Справа № 640/15827/20
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року, прийнятого за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання, -

В С Т А Н О В И В :

Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати припис відповідача від 20.01.2020 №42.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.09.2021 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.09.2021 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

КП ВО КМР (КМДА) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» звертає увагу, що подав до суду першої інстанції клопотання про розгляд справи в судовому засіданні, втім таке не розглянуто.

Позивач вказує, що суд першої інстанції не встановив період діяльності ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та початок діяльності КП ВО КМР (КМДА) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», що призвело до невірного встановлення обставин справи.

Також, судом першої інстанції не надано оцінки тому, що на час прийняття на облік лічильника у квартирі АДРЕСА_1 не існувало нормативно-правового акту, що регламентував вимоги до встановлення таких лічильників.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на діюче на той час законодавство, а саме: державні будівельні норми, зокрема В.3.2-2-2009, В.2.2.15, В.2.5.39, В.2.5-67:2013.

Позивач наголошує, що суд першої інстанції Акту обстеження по вул. Радунська, 5-Б від 24.01.2020 про обстеження житлового будинку, який підтверджує, що система опалення будинку не дозволяє встановлювати саме вузли розподільного обліку, а передбачає можливість встановлення приладів-розподілювачів теплової енергії на кожному опалювальному приладі квартири.

Також, позивач вказує, що документів на підтвердження того, що всі опалювальні прилади у квартирі обладнані приладами-розподілювачами теплової енергії, споживачем не надано, отже позовні вимоги КП ВО КМР (КМДА) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» підтверджені документально.

12.01.2022 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити таку без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

ГУ Держпродспоживслужби у м. Києві вважає, що позивач безпідставно та протиправно зняв з обліку індивідуальний лічильник ОСОБА_1 , який був погоджений та взятий на облік ще у 2017 році, чим порушив вимоги абз. 2 п. 10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення №630, відповідно до яких справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом 5 п. 15 цих Правил.

Також, відповідач вважає, що ДБН, на які посилається позивач, не можуть бути застосовані у даних правовідносинах.

Відповідач вказує, що твердження позивача, що вузол розподільного обліку в квартирі АДРЕСА_1 встановлений з порушенням вимог Порядку визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії №829 є безпідставним, оскільки матеріали справи не містять належні, допустимі, достатні докази щодо невідповідності індивідуального лічильника вимогам законодавства. При цьому, матеріали справи містять ряд належних та допустимих доказів, які підтверджують відповідність лічильника вимогам законодавства.

Відповідач звертає увагу, що такі докази як Акт обстеження від 13.11.2019 №13/11-1, копія ліцензії від 25.09.2018 №56-Л, не подавалися до суду першої інстанції.

Також, відповідач вважає, що до даної справи потрібно застосувати правові висновки Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 по справі №756/2361/20-ц.

Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо клопотання апелянта про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Матеріалами справи підтверджено, у грудні 2019 року до ГУ Держпродспоживслужби в місті Києві надійшло звернення гр. ОСОБА_1 , щодо порушень законодавства про захист прав споживачів КП «Київтеплоенерго».

ГУ Держпродспоживслужби в місті Києві, на підставі вказаного звернення за погодження Мінекономіки від 02.12.2019 №3633-06/50747-03, 26.12.2019 видало наказ №6696, направлення на проведення заходу від 26.12.2019 №5401.

На виконання вказаного, відповідач здійснив позаплановий захід (перевірку) у КП «Київтеплоенерго» за адресою: місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 83/53, у період з 08.01.2020 по 20.01.2020, предметом якого було дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів при наданні послуг з питань викладених у зверненні гр. ОСОБА_1 .

За результатами проведення позапланового заходу відповідач склав Акт від 20.01.2020 №6696-1, в якому зафіксовано порушення: абз. 2 п. 10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодно та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630.

Також, 20.01.2020 видано припис від №42 яким до 21.02.2020 зобов`язано КП «Київтеплоенерго»:

1. Усунути порушення вимог законодавства про захист прав споживачів, враховувати показання квартирного засобу обліку теплової енергії;

2. Про виконання припису та вжиті заходи надати інформацію Головному управлінню Держпродспоживслужби в місті Києві, з документальним підтвердженням до 21.02.2020, з підтвердженням проведення перерахунку в опалювальному періоді 2019-2020, з урахуванням показань приладів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі АДРЕСА_1 . Як вбачається з підпису, вказаний припис отримано 20.02.2020

Вважаючи вказаний припис протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що у КП «Київтеплоенерго» були відсутні правові підстави для зняття з обліку індивідуальний лічильник гр. ОСОБА_1 , який був погоджений та взятий на облік у вересні 2017 року.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Щодо тези апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та ненадання оцінки клопотанню позивача про розгляд даної справи в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що позовна заява зареєстрована в суді першої інстанції 13.07.2020. В подальшому, 16.07.2020 в суді першої інстанції зареєстровано клопотання позивача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження (вх.№03-14/100258/20). Як вбачається з ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.07.2020 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд надав оцінку вказаному клопотанню (з абзацу 3 аркуша 2 по абзац 2 аркуша 3 вказаної ухвали та пункт 2 резолютивної частини такої ухвали), втім вирішив здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

28.08.2020 суд першої інстанції зареєстрував клопотання позивача про виклик сторін у судове засідання (вх.№03-14/1213208/20).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.09.2020 відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.

Отже, зазначена теза апеляційної скарги не знайшла свого підтвердження, оскільки суд першої інстанції розглянув обидва клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Доказів подальшого звернення до суду першої інстанції з аналогічними клопотаннями матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V).

За визначенням, що міститься в абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону №877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Абзаци 5 та 6 ч. 1 ст. 6 Закону №877-V встановлює, що підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи територіального органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб територіального органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом.

На виконання абз. 11 ч. 1 ст. 6 Закону №877-V під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Як вбачається з матеріалів справи, позапланова перевірка КП «Київтеплоенерго» здійснювалася на підставі звернення фізичної особи ( ОСОБА_1 ) за погодженням центрального органу виконавчої влади виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю) (Мінекономіки), а відтак колегія суддів приходить до висновку, що така була призначена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Керуючись частинами 7 та 8 ст. 7 Закону №877-V на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Як вбачається з матеріалів справи, у ході позапланової перевірки відповідач прийшов до висновку, що позивачем щодо споживача - ОСОБА_1 порушено вимог абз. 2 п. 10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення №630, згідно якого справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Матеріалами справи підтверджено, що 27.04.2017 між ОСОБА_1 (замовник) та ТОВ «ТЕХЕНЕРГО-КЛІМАТ» (підрядник) укладено договір б/н, за яким підрядник зобов`язується здійснити продаж обладнання - прилад комерційного обліку теплової енергії (лічильника) (Gross-Wmz-UA заводський номер 16016207, датчик тепла №Ht13013805, виробництва України, занесений до Державного реєстру ДСТУ 3339-96 засобів вимірювальної техніки за №У2638, тепло лічильник провірено заводом-виробником в 2016 році, наступна повірка в 2020 році), а також виконати роботи з проектування та монтажу вузла обліку теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 . За наслідком виконання вказаного договору складено Акт прийняття на комерційний облік вузла обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення та Акт введення в експлуатацію вузла обліку теплової енергії від 29.04.2017.

Як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, вказаний лічильник у вересні 2017 року прийнято на облік ПАТ «КИЇВЕНЕРГО».

04.10.2019 позивач сформував лист №30/1/1/4550 власнику о/р 30100 за адресою: АДРЕСА_1 , в якому вказано, що з метою приведення порядку ведення обліку кількості спожитих послуг та порядку нарахування плати за спожиті послуги з централізованого опалення у відповідності до вимог чинного законодавства, КП ВО КМР (КМДА) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» просить надати акт обстеження із відповідним висновком, складеним у відповідності до вимог п. 4 Порядку визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії №829, суб`єктом господарювання, що має ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з метою підтвердження технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку у квартирі. Також, попереджено, що у випадку ненадання вищезазначеного акту КП ВО КМР (КМДА) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» буде здійснювати нарахування за спожиту послугу з централізованого опалення без урахування показань вузлів розподільчого обліку теплової енергії.

Закон України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 №2633-IV (далі - Закон №2633-ІV в редакції від 15.04.2017) визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.

За визначенням, що міститься у ст. 1 Закон №2633-ІV прилад комерційного обліку теплової енергії - засіб вимірювальної техніки, що має нормовані метрологічні характеристики і тип якого занесений до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, на основі показань якого визначається обсяг спожитої теплової енергії.

Відповідно до абз. 17 ст. 6 Закон №2633-ІV державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах, зокрема, забезпечення впровадження засобів обліку і приладів регулювання споживання теплової енергії.

З 21.07.2005 діють Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (надалі - Правила №630), які регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).

На виконання п. 9 Правил №630 у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача.

Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця.

На виконання абз. 2 п. 10 Правил №630, справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

За приписами п. 15 Правил №630 засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку:

з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці;

з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період.

У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.

Редакція вказаної норми діяла до 26.12.2019.

Колегія суддів зауважує, що позивач не надав доказів того, що він виконав законодавчі приписи та здійснив повірку лічильника ОСОБА_1 , натомість, як підтверджено матеріалами справи 04.10.2019 вказав в листі до вказаної особи про зміну порядку обліку лічильників та можливе застосування до такого нарахування плати за спожите тепло на загальних підставах без врахування показань його вузла розподільного обліку теплової енергії. Натомість абз. 5 п. 15 Правил №630 встановлює лише одну підставу для нарахування плати за спожиту теплоенергію за нормативами споживання - несправність засобів обліку теплової енергії, що не підлягають усуненню. Колегія суддів підкреслює, що позивач не надав доказів, що тепловий лічильник гр. ОСОБА_1 містить несправності, які неможливо усунути, доказів проведення періодичної повірки вказаного приладу, тощо.

Крім того, колегія суддів зауважує, що вказана норма не містить застереження щодо того, що у разі виявлення несправності споживачу буде перерахована сума сплати за спожиту теплову енергію за календарний рік (лист позивача до ОСОБА_1 складений в жовтні 2019, втім позивач вказує, що перерахунок буде здійснено також і за 2019 рік).

Отже, колегія суддів вважає, що відповідач встановив порушення позивачем саме абз. 2 п. 10 Правил №630.

Надаючи оцінку іншим доводам апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

За визначеннями, що наведені в ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22.06.2017 №2119-VIII (далі - Закон №2119-VIII):

абонентський облік вузла обліку (далі - абонентський облік) - процедура реєстрації та періодичний огляд вузлів обліку для використання показань вузлів обліку з метою комерційного або розподільного обліку;

вузол обліку - комплекс пристроїв (у тому числі засобів вимірювальної техніки, що відповідають вимогам технічних регламентів), допоміжного обладнання та матеріалів до них, призначений для вимірювання спожитої теплової енергії та води, а також технічної реєстрації результатів такого вимірювання, включаючи засоби дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності);

вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів;

обслуговування вузлів обліку - огляд, опломбування/розпломбування, періодична повірка (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж), ремонт засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною вузла обліку, забезпечення дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності), ремонт та заміна допоміжних засобів вузла обліку, а за згодою власника (співвласників) будівлі також охорона або страхування вузла обліку;

прилад - розподілювач теплової енергії - прилад або комплекс обладнання та матеріалів до них, що встановлюється на опалювальному приладі системи опалення будівлі, використовується для визначення частки споживання теплової енергії окремим опалювальним приладом споживача у загальному споживанні відповідно до показань вузла комерційного обліку та відповідає вимогам, визначеним методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;

розподільний облік комунальних послуг (далі - розподільний облік) - визначення за допомогою вузла розподільного обліку (приладу - розподілювача теплової енергії) та/або за встановленими правилами (методиками) у передбачених цим Законом випадках кількісних показників отриманої споживачем комунальної послуги, на підставі яких здійснюється розподіл показань вузла комерційного обліку між споживачами в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.

