Справа № 620/388/21
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/388/21 Суддя першої інстанції: Ткаченко О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М.,

при секретарі - Ткаченко В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом Громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 до Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2021 року позивач - Громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправним та скасування рішення (постанови) від 01.09.2020 року про заборону громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач - 105 прикордонний загін імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України (згідно до Директиви Адміністрації Державної прикордонної служби України від 09.06.2021 року № 82-ДСК перейменовано - Чернігівський прикордонний загін Державної прикордонної служби України) звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

31 січня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду, вх..№ 5384, від позивача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої позивач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає її не обґрунтованою, наголошує, що апелянтом жодним документом, жодним доказом не підтверджено надання якихось завідомо неправдивих відомостей, тобто відомостей по себе, які позивач насамперед, заздалегідь знав та усно усвідомлював що їх приховання можуть допомоги йому перетнути корон.

07 лютого 2022 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 6784, від 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із пандемією коронавірусу COVID-19 та збільшенням захворюваності у м. Києві, втім колегія суддів порадившись на місці ухвалила відмовити у задоволенні такого клопотання, з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів наголошує, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з довідки від 01.09.2020 року, складеної під час прийняття рішення про заборону в`їзду, підставою для прийняття оскаржуваного рішення слугував п. а) наказу Адміністрації державної прикордонної служби України від 05.12.2011 р. № 946 та частина перша статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», втім у зазначеній довідці та оскаржуваній постанові про заборону в`їзду в Україну відповідач не вказав, у чому саме полягають діяння, які є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду, обставини і характер вчинення особою діяння, відповідач в наведеній довідці та оскаржуваному рішенні обмежився лише зазначенням, що позивач двічі надав неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України, а саме 31.08.2020 року в пункті пропуску Виступовичі Житомирського прикордонного загону та 01.09.2020 року в пункті пропуску Нові Яриловичі Чернігівського прикордонного загону, разом з тим не вказує, які саме неправдиві відомості про себе були надані позивачем, яку неправдиву мету поїздки на територію України було надано громадянином Ізраїлю ОСОБА_1 , крім того, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження подання позивачем недостовірних відомостей щодо себе та мети поїздки ні 31.08.2020 року в пункті пропуску Виступовичі Житомирського прикордонного загону, ні 01.09.2020 року в пункті пропуску Нові Яриловичі Чернігівського прикордонного загону.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, Начальником відділення інспекторів ПС (тип А) відділу прикордонної служби «Добрянка» лейтенантом Горбань В.В. як уповноваженою особою підрозділу охорони державного кордону прийнято рішення від 01.09.2020 року про відмову у перетині державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з причин того, що позивач надав неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України (а.с.7).

Відповідачем надано суду акт відмови від дачі пояснень від 01.09.2020 року, згідно якого громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовився надавати пояснення щодо себе (а.с.72).

01.09.2020 року інспектором прикордонної служби - майстром - начальником групи відділу прикордонної служби Добрянка страшим прапорщиком Пилипчак С.В. винесено постанову про заборону в`їзду в Україну громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 3 (три) роки (а.с.5).

Мотивами прийняття вказаного рішення було те, що 01.09.2020 року в пункті пропуску Нові Яриловичі о 22.00 був виявлений громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 , який слідував на в`їзд в Україну з Республіки Білорусь в пішому порядку та під час здійснення прикордонного контролю двічі надав неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України, а саме 31.08.2020 року в пункті пропуску Виступовичі Житомирського прикордонного загону та 01.09.2020 року в пункті пропуску Нові Яриловичі Чернігівського прикордонного загону.

Аналогічні підстави для прийняття рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну викладені в довідці про наявність підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну від 01.09.2020 (а.с.6).

Позивач, вважаючи вищевказані рішення відповідача про заборону виїзду на територію України протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції, доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» 22.09.2011 р. № 3773-VI (далі - Закон №3773-VI).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною першою статті 13 Закону № 3773-VI визначено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України (частина третя статті 13 Закону № 3773-VI).

Так, порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства визначає Інструкція про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затверджена наказом Адміністрації державної прикордонної служби України від 05.12.2011 № 946 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 р. за № 1564/20302 (далі - Інструкція № 946).

Згідно підпункту а пункту 2.1 розділу ІІ Інструкції № 946 рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в`їзду в Україну) приймається органом охорони державного кордону в разі якщо при клопотанні про в`їзд в Україну іноземець подав про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи.

Пунктом 3.1 розділу ІІІ Інструкції № 946 передбачено, що у разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну в пункті пропуску старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску або у разі затримання особи за незаконне перетинання державного кордону поза пунктами пропуску старшим зміни прикордонних нарядів (далі - старший зміни) складається довідка. У довідці зазначаються: а) відомості про особу за такими обов`язковими реквізитами: Громадянство , Прізвище, ім`я особи , Стать , Дата народження (день, місяць та рік), Вид документа (паспортний документ, що підтверджує громадянство іноземця або посвідчує особу без громадянства), Серія, номер документа . Реквізит Прізвище, ім`я особи повинен зазначатися літерами верхнього регістру (великими літерами) у називному відмінку: для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь (залежно від виду документа) - латинськими або російськими літерами; для іноземців та осіб без громадянства інших держав - тільки латинськими літерами; б) обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду; в) у чому саме полягають діяння, які є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду, зокрема: обставини і характер вчинення особою діяння; результати досліджень паспортних документів такої особи чи візи; г) термін заборони в`їзду в Україну особі, визначений відповідно до пункту 2.3 розділу II цієї Інструкції. До довідки додаються копії сторінок паспортного документа особи, які містять фотокартку або інше зображення обличчя особи та відомості про неї ( Громадянство , Прізвище, ім`я особи , Стать , Дата народження (день, місяць та рік)), копії протоколів, постанов про вчинення особою адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена статтями 185-10, 202, 203, 203-1, 204-1, 204-2, 204-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (за наявності), віз або відміток уповноважених державних органів та результатів їх досліджень, пояснення свідків, витяги з баз даних про осіб, які перетнули державний кордон (далі - бази даних).

З вказаних вище правових норм вбачається, що відповідач, при прийнятті рішення про заборону виїзду на територію України зобов`язаний його мотивувати.

Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, серед іншого: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Так, як вбачається з довідки від 01.09.2020 року, складеної під час прийняття рішення про заборону в`їзду, підставою для прийняття оскаржуваного рішення слугував п. а) наказу Адміністрації державної прикордонної служби України від 05.12.2011 № 946 та частина перша статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Втім, у зазначеній довідці та оскаржуваній постанові про заборону в`їзду в Україну відповідач не вказав, у чому саме полягають діяння, які є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду, обставини і характер вчинення особою діяння.

Відповідач в наведеній довідці та оскаржуваному рішенні обмежився лише зазначенням, що позивач двічі надав неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України, а саме 31.08.2020 року в пункті пропуску Виступовичі Житомирського прикордонного загону та 01.09.2020 року в пункті пропуску Нові Яриловичі Чернігівського прикордонного загону, разом з тим не вказує, які саме неправдиві відомості про себе були надані позивачем, яку неправдиву мету поїздки на територію України було надано громадянином Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження подання позивачем недостовірних відомостей щодо себе та мети поїздки ні 31.08.2020 року в пункті пропуску Виступовичі Житомирського прикордонного загону, ні 01.09.2020 року в пункті пропуску Нові Яриловичі Чернігівського прикордонного загону.

Додатком № 1 до Інструкції № 946 затверджено бланк постанови про заборону в`їзду в Україну, відповідно до якого, в постанові в обов`язковому порядку зазначається частина та стаття Закону № 3773-VІ, на підставі якої приймається рішення про заборону в`їзду іноземця в Україну. Тобто, відповідно до зазначеного додатку Постанова про заборону в`їзду в Україну має містити таке формулювання: Керуючись частиною ____ статті ____ (статті 13, 14 або 26) Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства .

Проте, оскаржувана постанова містить посилання лише на статтю 13 Закону №3773-VІ, як на підставу для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки.

Довідка про наявність підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну від 01.09.2020 року також містить лише посилання на п. а) наказу Адміністрації державної прикордонної служби України від 05.12.2011 № 946, що не дає можливості встановити чітку норму, на підставі якої прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну.

Колегія суддів критично оцінює пояснення від 09.02.2021 року, відібрані у начальника відділення ІПС (тип А) ВПС «Добрянка» Горбаня Владислава Віталійовича, в яких останній зазначив, що під час здійснення прикордонного контролю було встановлено факт надання позивачем неправдивих відомостей, а саме заперечення факту перебування 31.08.2020 року в пункті пропуску Виступовичі Житомирського прикордонного загону з метою потрапити на територію України до міста Умань для святкування РОГ-ГА-ШАНА (а.с.32-33), оскільки вказані обставини не були відображені ні в довідці про наявність підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну від 01.09.2020 року, ні в оскаржуваному рішенні.

Крім того, подання особою неправдивих відомостей може бути підтверджено лише документально, а не показаннями особи, яка приймає оскаржуване рішення.

Варто також зазначити, що рішення від 01.09.2020 року про відмову у перетині державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було прийнято з причин того, що позивач надав неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України, а не на підставі пункту 10-1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з внесеними змінами, затвердженими постановою КМУ від 27.08.2020 № 757), а тому доводи відповідача в цій частині є недоречними.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

Я.М.Собків

Повний текст виготовлено 08 лютого 2022 року.