Справа № 140/1182/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/1182/21 пров. № А/857/19852/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року (прийняте у м. Луцьку суддею Волдінером Ф. А.; дата складення рішення у повному обсязі не вказана) в адміністративній справі № 140/1182/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ензо+» до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ензо+» (далі - ТОВ «Ензо+», Товариство) звернулося до Волинського окружного адміністративного суду із позовом та просило визнати протиправним і скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA205100/2020/000015/2 від 16.11.2020 (далі також - Рішення про коригування митної вартості товарів).

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що воно не погоджується з мотивами, на підставі яких було прийняте оскаржуване рішення, та вважає його протиправним, позаяк ним було надано достатньо документів, які дають можливість митному органу однозначно визначити митну вартість задекларованого товару за основним методом. З приводу тверджень митного органу про те, що документи, подані на підтвердження митної вартості товарів, не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а також містять розбіжності, зазначає, що позивачем подано достатньо документів, за якими можна перевірити чи вірно пораховано витрати на транспортування як складові митної вартості. З приводу покликань митного органу про незазначення у проформах покупця товару, що не дає можливості пояснити розбіжності сум за платіжними дорученнями і фактурною вартістю та ідентифікацію (відношення) проформ до цього товару за цим договором, зазначає, що такі спростовуються поданими Товариством документами для підтвердження митної вартості.

За вимогами статей 55, 64 Митного кодексу України (далі також - МК України) та пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів відповідач у рішенні про коригування заявленої митної вартості повинен також навести пояснення що зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосування резервного методу. Проте, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано виключно інформацію з бази даних митного органу, яка містилася у митній декларації № UA500110/2020/12610 від 06.10.2020, тобто при винесені спірного рішення відповідач спирався не на документи, подані декларантом до митного оформлення, а на вже наявну в митного органу цінову інформацію. Проте, інформація, якою володіє митниця закрита для вільного доступу, що позбавляє декларанта можливості довести задекларовану митну вартість. Крім того, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено; також інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправним і скасовано рішення Волинської митниці Держмитслужби від 16 листопада 2020 р. № UA205100/2020/000015/2 про коригування митної вартості товарів.

Стягнути на користь ТОВ «Ензо+» за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці Держмитслужби судовий збір в розмірі 2540 грн 80 коп.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржила Волинська митниця Держмитслужби, яка вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального і процесуального права, не надав належної юридичної оцінки доказам митниці, неповно з`ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в поданій декларантом копії митної декларації країни відправлення № 17252575 від 22.09.2020 не зазначено порт відвантаження товару, тобто не можна перевірити чи вірно пораховані витрати на транспортування (складові митної вартості), а у проформах № б/н від 07.08.2020 не вказано покупця товару, що не дає можливості пояснити розбіжності сум за платіжними дорученнями та фактурної вартості від 22.09.2020 № КР200806С й ідентифікувати проформи до цього товару за цим контрактом № ІМ02 від 06.08.2020, а саме чи мають відношення до цього оформлення); декларант надав розрахунок ціни (калькуляцію). Також платіжні доручення про оплату за товар в іноземній валюті не містять даних щодо інвойсу, по якому здійснювалась поставка товару, а лише наявне посилання на контракт, що з огляду на його загальний характер, вказує на невідповідність поданих платіжних доручень вимогам статті 53 МК України та Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою правління Національного банку України від 28 липня 2008 року № 216; відтак, такі платіжні доручення не можуть бути підтвердженням оплати за товар які зазначені в інвойсах та Додатку до Договору № 1 від 06.08.2020. У зв`язку з викладеним та неможливістю застосування інших методів визначення митної вартості - причин відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості - митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України, при тому, що доведення складових числового значення митної вартості є обов`язковим при заявленні такої митної вартості за першим методом (за ціною договору), оскільки вказане прямо передбачене частиною десятою 58 МК України, а обов`язок доведення митної вартості ціни товару покладений на позивача. Однак у строк, встановлений частиною третьою статті 53, пунктом 2 частини другої статті 255 МК України, декларант не надав у повній мірі додаткових документів у відповідності до статті 53 МК України, тобто не використав своє право надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації згідно з частиною першою статті 52 МК України. Отже, подані декларантом документи не містили належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числові складові заявленої митної вартості, тому підтвердити заявлену митну вартість неможливо відповідно до частини другої статті 58 МК України.

Також у графі 33 рішенні про коригування митної вартості товару від 16.11.2020 за №ІІА205100/2020/000015/2 є достатня інформація щодо числового значення скоригованої митницею митної вартості товару, а саме на підставі цінової інформації ЄАІС України відповідно до митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості товару та вказана у рішенні. А в митній декларації, яка вказана у цьому рішенні, є інформація щодо конкретного товару, який був взятий за основу, для визначення митної вартості оцінюваного товару; товар згідно цієї декларації був достатньо відомий митному брокеру, що проводив митне оформлення, а копія цієї декларації долучена до матеріалів справи.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом задоволено клопотання представника апелянта та здійснено заміну первинного відповідача у цій справі - Волинську митницю Держмитслужби та її правонаступника - Волинську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 06 серпня 2020 року між Компанією «Анйі Руіфенг Феніче Компані Лімітед», Китай (продавець) та ТзОВ «Ензо+» (покупець) укладено контракт поставки № ІМ02, за умовами якого продавець зобов`язаний виготовити та поставити покупцеві товари, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар (пункт 1.1).

Відповідно до пунктів 1.2, 2.3, 2.4, 3.1, 3.2, 4.1, 4.3, 4.4 контракту сторони домовилися про те, що Товар постачається партіями. Назва одиниць Товару, одиниці виміру, кількість, ціна та загальна вартість партії Товару визначається Додатками до даного Контракту, які становлять його невід`ємну частину.

Ціни товару встановлюються для кожної окремої партії та визначаються в Додатках.

Ціна розуміється на умовах FOB Нінбо, Китай відповідно до Інкотермс 2010.

Умови оплати встановлюються окремо для кожної партії товару та визначаються в Додатках до даного контракту.

Всі платежі по даному Контракту здійснюються покупцем в доларах США на підставі виставлених продавцем рахунків.

Поставка товару здійснюється на умовах FOB порт міста Нінбо, Китай відповідно до Інкотермс 2010, якщо інше не передбачено Додатками до даного Договору.

Датою поставки вважається дата товарно-транспортної накладної: коносаменту, міжнародної авіа накладної, CMR чи TIR.

Продавець зобов`язаний надати Покупцеві наступні документи в оригіналі: 1) контракт; 2) додатки (УА, АНГ); 3) проформу-інвойс; 4) інвойс; 5) пакувальний лист; 6) коносамент; 7) сертифікат походження; 8) експортну накладну.

06.08.2020 між Сторонами було укладено Додаток № 1 від 06.08.2020 до Контракту за № ІМ02, згідно якого поставлявся товар - офісний стілець в кількості 392 штуки та ціною 36,50 доларів США загальною вартістю 14 308,00 доларів США.

Умови поставки FOB Нінбо, Китай.

Вартість тари входить у вартість товару.

Допускається повна або часткова передоплата; 30 % передоплата протягом 3-х банківських днів з дня отримання проформи-рахунку; доплата протягом 3-х банківських днів після отримання копії коносаменту на електронну пошту.

Термін поставки становить 20 календарних днів з дати отримання авансу.

12.11.2020 декларант ФОП ОСОБА_1 в інтересах позивача з метою митного оформлення товару - «Меблі для сидіння, які обертаються регульованою висотою: офісний стілець чорного та червоного кольорів - 272 шт.; офісний стілець чорного та білого кольорів - 60 шт.; офісний стілець синього та червоного кольорів - 60 шт. Виробник: Anji Ruifeng Furniture Company - подала до відповідача митну декларацію № UA205100/2020/010645, згідно із графами 42, 43 якої митна вартість товару була визначена за першим (за ціною договору) методом у сумі 14 308,00 доларів США. До митного оформлення разом із вказаною митною декларацією подано також інші документи, передбачені МК України.

При здійсненні митного контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення, в електронному повідомленні митний орган запропонував декларанту подати такі документи: транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів відповідно до наказу Міністерства фінансів України № 599 від 24.05.2012 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 р. за № 984/21296) «Про затвердження Форми декларації митної вартості та правила її заповнення» (далі також - Наказ МФУ № 599 від 24.05.2012; документально пояснити розбіжності у платіжних дорученнях та фактурі; проформу-інвойс; копію митної декларації країни відправлення; каталоги, прайс-листи виробника товару; розрахунок ціни (калькуляцію); висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

На підтвердження заявленої митної вартості товару декларант подав такі документи: рахунок-фактуру (Інвойс) від 07.08.2020; комерційний інвойс № RF200806G від 22.09.2020; пакувальний лист від 22.09.2020; коносамент № SHWS220091813 від 30.09.2020; сертифікат на товар № 20С4403В5763/02385 від 29.09.2020; контракт поставки № ІМ02 від 06.08.2020 та додаток № 1 до контракту; договір № 010920-121 від 01.09.2020 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів; рахунок на оплату № 4615 від 09.11.2020; довідку про транспортні витрати від 11.09.2020, видану ТОВ «Хіллдом Логістікс»; міжнародну товарно-транспортну накладну № 528; платіжні доручення в іноземній валюті від 12.08.2020 та від 19.10.2020; митну декларацію країни відправлення.

Проте, 16.11.2020 Волинська митниця Держмитслужби прийняла рішення про коригування митної вартості товарів за № UA205100/2020/000015/2 та сформувала картку відмови № UA205100/2020/00179 у прийнятті митної декларації № UA205100/2020/010645 від 12.11.2020. У графі 33 цього рішення зазначено, що для підтвердження витрат, понесених на транспортування, декларант надав Довідку про транспортні витрати від 09.11.2020 №б/н. Згідно зі статтею 44.1 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Довідка про витрати на транспортування не належить до первинних документів. Відповідно до наказу МФУ № 599 від 24.05.2012 для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу). До митного оформлення подані платіжні дорученнями (№ 18 від 19.10.2020 та № 1 від 12.08.2020), які неможливо ідентифікувати з цим товаром. До митного оформлення не подана проформа, за якою здійснювалася передоплата за товар згідно з Додатком № 1 до контракту від 06.08.2020 №ІМ02.

Декларант надав копію МД країни відправлення № 17252575 від 22 вересня 2020 року, в якій не зазначено порт відвантаження товару, тобто неможливо перевірити чи вірно пораховані витрати на транспортування (складові митної вартості); декларант надано розрахунок ціни (калькуляцію).

У зв`язку з викладеним, керуючись положеннями Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року, МК України, вимогами частини шостої статті 54 МК України передбачено, що у зв`язку з неподанням декларантом документів згідно з переліком, та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МК України митниця може відмовити у визнанні заявленої декларантом митної вартості. Митницею відповідно до положень статті 55 та статті 57 МК України з декларантом проведена консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару. У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (стаття 59 МК України) та методу 26 (стаття 60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (стаття 62 МК України) та методу 2г (стаття 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України. Відповідно цінової інформації ЄАІС митна вартість становить товар № 1 (МД UA500110/2020/12610 від 06.10.2020 - 4,01 дол. США/кг).

16.11.2020 декларант подав МД № UA205100/2020/010808, за якою імпортований товар випущено у вільний обіг з наданням гарантій відповідно до розділу Х МК України.

Не погоджуючись із вказаним вище рішенням про коригування митної вартості товару, позивач оскаржив його до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що позивач подав до митного органу повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару, а відповідач не довів, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом (ціною договору). Наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, зокрема, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин першої, другої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою - третьою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII вказаного Кодексу та вказаною главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані зокрема: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право, зокрема: надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

А стаття 53 МК України регулює перелік та порядок подачі документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

Так, відповідно до приписів цієї статті у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

За змістом цих норм митний орган може витребувати від декларанта додаткові документи лише у разі, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, є ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

При цьому митний орган повинен вказати конкретні факти та обставини, які викликали такі сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки цих відомостей та вказати перелік документів, які необхідно надати для усунення цих сумнівів чи розбіжностей.

Якщо наданих відомостей недостатньо для підтвердження задекларованої митної вартості товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити ці складові та які документи необхідно подати для підтвердження відповідних складових.

Разом з тим відсутність у рішеннях про коригування митної вартості товарів підтверджень того, що надані декларантом для митного оформлення товару документи є недостатніми чи викликають сумнів у достовірності поданої інформації, та які документи повинні це підтвердити чи спростувати, свідчить про протиправність рішень щодо застосування іншого, ніж основний, методу визначення митної вартості товарів.

Водночас витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

За приписами статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний:

1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;

3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право зокрема:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Тобто, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Проте, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом і декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

Зокрема, статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 вказаного Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями вказаної статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень зазначеної статті, та про використаний при цьому метод (стаття 64 МК України).

Відповідно до частини першої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Тобто, згідно норм МК України, митним органом при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів повинна бути зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 у справі № 815/1670/17 висловив правову позицію про те, що в силу частини другої статті 55 МК України та вимог Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.

А наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з цим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

А відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій зокрема у постанові від 29.01.2019 у справі № 815/6827/17 (провадження № К/9901/59766/18).

Згідно з пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, (гр. 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості») посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 МК України з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Тобто, у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Всупереч цьому, у графі 33 рішення «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості», джерелом інформації для коригування митної вартості вказано номер і дата митної декларації: № МД UA500110/2020/12610 від 06.10.2020.

Тобто, це рішення не відповідає вимогам, встановленим частиною другою статті 55 МК України та Правилам заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що зазначена вище митна декларація не є релевантною щодо спірних правовідносин, а саме щодо виду, кількості, виробника, відправника, методу визначення митної вартості товарів; відповідачем не зазначено про обставини її прийняття, чи була вона оскаржена до суду тощо.

Верховний Суд у постанові від 05.02.2019 у справі № 816/1199/15 вказав, що сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

Крім того, у постанові від 14.08.2018 у справі № 821/1617/17 Верховний Суд зазначив, що відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України - прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відтак, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

З огляду на зазначене, формально нижчий рівень митної вартості імпортованих позивачем товарів від рівня митної вартості іншого митного оформлення (зокрема, митної декларації, на яку покликався відповідач в оскаржуваному рішенні і яка була використана ним як джерело інформації для здійснення коригування) не може розцінюватися як заниження останнім митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути безумовною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за визначеним в декларації митної вартості основним методом та достатнім доказом для обґрунтування скоригованого відповідачем значення митної вартості.

У постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі № 815/1670/17 суд вказав, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

У ході розгляду справи на підтвердження заявленої митної вартості за основним методом - за ціною договору (контракту) Товариство подало разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України, зокрема, зовнішньоекономічний договір (контракт) та додатки до нього, які містять необхідні відомості щодо сторін договору, комерційних умов поставки, вид, ціну та кількість товару; рахунок-фактуру (інвойс) та рахунок-проформу, які також визначають кількість та ціну товару; банківські платіжні документи, що стосуються придбаного товару, які є вичерпними та підтверджують усі складові митної вартості за першим (основним) методом визначення митної вартості товарів.

Зазначена у цих документах ціна товару вказана і в графі 42 митної декларації МД №UA205100/2020/010645 від 12.11.2020, що свідчить про відсутність будь-яких розбіжностей в числових значеннях вартості офісних стільців.

З приводу покликань митного органу на відсутність інформації в МД країни відправлення № 17252575 від 22.09.2020 про порт відвантаження товару, у зв`язку з тим, що у коносаменті № SHWS220091813 від 30.09.2020 зазначено порт завантаження Нінбо, Китай, а в митній декларації країни відправлення вже вказано порт виїзду - портова зона Чуаньшань м. Нінбо, колегія суддів зауважує, що за умовами Контракту доставка товару здійснювалась на умовах поставки FOB порт міста Нінбо, Китай відповідно до Інкотермс 2010, якщо інше не передбачено Додатками до цього Контракту. Проте, Додатком № 1 від 06.08.2020 до Контракту предбачені умови поставки FOB Німбо; також підтверджують місце відвантаження порт FOB Німбо проформа-інвойс, комерційний інвойс, сертифікат на товар, коносамент, рахунок на оплату, довідка про транспортні витрати.

Заявляючи вимогу про надання висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, митний орган не вказав, яким чином такий висновок може підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено; відтак, відсутність такого висновку не може бути взята до уваги при контролі митної вартості та бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару, позаяк ціна продажу імпортованих товарів - це ціна, зазначена саме відправником у рахунках-фактурах і такі (рахунок-проформа від 07.08.2020, рахунок-фактура (інвойс) від 07.08.2020) повністю підтверджують ціну продажу (14 308,00 дол. США).

До складових митної вартості також включено вартість транспортування товару до місця ввезення в Україну - Чорноморський рибний порт в контейнері № MRSU3111489 в сумі 56 275,00 грн, підтвердженням чого є коносамент № SHWS220091813 від 30.09.2020, довідка про вартість транспортних витрат від 09.11.2020, договір про перевезення від 01.09.2020 № 010920-121, рахунок на оплату № 4615 від 09.11.2020; довідка ТОВ «Хіллдом логістікс» про транспортні витрати від 09.11.2020 (видана згідно із Договором перевезення № 010920-121 від 01.09.2020, відповідно до п. 3.1 якого вартість послуг зазначається в рахунку Виконавця), за якою спірний вантаж перевозився у контейнері № MRKU4890098 по маршруту Нінбо, Китай - до митного кордону України - Чорноморський рибний порт. Страхування вантажу не здійснювалося. Вартість транспортування вантажу - 56 275,00 грн.

Із платіжних доручень видно, що позивач здійснив оплату компанії «Дзіньхуа Цзьйдін Лежа Компані Лімітед» на підставі платіжного доручення в іноземній валюті № 3 від 12.08.2020 в розмірі 9855,00 дол. США згідно Контракту № ІМ02 від 06.08.2020 та платіжного доручення в іноземній валюті № 18 від 19.10.2020 в розмірі 9380,00 дол. США згідно Контракту № ІМ02 від 06.08.2020; загальна сума оплати - 19 235,00 дол. США. Як вказав представник позивача, до цієї суми входить як оплата за товар згідно з Додатком № 1 від 06.08.2020 до Контракту - офісний стілець в кількості 392 шт. загальною вартістю 14 308,00 дол. США та 4927,00 дол. США як аванс за наступну партію товару згідно проформи-інвойсу від 07.08.2020 та Додатку № 2 від 25.12.2020, яким передбачено передоплату. Також підтвердженням належності платежів до Контракту з товаром, що поставлявся, у цій справі є рахунок-проформа від 07.08.2020, де зазначено, що сума авансу - 9855,00 дол. США, а сума залишку - 4455,00 дол. США; також вказано номер рахунку та банк продавця, що спростовує твердження відповідача про те, що подані платіжні дорученням неможливо ідентифікувати з Контрактом.

Як зазначено вище, з урахуванням приписів пункту 6 частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість задекларованого товару, є зокрема, транспортні (перевізні) документи; а відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості (Наказ МФУ № 599 від 24.05.2012 № 599), до документів, які підтверджують вартість перевезення, можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів.

Перелік документів, наведений у цих Правилах та визначений законодавством про державну митну справу, що надаються декларантом для підтвердження витрат на транспортування, не є вичерпним, а відтак надана перевізником відповідна довідка є допустимим доказом розміру таких витрат, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14.

А з урахуванням правової позиції Верховного Суду в справі № 814/800/15 (постанова від 03.12.2019) надані позивачем довідка про транспортні витрати та рахунок на оплату містять всі необхідні для підтвердження транспортних витрат відомості, при тому, що надана під час процедури митного оформлення товару довідка про транспортні витрати містить необхідну інформацію щодо складової митної вартості в частині понесених позивачем витрат на транспортування товару.

Представником позивача було долучено до відповіді на відзив на позовну заяву акт надання послуг № 4615 від 09.11.2020, виданий на підставі договору № 010920-121 від 01.09.2020 та рахунку на оплату № 4615 від 09.11.2020, про те, що виконавцем було виконано, зокрема, морський фрахт за межами митної території України: Нінбо, Китай - Чорноморський рибний порт на суму 56 275,00 грн.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами суду першої інстанції про безпідставність висновків відповідача у спірному рішенні про неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, та за рівнем, визначеним декларантом, при тому, що відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Вказане дає підстави вважати, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях, при тому, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у постановах від 12.03.2019 у справі № 826/2313/16, від 13.06.2019 у справі № 820/6315/15.

При цьому, надані позивачем документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що позивач надав достатні документи, передбачені МК України, необхідні для визначення митної вартості та які містять повну інформацію про митну вартість. Натомість відповідач, всупереч приписам частини другої статті 77 КАС України, не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості імпортованого товару, інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу, при тому, що в рішенні про коригування митної вартості товарів він не виконав обов`язку щодо наведення у порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

З приводу доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що загалом такі, зокрема, щодо розбіжностей в документах, невідповідностей тощо, були спростовані зазначеними вище доводами судів; при цьому до уваги були взяті всі надані сторонами з дотриманням вимог статті 79 КАС України докази, з урахуванням того, що розгляд справи відбувався за нормами КАС України. Що стосується решти доводів апеляційної скарги, то такі висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак відповідно до пункту 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 таке не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року в адміністративній справі № 140/1182/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин