Справа № 280/6061/20
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2022-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 280/6061/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрко І.В., суддів: Олефіренко Н.А., Чумака С.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року в адміністративній справі №280/6061/20 (головуючий суддя першої інстанції Батрак І.В.) за позовом Головного управління ДПС у Запорізькій області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 03.09.2020 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача податковий борг зі збору при поданні ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів та клеймування держпробірним клеймом до казен у розмірі 1064409,77 грн., а також за рахунок готівкових коштів, що належать такому платнику.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно з обліковою карткою платника у відповідача наявна заборгованість, яка виникла в результаті несплати у встановлені законодавством строки узгодженої суми податкового зобов`язання зі збору при поданні ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів та клеймування, донарахованого контролюючим органом за результатом перевірки. Позивачем вживалися заходи щодо стягнення податкової заборгованості у встановленому законодавством порядку, проте борг у добровільному порядку відповідачем не сплачено. На час розгляду справи у суді заборгованість відповідачем не погашена, а тому підлягає примусовому стягненню у судовому порядку.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 зі збору при поданні ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів та клеймування держпробірним клеймом до казен у розмірі 1064409,77 грн..

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції прийняв необґрунтоване та невмотивоване рішення, яке суперечить нормам чинного законодавства. Скаржник зазначає, що не отримував від контролюючого органу у встановлений законодавством строк, а ні акту перевірки, а ні податкового повідомлення-рішення, на підставі якого винесена податкова вимога. Також апелянт зазначає, що оскаржив вказане податкове повідомлення-рішення у судовому порядку. На думку апелянта, оскільки даний податковий борг оскаржується в суді, то таке грошове зобов`язання не можна вважати узгодженим, тому спірна податкова вимога підлягає скасуванню.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, а тому в суді апеляційної інстанції справу вирішено на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2021 року провадження у даній справі зупинялось до набрання законної сили судовим рішенням у справі №280/8709/20.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Відповідач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) зареєстрований фізичною особою-підприємцем 29.05.2001 року за адресою: АДРЕСА_1 , та 07.02.2008 року відомості про підприємця внесені до Реєстру (номер запису: 0040718).

Видами діяльності відповідача є: 32.12 Виробництво ювелірних і подібних виробів (основний); 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 46.48 Оптова торгівля годинниками та ювелірними виробами; 47.77 Роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах; 95.25 Ремонт годинників і ювелірних виробів, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.5)

Актом від 18.06.2019 року №431/08-01-13-05/, який складений за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки відповідача, встановлені порушення вимог ст.3 Закону України від 26.06.1997 року №400/97-ВР «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», п.8 ч.1 ст.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 року №1740 «Про затвердження Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій», а саме: відповідачем не сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з клеймування ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, який нарахований за період з 01.07.2017 року по 31.05.2018 року в розмірі 1064409,77 грн. Вказаний акт надсилався на адресу відповідача поштою, проте кореспонденція повернулась без вручення адресату.(а.с. 8-12)

На підставі вказаного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 12.08.2019 року, яким відповідачу визначено суму грошового зобов`язання зі збору при поданні ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів на клеймування (код б/к 24140200) на загальну суму 1064409,77 грн..

Вказане податкове повідомлення-рішення з розрахунком надіслано відповідачу 13.08.2019 року, проте повернуто на адресу контролюючого органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання»(а.с.14-16).

Згідно із даними облікової картки платника податків у ФОП ОСОБА_1 станом на 30.09.2019 року наявна заборгованість зі збору при поданні ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів на клеймування держпробірним клеймом до казен в розмірі 1064409,77 грн..

Контролюючим органом, на адресу відповідача поштою направлена податкова вимога від 10.12.2019 року №60482-50/829 на суму 1064409,77 грн., яка вручена особисто скаржнику 16.12.2019 року , про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення (а.с. 19).

Зважаючи на несплату відповідачем у добровільному порядку узгодженого зобов`язання у встановлені законодавством строки, контролюючий орган звернувся з вимогами про стягнення податкового зобов`язання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення контролюючого органу з даним позовом, відповідачем заборгованість зі збору при поданні ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів та клеймування держпробірним клеймом до казен у розмірі 1064409,77 грн. не сплачена, заборгованість перед бюджетом не погашена, доказів протилежного відповідач суду не надав, доводи позивача не спростував.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України.

Згідно пункту 86.1. статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 86.8. статті 86 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

При цьому, згідно із пунктом 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідачем - ФОП ОСОБА_1 вказане податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 12.08.2019 року було оскаржено в судовому порядку.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.01.2022 року, у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області відмовлено (а.с. 74-76).

Відповідно до статті 325 КАС України рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року набрало законної сили 13.01.2022 року.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із пунктом 31.1 статті 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Згідно пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Згідно пункту 59.3 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Пункт 59.4 статті 59 ПК України передбачає, що податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Отже, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов`язку та виникнення у нього податкового боргу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.05.2020 року у справі №804/4735/16.

Відповідачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції буд-яких доказів погашення податкового боргу не надано та в матеріалах справи такі докази відсутні.

З урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що ГУ ДПС у Запорізькій області при зверненні до суду діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що встановлені чинним законодавством, а судом першої інстанції прийнято обґрунтоване та вмотивоване рішення про задоволення позовних вимог.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обґрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року в адміністративній справі №280/6061/20 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року в адміністративній справі №280/6061/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя І.В. Юрко

суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.Ю. Чумак