Стаття 4 Закон №2119-VIII встановлює, що оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги.

Власники (співвласники) приміщень у будівлі, в якій окремі приміщення є самостійними об`єктами нерухомого майна, у разі приєднання такого будинку (будівлі) до зовнішніх інженерних мереж або обладнання такого будинку (будівлі) системою автономного теплопостачання, автономного гарячого водопостачання, автономного водопостачання зобов`язані забезпечити оснащення належних їм приміщень вузлами розподільного обліку відповідно теплової енергії, гарячої води, питної води, крім випадків, передбачених частинами п`ятою - сьомою цієї статті.

Власник (співвласники) будівлі, в якій окремі приміщення не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, у разі приєднання такої будівлі до зовнішніх інженерних мереж або обладнання такого будинку (будівлі) системою автономного теплопостачання, автономного гарячого водопостачання, автономного водопостачання зобов`язаний забезпечити оснащення таких приміщень вузлами розподільного обліку відповідно теплової енергії, гарячої води, питної води, крім випадків, передбачених частинами п`ятою - сьомою цієї статті.

Оснащення приміщень вузлами розподільного обліку теплової енергії у випадках, передбачених частинами другою і третьою цієї статті, здійснюється у кожному місці відгалуження систем опалення та водопостачання у приміщення.

Встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії, приладів - розподілювачів теплової енергії у квартирах, інших житлових і нежитлових приміщеннях, які на законних підставах від`єднані від відповідних централізованих систем опалення та/або гарячого водопостачання, не обов`язкове.

Встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії, приладів - розподілювачів теплової енергії у приміщеннях (місцях) загального користування будівлі не обов`язкове.

Вузли розподільного обліку теплової енергії у випадках, коли це технічно неможливо, не встановлюються.

У такому разі для визначення обсягу теплової енергії, спожитої на потреби опалення, на всіх опалювальних приладах (крім розташованих у приміщеннях (місцях) загального користування багатоквартирних будинків) особами, визначеними частинами другою і третьою цієї статті, повинні бути встановлені прилади - розподілювачі теплової енергії, крім випадків, коли це економічно недоцільно.

Модель приладу - розподілювача теплової енергії визначається власником (співвласниками) будівлі за погодженням з виконавцем комунальної послуги або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги.

Усі опалювальні прилади при застосуванні вузлів розподільного обліку теплової енергії або приладів - розподілювачів теплової енергії обладнуються автоматичними регуляторами температури повітря у приміщенні відповідно до будівельних норм.

Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії затверджується Кабінетом Міністрів України. За наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим.

У разі якщо на день набрання чинності цим Законом будівлі, зазначені у частинах другій і третій цієї статті, були приєднані до зовнішніх інженерних мереж або обладнані системою автономного теплопостачання, автономного гарячого водопостачання, автономного водопостачання, власники (співвласники) таких будівель (приміщень у них) зобов`язані забезпечити оснащення приміщень у них вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії відповідно до положень цієї статті протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Якщо на день набрання чинності цим Законом 100 відсотків самостійних об`єктів нерухомого майна у будівлі оснащено вузлами розподільного обліку витрат теплоносія (засобами обліку гарячої води) у системі опалення, встановленими відповідно до будівельних норм та проектної документації, вони можуть використовуватися для цілей розподільного обліку.

Оснащення систем опалення будівель для здійснення розподільного обліку теплової енергії вузлами розподільного обліку витрат теплоносія (засобами обліку гарячої води) забороняється.

Органи місцевого самоврядування згідно із затвердженими відповідно до законодавства програмами можуть приймати рішення про виділення коштів з місцевого бюджету на оснащення вузлами розподільного обліку теплової енергії або приладами - розподілювачами теплової енергії у приміщеннях будівель, які на день набрання чинності цим Законом були приєднані до зовнішніх інженерних мереж.

Право власності на встановлені відповідно до цієї статті вузли розподільного обліку/прилади - розподілювачі теплової енергії належить власникам (співвласникам) приміщень, у яких такі вузли обліку встановлені, якщо інше не встановлено законом або договором.

Позивач в апеляційній скарзі вказує, що Актом обстеження від 13.11.2019 №13/11 за адресою: вул. Радунська, 5Б, споживач: ОСОБА_3 зроблено висновок, що технічна можливість встановлення вузлів розподільчого обліку відсутня, у зв`язку з невиконанням п. 1 Постанови №829. Споживачу рекомендовано встановити прилади-розподілювачі теплової енергії на радіаторах опалення. Вказаний акт підписаний директором ТОВ «Аварійно-ремонтна компанія» Тіщенко В.В. Також, позивач вказує, що суд першої інстанції не надав оцінки вказаному документу.

Колегія суддів наголошує, що матеріали справи, які перебували на розгляді в суді апеляційної інстанції не містять копії Акту обстеження від 13.11.2019 №13/11, отже суд першої інстанції не міг оцінити в якості доказу вказаний документ. Крім того, колегія суддів зауважує, що позивач не навів жодного обґрунтування неможливості подати такий документ до суду першої інстанції, натомість надав такий лише під час апеляційного перегляду даної справи.

Колегія суддів керуючись ч. 3 ст. 308 КАС України та відсутністю з боку позивача пояснень причин неподання вказаного Акту не може вважати такий неподаним до суду першої інстанції з поважних причин. Поряд з цим з Акту обстеження від 13.11.2019 №13/11 не вбачається чи таке обстеження здійснено щодо всього будинку за адресою: АДРЕСА_4 , чи щодо споживача ОСОБА_3 чи до споживача - власника о/р НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

Втім, до суду першої інстанції позивач подав Акт обстеження б/н від 24.01.2020 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , згідно якого комісія у складі головного інженера КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» Синельника Г.Д., начальника ЖЕД №319 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» Коновала А.В., заступника начальника районного відділення збуту №6 СП «ЕНЕРГОЗБУТ» КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» Юрченка С.Є. обстежено житловий будинок на предмет визначення відповідності будинкової системи централізованого опалення критерія технічної можливості встановлення вузлів розподільчого обліку теплової енергії, визначених Порядком №829. Так, зроблено висновок, що у зв`язку з невідповідністю внутрішньо будинкової системи опалення трьом нормативно-визначеним критеріям, у тому числі й визначених Порядком, технічна можливість встановлення вузлів розподільчого обліку - відсутня. Споживачам необхідно рекомендувати розглянути можливість встановлення приладів-розподілювачів врегульованих зазначеним Порядком.

Колегія суддів, проаналізувавши оспорюване рішення суду першої інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги, що таки не був досліджений, оскільки таке містить аналіз Акту обстеження б/н від 24.01.2020 та відповідні висновки щодо нього.

На виконання п. 4 Порядку визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2018 №829, технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку визначається під час обстеження внутрішньобудинкової системи опалення суб`єктом господарювання, що має ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з обов`язковим переліком робіт з монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання шляхом встановлення відповідності кожному з критеріїв у форматі так/ні, визначених у пункті 6 цього Порядку, про що складається акт обстеження у довільній формі, у якому зазначається висновок за результатами обстеження, прізвище, ім`я, по батькові виконавця обстеження. Якщо у висновку зазначено, що технічна можливість встановлення вузла розподільного обліку теплової енергії відсутня, зазначається критерій з переліку згідно з пунктом 6 цього Порядку, якому не відповідає внутрішньобудинкова система опалення, а також можуть зазначатися заходи, здійснення яких дозволить встановити вузли розподільного обліку.

На думку колегії суддів, указаний акт не може вважатися належним та допустимим доказом, що підтверджує неможливість встановлення у будинку за адресою: АДРЕСА_4 вузлів розподільного обліку, оскільки, він складений суб`єктами, що мають ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з обов`язковим переліком робіт з монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання.

Колегія суддів звертає увагу, що Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2018 №829, Порядок прийняття приладу обліку на абонентський облік, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 12.10.2018 №270, ДБН В 2.2.-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», на які посилається позивач, почали діяти після того як у 2017 гр. ОСОБА_1 був встановлений лічильник за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, як вірно зазначив суд першої інстанції, Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2018 №829 не передбачає порядку зняття з обліку тих лічильників споживачів, які були погоджені та взяті на облік після набуття чинності цієї постанови, та не встановлює заборони щодо врахування показників по даним лічильникам, які надаються споживачами. Так як і не вимагає вказаний Порядок повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку та відповідно з новою процедурою, який раніше був прийнятий на абонентський облік.

Крім того, відповідно до п. 12 Порядку прийняття приладу обліку на абонентський облік, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 12.10.2018 №270 не вимагається повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку (приладу - розподілювача теплової енергії), який раніше був прийнятий на абонентський облік, в приміщенні реконструйованої, капітально відремонтованої будівлі, якщо реконструкція, капітальний ремонт будівлі були здійснені без заміни такого вузла обліку (приладу - розподілювача теплової енергії).

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо вказаної норми, а саме те, що навіть у разі здійснення реконструкції, капітального ремонту будівлі (без заміни вузла обліку) повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку не проводиться.

Також в матеріалах справи наявний лист Міністерства розвитку громад та територій України від 11.02.2020 №7/9.3.1/2349-20, в якому вказано, що оснащення окремих жилих та нежилих приміщень вузлами розподільного обліку теплової енергії регулюється Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Порядком визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2018 №829, Порядком оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку, затвердженим Наказом 09.08.2018 №205, Порядком прийняття приладу обліку на абонентський облік, затвердженим Наказом 12.10.2018 №270, та зазначає наступне: «Порядок №829 визначає процедуру визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, інформацію, яка має бути зазначена в акті обстеження внутрішньобудинкової системи опалення для визначення можливості встановлення вузлів розподільного обліку. При цьому слід зауважити, що технічна можливість визначається перед встановленням вузлів розподільного обліку. Отже, на вже встановлені відповідно до проектів прилади розподільного обліку теплової енергії, які прийнято на абонентський облік до затвердження Порядку, складання акту про технічну можливість їх встановлення Порядком не вимагається».

На думку колегії суддів необґрунтованими є посилання позиваач на рішення судів у справах №754/2479/20, №753/2748/20, №756/12036/19, №759/13222/20, оскільки вони не створюють преюдиції щодо спірних правовідносин та не є постановами Верховного Суду, які є обов`язковими для врахування судами.

Колегія суддів звернула увагу на тезу апеляційної скарги, що відповідно до правоустановчих документів КП ВО КМР (КМДА) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» не є універсальним правонаступником ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», адже відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України та договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 №602-18, а набув право вимоги лише на заборгованість, натомість індивідуальні лічильники тепла були взяті на абонентський облік ПАТ «КИЇВЕНЕРГО». Втім колегія суддів не вважає суттєвим вказане для обставин даної справи, оскільки саме позивач зняв з обліку лічильник гр. ОСОБА_1 та вважає за необхідне здійснити перерахування плати споживача за 2019-2020 роки.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; п. 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; п. 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; п. 29).

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 310, 315, 316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан