Аналіз абзаців сьомого, восьмого пункту 2 у взаємозв`язку з абзацами першим, другим пункту 10 Порядку №100 дає підстави для висновку, що у випадку зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадового окладу, обчислення середньої заробітної плати здійснюється виходячи із виплат, передбачених згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Тому після змін структури заробітної плати і одночасного підвищення посадового окладу розмір виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню, для цілей визначення середньоденної заробітної плати не застосовуються. Натомість застосовується розмір виплат, установлений працівникові після відповідних змін.

Разом з тим, підвищення посадових окладів, що не поєднане зі зміною структури заробітної плати, є підставою для коригування середнього заробітку за час вимушеного прогулу на коефіцієнт підвищення посадових окладів, який визначається шляхом ділення посадового окладу після підвищення на розмір посадового окладу до такого підвищення.

Відтак, при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, слід врахувати особливості, передбачені абзацами сьомим, восьмим пункту 2 абзацом першим, другим пункту 10 Порядку №100.

Відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.09.2020 по справі №826/1659/17.

Так, кількість днів вимушеного прогулу станом на день прийняття цього рішення становить 1547 робочих дня (з 13.03.15 по 03.02.22), середній заробіток за 1 день згідно з довідки складає 435,15 грн, у зв`язку з чим сума середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу підлягає наступному розрахунку:

- за період з 13.03.2015 по 30.11.2015 становить 81567,00 грн (453,15 грн х 180 дн.);

- за період з 01.12.2015 по 30.04.2016 становить 60042,64 грн (566,44 грн (453,15 x 1,25 (коефіцієнт (3453,00 грн (новий посадовий оклад) / 2762 (оклад до підвищення) = 1,25) х 106 дн. = 60042,64 грн.);

- за період з 01.05.2016 по 31.12.2016 становить 157952,47 грн (934,63 грн (566,44 x 1,65 (коефіцієнт (5686 грн (новий посадовий оклад) / 3453(оклад до підвищення) = 1,65) х 169 дн. = 157952,47 грн);

- за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 становить 255994,41 грн (1028,09 грн (934,63 грн x 1,10 (коефіцієнт (6250 грн (новий посадовий оклад) / 5686 (оклад до підвищення) =1,10) x 249 дн. = 255994,41 грн);

- за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 становить 370112,50 грн (1480,45 грн (1028,09 x 1,44 (коефіцієнт (9000 грн (новий посадовий оклад) / 6250 (оклад до підвищення) = 1,44) х 250 дн. = 370112,50 грн);

- за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 становить 398123,61 грн (1598,89 (1480,45 грн x 1,08 (коефіцієнт (9690 грн (новий посадовий оклад) / 9000 (оклад до підвищення) = 1,08) х 249 дн. = 398123,61 грн);

- за період з 01.01.2020 по 11.12.2020 становить 414784,02 грн (1742,79 (1598,89 грн x 1,09 (коефіцієнт (10600 грн (новий посадовий оклад) / 9690 (оклад до підвищення) = 1,09) х 238 дн. = 414784,02 грн);

- за період з 12.12.2020 по 03.02.2022 становить 498437,94 грн (1742,49 х 286 дн.).

Отже, загальна сума склала - 2237014,59 грн.

Отже, середній заробіток за період вимушеного прогулу складає 2237014,59 грн. Зазначена сума підлягає стягненню з Державної митної служби України на користь позивача з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року по справі №826/7051/15 викладено правову позицію, згідно якої добросовісна реалізація позивачем його процесуальних прав на подання клопотань про зупинення та поновлення провадження в справі, не покладає на нього тягар вини за розгляд справи більше одного року у розумінні частини другої статті 235 КЗпП України. Норми чинного законодавства не виключають період зупинення провадження в справі з періоду, за який має бути сплачений середній заробіток час вимушеного прогулу. Отже, доводи відповідачів у частині необхідності обмеження періоду виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу строком в один рік є необґрунтованими.

При цьому суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків і зборів.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15 лютого 2019 року по справі №826/6583/14, від 18 квітня 2019 року по справі №812/2/16 та від 8 липня 2019 року по справі №809/4462/15.

Відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки.

Згідно з п.2-3 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, рішення суду про поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства доходів і зборів України "Про звільнення ОСОБА_1 " №168-о від 12.03.2015 року.

Визнати протиправним і скасувати наказ Черкаської митниці ДФС України "Про проведення розрахунку з ОСОБА_1 " №108-о від 13.03.2015 року

Зобов`язати Державну митну службу України поновити ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді заступника начальника Черкаської митниці ДФС України з 13.03.2015.

Стягнути з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.03.2015 по 03.02.2022 включно в сумі 2237014 (два мільйони двісті тридцять сім тисяч чотирнадцять) грн 59 коп.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та присудження заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 11 лютого 2022 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 )
Відповідач:Державна митна служба України (вул.Дегтярівська, будинок 11Г, м.Київ 119, 04119 , код ЄДРПОУ - 431159232) Черкаська митниця (вул. Дашковича Остафія, 76, м.Черкаси, Черкаська область, 18007 , код ЄДРПОУ - 44005652)

Головуючий суддя Судді О.К. Ковальчук А.М. Ковальчук Д.Л. Фелонюк