Справа № 380/17834/21
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовною заявою до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (79005, м. Львів, вул. Івана Франка,25), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови ОСОБА_2 в підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області нової довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 01 січня 2021 року відповідно до вимог статей 43, 51 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», для здійснення обчислення та перерахунку з 01 січня 2021 року основного розміру його пенсії;

- зобов`язати Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (, вул. Івана Франка, 25, м. Львів, 79005) підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області нову довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) станом на 01 січня 2021 року, у відповідності до вимог статей 43, 51 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб», ст. 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з врахуванням положень пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції від 30.08.2017, згідно Додатку 2 до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-ІХ на 01 січня 2021 року у розмірі 3000,00 гривень, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками 2, 14, 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Відповідно до п.п. 1, 2 Постанови №103 чинних до 05.03.2019 позивач набув право на перерахунок пенсії з 01.01.2018 з урахуванням розміру окладу за посадою. Військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною, або аналогічною посадою, яку він займав на дату звільнення зі служби, визначеного станом на 01.03.2018 відповідно до Постанови №704. Одночасно у відповідача виник обов`язок виготовлення та направлення до ГУПФУ у Львівській області відповідної довідки про розмір грошового забезпечення позивача для перерахунку пенсії зі складовими визначеними у п. 1 Постанови №103. Така довідка була направлена з посадовим окладом та окладом за військовим званням визначеними прожитковими мінімумами для працездатних осіб на 01.01.2018 та без додаткових видів грошового забезпечення під час дії змін внесених Постанови №103 до Постанови №704. При цьому жодна з норм Постанови №704 не визнавалася постановою №103 нечинною та не скасовувалася.

У зв`язку з набранням законної сили 05.03.2019 судовим рішенням у справі №826/3858/18, яким визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45 Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб з 05.03.2019 відновилась дія п. 5 і додатку 2 до Порядку№45 у редакції станом на 24.02.2018 та довідка відповідача для перерахунку пенсії позивача з 01.02.2018 фактично втратила чинність.

Таким чином, з 05.03.2019 відбулося підвищення пенсії за рахунок додаткових видів грошового забезпечення відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону №2262-ХІІ та у відповідача виник обов`язок виготовлення та надання позивачу нової довідки для перерахунку пенсії з включенням додаткових видів грошового забезпечення.

Законом України «Про Державний бюджет на 2021рік» підвищено та встановлено на 01.01.2021 як прожитковий мінімум для працездатних осіб 2270, 00 грн., та мінімальну заробітну плату у розмірі 6000,00 грн.

Постановою Шостого апеляційного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, яка набрала законної сили визнано протиправним та нечинним п. 6 Постанови №103 яким було внесено зміни до п. 4 Постанови №704, тобто з 29.01.2020 відновлено первісну редакцію п. 4.

Відповідно до п. 4 Постанови №704 у відновленій редакції мусили збільшитись основні та додаткові складові грошового забезпечення.

Отже, з 01.01.2021 на переконання позивача, у нього виникло право на приведення розміру його пенсії у відповідність до норм п. 4 Постанови №704 із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб (але не менше 50% розміру мінімальних заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 встановлених на 01.01.2021 і саме у зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до відповідача.

Ухвалою суду від 23.10.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Вказано, що нормою п. 3 розділу ІІ Закону №1774-VІІ, який набрав чинності 01.01.2017 встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. І враховуючи те, що норма п. 3 розділу ІІ Закону №1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за приписи п. 4 Постанови №704 у редакції до внесення змін Постановою №103, відсутні підстави для обчислення розміру посадового окладу та окладу за військовим звання із використанням величини мінімальної заробітної плати.

Позивач надав відповідь на відзив. З доводами відповідача не погоджується. Вважає, що ні в Законі №1774-VІІІ, ні в будь яких інших нормативних актах законодавець ані прямо, ані опосередковано не забороняв застосовувати мінімальну заробітну плату до грошового забезпечення військовослужбовців та прирівняних до них осіб як компенсаторного виду їх соціального захисту. Грошове забезпечення військовослужбовців не є оплатою праці, заробітною платою, грошовим утриманням тощо або їх складовими в розумінні та термінології чинного законодавства.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС України).

У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці, суд приймає рішення у справі 08.02.2022.

Суд на підставі позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив, а також долучених письмових доказів, -

в с т а н о в и в :
Позивач, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Львівським обласним військовим комісаріатом видано довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 із зазначенням таких складових грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років. Відтак, з 01.01.2018 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області на підставі такої довідки проведено перерахунок пенсії позивача.

Далі, для перерахунку пенсії позивачу видано довідку з урахуванням грошового забезпечення станом на 05.03.2019 за посадою, відповідною його останній штатній посаді. Ця довідка видана на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 у справі №380/6128/20.

Позивач, 14.09.2021 звернувся до відповідача із запитом на надання публічної інформації (відповідно до закону України про доступ до публічної інформації») у якому вимагав виготовити та надати до ГУПФУ у Львівській області довідку про розмір грошового забезпечення станом 29.01.2020 для перерахунку пенсії з 01.01.2021 вказавши у ній збільшені розміри складових грошового забезпечення обчислені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб визначеного на 01 січня та на відповідний тарифний коефіцієнт.

Листом від 27.09.2021 №9236 Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомив позивача, що в Міністерстві оборони України з 01.03.218 за відповідною посадою встановлений посадовий оклад у розмірі 9730,00 грн., а за відповідним військовим званням - 1480,00 грн. які розраховано з прожиткового мінімуму. Саме в таких розмірах вони виплачуються і на даний час у міністерствах які застосовують Постанову №704. Таким чином, скасування п. 6 Постанови №103 не вплинуло на порядок визначення грошового забезпечення діючих військовослужбовців. Крім цього, з 29.01.2020 грошове забезпечення у Міністерстві оборони України не збільшувалося.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо підготовки та надання до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області оновленої довідки про розмір його грошового забезпечення, позивач звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі - Закон №2262-XII) пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вказана норма ст. 43 Закону №2262-XII безпосередньо визначає складові грошового забезпечення для обчислення пенсій. При цьому під обчисленням слід розуміти процес отримання результату за допомогою дій над числами, кожне з яких є конкретним цифровим вираженням розміру складових грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону №2262-XII усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку, у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

У свою чергу, додатки 1, 12, 13, 14 до п. 4 Постанови №704 містять примітки, у яких в якості розрахункової величини зазначений розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

Починаючи з 24.02.2018 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (далі - Постанова № 103), якою пункт 4 Постанови №704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, з 24.02.2018 змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме - замість розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) передбачено використання розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.

Суд також враховує, що Постановою №103 викладено у новій редакції п. 4 Постанови № 704, однак зміни у додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 внесені не були.

При цьому, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 попередні зміни п. 4 Постанови №704 (в редакції Постанови №103) скасовано та визнано протиправним, зокрема, п. 6 Постанови №103, згідно з якої було внесено зміни до п. 4 Постанови № 704, а тому, з дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18 діє редакція пункт 4 Постанови №704, яка діяла до зазначених змін.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно з п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності з 01.01.2017, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017.

Існування у даному випадку правової колізії між нормами пункту 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ та пунктом 4 Постанови №704 у редакції до внесення змін Постановою №103, та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 вирішується на користь положень Закону, як акту права вищої юридичної сили.

Оскільки норма п. 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою ніж приписи, 12, 13, 14 до Постанови №704, суд доходить висновку про необґрунтованість доводів позивача про наявність правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою заявника та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Судом також враховується, висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 по справі №240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, за якою після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

До доводів позивача стосовно того, що ряд постанов Верховного Суду серед яких постанова у справі №380/2465/21 та інші де суд дійшов аналогічних висновків не підлягають застуванню у зв`язку з авто розподілом справ не за спеціалізацією суддів оскільки у відкритті Касаційного провадження у даній справі після передачі касаційної скарги у справі №380/2465/21 (провадження №К/9901/30422/21) до секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення складу суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, Положенням про автоматизовану систему документообігу суду та Тимчасовими засадами використання автоматизованої системи документообігу суду відмовлено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений Законом станом на 01 січня, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Аналогічні правила діють при визначенні грошового забезпечення для перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби.

Щодо покликань позивача, на автоматичне відновлення, у зв`язку із прийняттям Шостим апеляційним адміністративним судом постанови від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, п.4 Постанови КМ України №704, суд зазначає, що пункт 6 Постанови №103 втратив чинність 29.01.2020, проте сама Постанова №704 викладена в редакції Постанови №103, де в пункті 4 зазначено: Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Відповідно до пункту 32 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 870 від 06.09.2005, визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України чи його скасування не поновлює дію актів, які визнані ним такими, що втратили чинність, чи які скасовані таким актом.

Дія акта Кабінету Міністрів України поновлюється шляхом прийняття відповідного акта або із зазначенням в тексті акта про визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України чи про його скасування.

Отже, визнання нормативно-правового акта таким, що втратив чинність, не поновлює дію попереднього акту.

Відповідний підхід неодноразово застосований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.08.2018 у справі №807/1332/17, від 19.03.2019 у справі №591/2813/17, від 22.04.2019 у справі №820/601/17, від 02.10.2019 у справі №804/215/18.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 №1-зп, від 09.02.1999 №1-рп/99, від 05.04.2001 №3-рп/2001, від 13.03.2012 №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні від 03.10.1997 № 4-зп Конституційний Суд України також надав роз`яснення стосовно порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами; конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному; звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього; загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - наступний закон скасовує попередній.

Відповідний підхід, зокрема, був застосований Верховним Судом під час винесення постанови від 21.11.2018 у справі № 700/668/16-а, в якій суд визнав, що суб`єкт владних повноважень під час розгляду питання, пов`язаного з реалізацією особою свого права, зокрема, права на соціальний захист, зобов`язаний застосовувати той закон або інший нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення відповідних правовідносин між особою та державою, в особі її уповноважених органів.

Таким чином, єдиний орган конституційної юрисдикції фактично передбачив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий нормативний акт скасовує положення нормативного акта, прийнятого раніше, якщо обидва ці акти регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення. Важливим є те, що Конституційний Суд України використав поняття прийняття акта, а не набрання чинності, оскільки існують випадки суттєвого розходження в часі цих двох юридичних фактів стосовно однопредметних актів.

На підставі аналізу наведених вище рішень Конституційного Суду України, що містять офіційні тлумачення положень Основного Закону стосовно дії нормативно-правового акта у часі, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення відповідних спірних правовідносин.

Суд зазначає, що автоматичне відновлення судом положень нормативного акта Кабінету Міністрів України також не узгоджується з положеннями Указу Президента України Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності від 10.06.1997 №503/97, який встановлює, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо більш пізній строк набрання ними чинності не передбачено в цих актах.

Крім того, чинне законодавство України не передбачає жодних випадків поняття відновлення в силі нормативних актів Уряду, які у встановленому порядку втратили чинність.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що доводи позивача про те, що скасування судом п. 6 Постанови №103 відновлюють раніше діючий порядок є безпідставними, оскільки чинне законодавство України не передбачає жодних випадків поняття відновлення в силі законів чи окремих їх норм, які у встановленому порядку втратили чинність.

Відповідач у своїй діяльності повинен керуватись, зокрема, обов`язковими до виконання постановами Кабінету Міністрів України, який за своїм конституційним статусом є вищим органом у системі органів виконавчої влади, при цьому відповідач не наділений правом діяти на власний розсуд всупереч вимог підзаконних нормативно правових актів, відступати від положень останніх, якщо такі є чинними, їх дія не зупинена, в порядку, передбаченому Конституцією і законами України, або вони не визнані неконституційними, протиправними, нечинними чи не скасовані у судовому порядку.

Відповідач діяв правомірно застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням позивача таку розрахункову величину, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018.

Крім того, позивачем не надано доказів того, що станом на 29.01.2021 відбулись зміни розміру грошового забезпечення, як обов`язкової передумови для виникнення у відповідача обов`язку зі складення довідки про розмір грошового забезпечення військовослужбовця для перерахунку пенсії з 01.02.2022, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Суд звертає увагу на те, що позивач покликається на різну природу регулювання оплати праці та грошового забезпечення, однак наголошує, що і те і інше регулювання безпосередньо стосується порушення майнових прав особи, які пов`язані зі звільненням з публічної служби.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема, у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю. Ба більше, процедура та порядок визначення грошового забезпечення на пряму залежить від зміни посадових окладів діючих військовослужбовців.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий ним не сплачувався при поданні позову і у задоволенні позову відмовлено повністю, суд не вирішує питання розподілу судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 263 КАС України, суд -

в и р і ш и в :
1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати не стягувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кравців О.Р.