Справа № 640/14719/21
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Строяновської О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Служби безпеки України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року, -

У С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Служби безпеки України (далі - відповідач, СБ України) про визнання протиправною бездіяльності щодо неоформлення та ненаправлення документів і подання про призначення позивачу пенсії за вислугою років до органу Пенсійного фонду України, зобов`язання оформити та направити документи та подання про призначення пенсії позивачу, визнання протиправною відмови відповідача щодо ненадання позивачу статусу «Ветеран військової служби», зобов`язання надати відповідний статус, видати посвідчення та нагрудний знак.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що має право на пенсію за вислугою років, отримання статусу «Ветеран військової служби». Проте відповідач відмовив у оформленні та направленні відповідних документів про призначення позивачу пенсії за вислугою років до органу Пенсійного фонду України, а також у наданні позивачу статусу «Ветеран військової служби».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Служби безпеки України щодо відмови в оформленні та поданні документів до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 . Зобов`язано відповідача оформити та подати такі документи до пенсійного органу, а також надати позивачу статус «Ветеран військової служби», видати відповідне посвідчення та нагрудний знак. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що правові підстави для подання документів до органа Пенсійного фонду України для призначення позивачу пенсії за вислугу років відсутні. Наголошує, що календарна вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення склала 23 роки 02 місяці 20 днів, у той час як для отримання права на призначення пенсії необхідно мати 25 календарних років. Акцентує увагу, що заява позивача про призначення пенсії не відповідає формі, передбаченій пунктом 7 Порядка, та адресована СБУ, а не відповідному управлінню пенсійного органу. Окрім того, зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, оскільки його звільнено зі служби 02 жовтня 2020 року, а позов подано лише 27 травня 2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошує, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження згідно з пунктом 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у СБ України, звільнений наказом голови СБ України від 25 вересня 2020 року з 02 жовтня 2020 року.

Згідно з довідкою СБ України від 26 квітня 2021 року календарна вислуга років позивача станом на 02 жовтня 2020 року складає 23 роки 02 місяці 20 днів. З 14 жовтня 2005 року по 12 грудня 2019 року позивач проходив службу, яка дає право на пільгове обчислення вислуги років з коефіцієнтом 1,5, яка складає 7 років 11 місяців 12 днів.

Позивач звернувся до СБ України із заявою про призначення пенсії за вислугою років.

Листом від 06 січня 2021 року СБ України повідомила позивача про відсутність підстав для оформлення та подання до органу Пенсійного фонду України документів для призначення позивачу пенсії, оскільки його календарна вислуга не є достатньою для її призначення, а також відсутні підстави для надання статусу «Ветеран військової служби».

Не погоджуючись із такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу в оформленні та поданні документів до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії за вислугою років, а також у наданні статусу «Ветеран військової служби».

Здійснюючи перегляд рішення місцевого суду, колегія суддів керується положеннями частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто переглядає таке в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Предметом розгляду в справі виступають дії відповідача, які призвели до порушення, на переконання позивача, його права на отримання пенсії за вислугою років, статусу «Ветеран військової служби».

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262) визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до пункта «а» частини 1 статті 12 Закону № 2262 пенсія за вислугою років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині 2 статті 17 цього Закону.

До вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) в цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби (частини 2 статті 17 Закону № 2262).

Приписами статті 48 Закону № 2262 визначено, що заява про призначення пенсії подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз`яснюється, які документи він повинен надати додатково. При наданні ним цих документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою, зазначені в частині першій цієї статті.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, регулює Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 (далі - Порядок №3-1).

Пунктом 1 Порядку №3-1 передбачено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом 2262, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи, зокрема, Служби безпеки України.

Згідно з пунктом 6 Порядку №3-1 днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дати їх відправлення.

Приписи пункта 12 Порядку №3-1 визначають, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії.

Відповідно до статті 49 Закону № 2262 пенсію призначають органи Пенсійного фонду України.

Документи про призначення пенсії розглядає орган Пенсійного фонду України і не пізніше ніж у 10-денний строк з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії.

За правилами пункта 18 Порядку №3-1 рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавством регламентовано чітку та послідовну процедуру вирішення питання щодо призначення особі пенсії за вислугою років.

До компетенції уповноваженого структурного підрозділу (у спірному випадку - СБ України) належить прийняття від заявника документів, формування відповідного пакету документів, складання подання та направлення його до територіального управління Пенсійного фонду України для прийняття рішення щодо призначення пенсії за вислугою років.

Отже, питання про призначення чи відмову у призначенні пенсії за вислугу років вирішується територіальним органом Пенсійного фонду України лише після отримання від уповноваженого структурного підрозділу передбаченого законодавством пакету документів та подання.

З огляду на що, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що СБ України не наділений повноваженнями щодо прийняття рішення з цього питання, а тому ним протиправно не виконано обов`язку щодо формування та направлення до органа Пенсійного фонду України документів ОСОБА_1 для вирішення питання щодо призначення останньому пенсії за вислугою років із відповідним поданням. Натомість у листі від 26 квітня 2021 року відповідач в якості підстав для відмови в оформленні подання про призначення пенсії за вислугою років посилається виключно на те, що календарна вислуга років позивача на день звільнення склала 23 роки 02 місяці 20 днів, у той час як для отримання права на призначення пенсії потрібно мати 25 календарних років.

Щодо твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії за вислугою років на підставі пункта «а» частини 1 статті 12 Закону № 2262, оскільки його календарна вислуга складає 23 роки, у той час як вислуга має складати 25 календарних років, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що в межах цього спору не вирішується питання щодо наявності чи відсутності в позивача права на призначення пенсії за вислугою років.

Судовою колегією враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верхового Суду України від 16 вересня 2015 року в справі №21-1465а15 та від 02 лютого 2016 року в справі №804/14800/14.

З огляду на що, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання СБ України оформити всі необхідні документи і подання про призначення пенсії та направити їх до органа Пенсійного фонду України.

Твердження апелянта про пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною 2 статті 122 КАС України, колегія суддів уважає помилковим, оскільки із цим позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 27 травня 2021 року, тобто в межах шестимісячного строку з моменту отримання листа СБ України від 06 січня 2021 року про відмову в оформленні документів, оскільки виникнення спірних правовідносин пов`язане саме з ним, а не з моментом звільнення позивача 02 жовтня 2020 року зі служби.

Також судом апеляційної інстанції відхиляється посилання СБ України в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не має права на отримання статусу «Ветеран військової служби» як необґрунтоване.

Закон України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (далі - Закон № 203/98) встановлює статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, визначає основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національної поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, та членів їх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.

За змістом частини 1 статті 5 Закону № 203/98 ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Зразки посвідчень, нагрудних знаків та порядок їх виготовлення і вручення визначаються Кабінетом Міністрів України (стаття 10 Закону № 203/98).

Відтак, надання статусу ветерана військової служби пов`язане, зокрема, з наявністю 20 років календарної вислуги та 30 років пільгової.

Матеріали справи свідчать, що пільгова вислуга років позивача становить 31 рік 02 місяці 02 дні (7 років 11 місяців 12 днів пільгової + 23 роки 02 місяці 20 днів календарної), з яких 23 роки 02 місяці 20 днів - календарна вислуга.

Відповідачем жодним чином не обґрунтовано, які підстави відмови в наданні позивачу статусу ветерана військової служби.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що СБ України повинно надати ОСОБА_1 статус «Ветеран військової служби», видати відповідне посвідчення та нагрудний знак.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 33, 34, 242-244, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Служби безпеки України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька