Справа № 160/21875/21
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
10 листопада 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.03.2021 року по день фактичного розрахунку при звільненні, а саме до 29.10.2021 року у сумі 112 396 гривень 22 копійки (сто дванадцять тисяч триста дев`яносто шість гривень 22 копійки), без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Обґрунтовуючи означені позовні вимоги позивач зазначив, що при звільненні з військової служби, відповідач протиправно не провів з позивачем повний розрахунок, а саме не виплатив грошову компенсацію вартості речового майна. Повний розрахунок було проведено відповідачем лише 29.10.2021 року. При цьому, оскільки грошова компенсація за затримку у виплаті грошової компенсації вартості речового майна, яка була виплачена позивачу лише 29.10.2021 року, відповідачем позивачу не відшкодована, є відповідні підстави для звернення до суду з даною позовною заявою.
10.12.2021 року від військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог. В мотивування своєї правової позиції відповідач зазначив, що відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільнені військовослужбовців Національної гвардії України та іншим особам, затвердженою наказом МВС України від 15.03.2018 № 200, позивачу було виплачено: надбавку за особливості проходження служби в розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років; премію за особистий внесок у загальні результати служби за період з «01» по «22» березня 2021 року в розмірі 135 відсотків посадового окладу; грошову компенсацію за невикористані 8 днів щорічної основної відпустки за 2021 рік, в розмірі 3 929 гривень 60 копійок; грошову компенсацію за невикористані 98 днів додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2015-2021 роки, в розмірі 48 137 гривень 60 копійок. Вислуга років позивача на «22» березня 2021 року становить: час служби в календарному обчисленні - 20 років 09 місяців 21 день; час служби в пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) - 08 років 01 місяць 27 днів. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Отже, станом на день прийняття наказу командира військової частини - 22.03.2019 року позивач погодив проведення з ним усіх необхідних розрахунків та відповідно не оскаржував своє звільнення та/або наказ про виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Протягом проходження служби у військовій частині та після звільнення із військової служби (до 07.06.2021) позивач не звертався з рапортом чи заявою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, також ще під час проходження військової служби позивачу неодноразово пропонувалось отримання з речового складу майна, яке йому належить, як основного способу здійснення забезпечення військовослужбовця, а не ціленаправленого неотримання речового майна та спричинення в подальшому до його компенсації коштами, у зв`язку із відсутністю окремо на рахунках частини коштів на такі виплати, проте позивач не погоджувався на дані пропозиції.
Відповідно до інформаційного запиту позивача від 07.06.2021, останньому було направлено лист від 16.06.2021 №6/36/33-687, у якому відповідачем, серед інших документів, було додано копію довідки №671 про вартість речового майна. В подальшому, 12.07.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно. Відповідач листом від 20.07.2021 №3/36/27/3-820 повідомив позивача, що попередня довідка №671 анульована (через допущені помилки при складанні) та надав позивачу нову довідку № 1043 про вартість речового майна, що належить до виплати. Також з метою виплати грошової компенсації за неотримане речове майно позивачу - відповідачем одразу було зроблено запит на виділення коштів до речової служби Центрального територіального Управління Національної гвардії України, про що також було повідомлено позивачу листом від 20.07.2021 №3/36/27/3-820.
Дніпропетровським окружним адміністративним судом у рішенні від 01.11.2021 було встановлено, що фактично спору про наявність у позивача права на нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно - не існувало. Після надходження коштів із Головного управління Національної гвардії України - позивачу одразу було здійснено компенсацію позивачеві за нетримане речове майно у сумі. Дніпропетровським окружним адміністративним судом було прийнято рішення про виплату позивачу компенсації неотриманого речового забезпечення та 02.11.2021 направлено копію даного рішення до відповідача. Відповідачем отримано копію даного рішення, яке тільки 01.12.2021 повинно було б вступити в законну силу та підлягати виконанню. Проте відповідачем було здійснено таку компенсацію раніше - після надходження на рахунок коштів від Головного управління Національної гвардії України - 29.10.2021. Відповідно відповідач, зі своєї сторони, здійснив всі необхідні та можливі дії щодо отримання позивачем компенсації, в установленому законодавством порядку (після отримання рапорту (заяви) позивача - відповідно до Порядку №178) та надходження таких коштів. Таким чином невиплата такої компенсації за неотримане речове майно раніше, від дня фактичної компенсації - є наслідком бездіяльності та дій виключно позивача, а відповідачем у належний строк було здійснено всіх необхідних заходів щодо виплати такої компенсації у встановлений строк.
Відповідач також зазначає, що стягнення з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 КЗпП України є безпідставним. Так, військовослужбовці при проходженні ними служби отримують грошове забезпечення. Поняття «грошове забезпечення» відрізняється від поняття «заробітна плата» і не корелюється з ним. Оскільки позивач проходив службу та одержував грошове забезпечення за рахунок держави, тобто, не знаходився в трудових відносинах з відповідачем, то відносно нього не розповсюджуються положення статей 116, 117 Кодексу законів про працю України. На момент звільнення з військової служби позивача, відповідно до чинного законодавства, з ним був проведений повний розрахунок.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2021 року зазначена вище справа розподілена та 11.11.2021 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи. Витребувано від військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України: 1) копії наказів про звільнення та виключення позивача зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення; 2) довідку про нарахування суми грошового забезпечення позивача перед звільненням з 01.01.2021 року по 22.03.2021 року із зазначенням середньоденного грошового забезпечення; 3) копію послужного списку позивача; 4) копію службової картки позивача; 5) копію грошового атестату позивача; 6) довідку про нараховані та виплачені позивачеві при звільненні суми коштів. Вказані витребувані письмові докази слід було подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду у строк до 10 грудня 2021 року. Судом попереджено військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України про можливість застосування судом заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу та винесення окремої ухвали у разі невиконання вимог даної ухвали суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2022 року у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено
У період з 28.12.2021 року по 19.01.2022 року включно суддя Прудник С.В. перебував у щорічній відпустці.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником бойових дій, про що свідчить копія посвідчення від 18.05.2015 року (Серія НОМЕР_3 ), яка наявна в матеріалах справи.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 22.03.2021 року №67 припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення: старшого лейтенанта ОСОБА_1 (Г-011539), командира 1-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення та звільненого відповідно до підпункту „а пункту 2 частини п`ятої, статті 26 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу з військової служби наказом командувача Національної гвардії України по особовому складу від 25.02.2021 № 32 о/с у запас у зв`язку з закінченням строку військової служби за контрактом, «22» березня 2021 року та для взяття на військовий облік направити із зарахуванням згідно статті 26-2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказу командувача Національної гвардії України від 27.12.2016 року № 902 на службу у військовому оперативному резерві першої черги командира військової частини Національної гвардії України до Новокадацького РТЦК та СП міста Дніпро Дніпропетровської області. Адреса проживання: АДРЕСА_1 , контактний телефон - НОМЕР_5 . Дружина - ОСОБА_2 , контактний телефон - НОМЕР_6 . Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в сумі 139 992 гривень 00 копійок. Згідно з Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільнені військовослужбовців Національної гвардії України та іншим особам, затвердженою наказом МВС України від 15.03.2018 № 200 виплачено: надбавку за особливості проходження служби в розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років; премію за особистий внесок у загальні результати служби за період з «01» по «22» березня 2021 року в розмірі 135 відсотків посадового окладу; грошову компенсацію за невикористані 8 днів щорічної основної відпустки за 2021 рік, в розмірі 3 929 гривень 60 копійок; грошову компенсацію за невикористані 98 днів додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2015-2021 роки, в розмірі 48 137 гривень 60 копійок. Вислуга років на «22» березня 2021 року становить: час служби в календарному обчисленні - 20 років 09 місяців 21 день; час служби в пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) - 08 років 01 місяць 27 днів. Підстава: припис від 22.03.2021 №18, рішення на премію, розрахунок вислуги років, рапорт старшого лейтенанта ОСОБА_1 .
Як було встановлена судом під час розгляду даної справи, листом від 16.06.2021 №6/36/33-687 відповідач, у відповідь на інформаційний запит позивача від 07.06.2021, надав останньому копію довідки №671 про вартість речового майна, що належить йому до виплати.
В подальшому, 12.07.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно.
Відповідач, листом від 20.07.2021 №3/36/27/3-820 повідомив позивача, що попередня довідка №671 анульована та надано позивачу нову довідку №1043 про вартість речового майна, що належить до виплати. Також, відповідач зазначив, що для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно останнім зроблено запит коштів до речової служби Центрального територіального Управління Національної гвардії України.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
На думку позивача, у зв`язку з тим, що з ним 29.10.2021 року відбувся фактичний розрахунок при звільненні, тому з відповідача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.03.2021 року по 29.10.2021 року у сумі 112 396 гривень 22 копійки.
Вважаючи, що відповідач провів фактичний розрахунок грошової компенсації за грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно з позивачем поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП, ОСОБА_1 звернувся до суду із даною позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі .
Згідно з ч.1 ст.9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Абзацом 1 частини 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до ч.2 ст.9 Закону № 2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Приписами пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008, передбачено, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Згідно з ч.3 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Таким чином, при звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу військової частини з військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини без проведення з ним остаточного розрахунку можливе лише за його письмовою згодою.
Судом встановлено, що позивач був звільнений з військової служби з виключенням зі списків особового складу військової частини 22.03.2021. Жодних фактичних обставин, які свідчили б про надання позивачем письмової згоди на виключення його зі списків особового складу військової частини без проведення з ним остаточного розрахунку, судом не встановлено.
Відповідно до довідки про розміри основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 року по 22.03.2021 року позивача нараховано грошове забезпечення у сумі 37 974,69 грн.
Загальна сума грошових коштів, що підлягали до виплати позивачу при звільненні, становить 97 822,35 грн (з розрахунку: 59 847,71 грн. + 37 974,64 грн.).
Отже, судом встановлено, що в період з 23.03.2021 року по 28.10.2021 року включно відповідачем допущено затримку повного розрахунку при звільненні позивача в частині невиплати суми 59 847,71 грн. як за невиплату компенсацію за неотримане речове майно. Вказаний період налічує 221 календарний день.
За частиною першою статті 47 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.
Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Верховний Суд України в постанові від 17.02.2015 в справі № 21-8а/15 зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Така правова позиція підтримана Верховним Судом.
Відповідно до довідки про розміри основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 року по 22.03.2021 року середньоденна заробітна плата позивача становить 468,82 грн.
Відтак, наслідком задоволення позову в означеній частині було б зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток в загальній сумі 103 587,12 грн. (468,82 грн. х 221).
При цьому, загальна сума грошових коштів, виплачених відповідачем для позивача на виконання судового рішення, становить 49 957,62 грн. з відрахуванням податків, зборів та інших платежів, 59 847,71 грн. без відрахування податків, зборів та інших платежів.
З аналізу статей 47, 116, 117 КЗпП України слідує, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Водночас за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Однак, встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
Верховний Суд України у постанові від 27.04.2016 у справі №6-113цс16 дійшов висновку, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, який має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Одночасно Верховний Суд України зауважив, що разом із тим необхідно брати до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц погодилася з таким висновком у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.
Водночас виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку.
З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 у справі №6-113цс16 і вказала, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.
З урахуванням наведеного вище, визначаючи розмір середнього грошового забезпечення, суд враховує, що позивач був звільнений з військової служби з 22.03.2021.
Отже, суд вважає, що до відповідача необхідно застосувати відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену статтею 117 КЗпП, та зобов`язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з дати виключення позивача з списків військової частини до моменту фактичного розрахунку. Окрім цього, суд бере до уваги такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.
Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям обчислюється у календарних днях.
Як було встановлено судом середньоденний заробіток позивача становить 468,82 грн.
Таким чином, для визначення суми середнього заробітку для виплати позивачу за порушення строків розрахунків при звільненні суд застосовує такий алгоритм.
Позивачу при звільненні нараховано 37 974,69 грн.
Отже, на дату звільнення позивач мав право на виплату грошових коштів в сумі 97 822,35 грн. (59 847,71 грн. + 37 974,69 грн.), що становить 100% сум, належних до виплати.
Тож, суд враховує термін затримки розрахунку такої суми заборгованості з 23.03.2021 року (наступного дня після звільнення позивача) по 28.10.2021 року (день, що передую дню коли позивачу надійшли кошти на банківський рахунок), що становить 221 календарний день.
Частка заборгованості 59 847,71 грн. в загальній сумі належних до виплати коштів (97 822,35 грн.) становить 61,17% (59 847,71 грн./ 97 822,35 грн.*100%).
Середній заробіток за період з 23.03.2021 року по 28.10.2021 року становить 63 364,24 грн.
Враховуючи приведені вимоги щодо пропорційності задоволення позовних вимог, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку за формулою: 103 587,12 грн. (468,72 грн. середньоденне грошове забезпечення * 221 календарний день за період з 23.03.2021 року по 28.10.2021 року) х 61,17%, що становить 63 364,24 грн.
Водночас, суд підкреслює, що сума, визначена позивачем внаслідок обчислення середнього заробітку за весь період, з часу звільнення позивача до часу виплати компенсації вартості речового майна становить 112 396,22 грн., що порушує принцип співмірності розміру простроченої заборгованості та майнових втрат позивача, покладає на відповідача надмірну відповідальність, а тому не підлягає до присудження судом на користь позивача.
Отже, в задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 112 396,22 грн. слід відмовити.
Оскільки в ході судового розгляду встановлено порушення відповідачем строків виплати належних при звільненні працівникові сум, то суд вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення із позивачем своєчасного і повного розрахунку при звільненні з військової служби.
Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення в сумі 63 364,24 грн.
Суд звертає увагу, що саме така правова позиція щодо обрахунку середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні викладена Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11. 2020 у справі № 480/3105/19.
Крім цього, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2019 року у справі № 2340/3023/18, згідно якої, суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні зменшується на суму податків і зборів.
Суд вважає, що в такий спосіб та із застосуванням наведеного вище алгоритму розрахунку буде досягнуто справедливого і розумного балансу між інтересами працівника та роботодавця, з урахуванням всіх істотних обставин справи, які встановлені судом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У ході судового розгляду справи учасники справи частково підтвердили обґрунтованість своїх вимог та заперечень, а відтак позов слід задовольнити частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.03.2021 року по 28.10.2021 року у сумі 63 364,24 грн. (шістдесят три тисячі триста шістдесят чотири гривні 24 копійки), без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник