Справа № 640/11804/20
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.11.2021 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо проведення перерахунку пенсії з урахуванням довідки Державного космічного агентства України від 08.02.2017 № 11/17 та виплати пенсії з обмеженням її максимальним розміром, починаючи з 01.01.2017 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, починаючи з 01.01.2017, з урахуванням проведених виплат;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення основного розміру призначеної 28.08.2002 пенсії з 74% грошового забезпечення на 70% грошового забезпечення з 01.01.2018 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії з 74% грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2018 з урахуванням проведених виплат;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення розміру призначеної мені з 01.01.2017 пенсії з урахуванням довідки Державного космічного агентства України від 08.02.2017 № 11/17 з 11991,70 грн. до 9115,20 грн. з 01.01.2017 року, до 9182,85 грн. з 01.01.2018 року, до 9216,68 грн. з 01.01.2019 до 9250,50 грн. з 01.01.2020 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії у розмірі 11991,70 грн. з 01.01.2017 до набуття права на пенсію у більшому розмірі, з урахуванням проведених виплат.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.11.2021 провадження у справі №640/11804/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - закрито.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем у даній справі спосіб захисту спрямований на виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Відтак, спір у справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, а тому наявні підстави для закриття провадження у справі.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що суд першої інстанції помилкового дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки позовні вимоги даного позову не є тотожними з вимогами визначеними у справі № 826/5472/18.

Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо: є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі № 11-257заі18, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Тобто, необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

При цьому, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави і предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого порушеного (на його погляд) права, проаналізувати та викласти свій висновок в судовому рішенні.

Колегією суддів встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.01.2019 у справі № 826/5472/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задоволено: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо зменшення з 01.12.2015 основного розміру призначеної ОСОБА_1 пенсії з 74% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії виходячи з 74% грошового забезпечення, починаючи з 01.12.2015, з урахуванням проведених виплат; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2017 з урахуванням довідки Державного космічного агентства України від 08.02.2017 №11/17; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії відповідно до довідки Державного космічного агентства України від 08.02.2017 №11/17, виходячи з 74% грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2017, з урахуванням проведених виплат до набуття права на пенсію у більшому розмірі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2021 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.01.2019 у справі № 826/5472/18. Рішення у справі № 826/5472/18 набрало законної сили, позивачу було видано виконавчий лист.

Дослідивши зміст позовних вимог у справі № 826/5472/18 та у цій справі № 640/11804/20, колегія дійшла висновку, що встановлені судом першої інстанції обставини не дають підстав ототожнювати предмет позову у даній справі з предметом позову у справі № 826/5472/18.

Предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення.

Як вбачається із змісту даної позовної заяви, предметом позову є, зокрема, зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеженням її максимальним розміром, починаючи з 01.01.2017, з урахуванням проведених виплат; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії з 74% грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2018 з урахуванням проведених виплат; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії у розмірі 11991,70 грн. з 01.01.2017 до набуття права на пенсію у більшому розмірі, з урахуванням проведених виплат.

При цьому, у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.01.2019 у справі № 826/5472/18 не досліджувалося питання: здійснення перерахунку та виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром починаючи з 01.01.2017; здійснення перерахунку та виплати призначеної пенсії з 74% грошового забезпечення починаючи з 01.01.2018 та здійснення перерахунку та виплати призначеної пенсії з 01.01.2017 у конкретному грошовому розмірі - 11991,70 грн.

Таким чином, предмет позову у справі № 826/5472/18 та у цій справі не є тотожним, оскільки позивачем оскаржуються різні дії відповідача щодо перерахунку пенсії, що виключає можливість закриття провадження у справі з посиланням на п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Стосовно висновків суду першої інстанції про те, що предмет позову у даній справі фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, тобто рішення у справі № 826/5472/18 і обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є способом виконання вказаного рішення, що свідчить про тотожність спорів, які виникли між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в межах даної справи предметом розгляду є вже новий спір, який не спрямований на виконання рішення у справі № 826/5472/18.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

З тексту ст. 6 Конвенції прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975, ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Відповідно до вимог ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що позивач фактично був позбавлений гарантованого Конституцією України, законами та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права на доступ до правосуддя, що полягає у безперешкодному отриманні судового захисту. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження у даній справі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт надав до суду належні докази, які підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

В свою чергу, відповідно до п. 4 ч. ст. 320 КАС України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо повернення на користь позивача судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.11.2021, колегія суддів зазначає наступне.

Питання розподілу судових витрат врегульовано положеннями статті 139 КАС України.

Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Аналізуючи положення ст. 139 КАС України колегія суддів приходить до висновку, що розподіл судових витрат, зокрема судового збору за подання апеляційної скарги, здійснює суд першої інстанції, що ухвалив рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. Право ж суду апеляційної інстанції на зміну цього розподілу виникає у зв`язку із зміною судового рішення або ухвалення нового по суті позовних вимог.

Отже, за правилами процесуального законодавства, прийняття рішення про скасування ухвали суду із направлення справи для продовження розгляду унеможливлює вирішення питання про зміну розподілу судових витрат, сплачених у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, так і про розподіл судових витрат, понесених у суді апеляційної інстанції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 756/6141/16-а, а також в ухвалах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 297/96/16-а, від 07.03.2018 у справі № 826/13401/15 та від 02.05.2018 у справі № 826/8062/15.

Таким чином, оскільки за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.11.2021 рішення по суті спору Шостим апеляційним адміністративним судом не приймається, то вирішення таким судом питання про розподіл судових витрат за правилами ч. ч. 1, 6 ст. 139 КАС України є неможливим.

Керуючись ст.ст. 139, 229, 243, 244, 250, 310, 312, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.11.2021 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 24.01.2022