Справа № 320/12765/20
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Строяновської О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Приватного підприємства «Пром Агро Рось» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень, за апеляційною скаргою Київської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року, -

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року Приватне підприємство «Пром Агро Рось» (далі - позивач, ПП «Пром Агро Рось») звернулось у суд з позовом до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, скасування картки відмови.

На обґрунтування позову зазначає, що митницею в оскаржуваному рішенні не вказано, які підстави дають обґрунтовану можливість уважати, що декларантом заявлено неповні чи/або недостовірні відомості саме щодо митної вартості заявленого до декларування товара, зокрема, не вказано, які саме складові митної вартості є непідтвердженими і як вони впливають на митну вартість товару.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, Київська митниця Державної митної служби України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог скарги апелянт зазначає, що декларантом додатково не надано на запит митниці для підтвердження заявленої вартості товарів документів у повному обсязі, а ті, що були надані, містили розбіжності та не підтверджували числові значення складових вартості товару. Таким чином, апелянт зазначає, що рішення про коригування митної вартості було винесено митницею правомірно, проте суд першої інстанції не прийняв до уваги виявлені митним органом розбіжності щодо транспортних засобів, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог та скасування рішення митниці про коригування митної вартості товарів.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що 08 травня 2020 року між Yancheng Sunlight Industry Co., Ltd., компанією, зареєстрованою в Китайській Народній Республіці, (далі - продавець), та Приватним підприємством "Пром Агро Рось" був укладений контракт №08/05-2020 (далі - контракт), відповідно до пунктів 1.1, 2.1, 6.1 та 6.2 якого продавець зобов`язується продати, а позивач - купити товари на умовах поставки FOB Нінбо порт відповідно до Incoterms 2010. Попередні кількість, асортимент, ціни кожної поставки зазначаються в проформі-інвойсі.

Асортимент, кількість та ціна товару фактичної поставки зазначаються в комерційному інвойсі, який є невід`ємною частиною контракту.

Ціни на товар наводяться в проформі-інвойсі та включають вартість експортного пакування.

Передоплата відповідно до контракту повинна бути здійснена позивачем в доларах США в розмірі 100% шляхом банківського переказу.

Перша частина передоплати (завдаток) вноситься в розмірі 20% від суми, зазначеної в проформі-інвойсі, шляхом банківського переказу. Друга частина передоплати 60% вноситься після отримання копії транспортної накладної (коносамента) і відповідно до комерційного інвойса та третя частина передоплати 20% здійснюється протягом 10 днів після дати видачі митної декларації.

Третя частина оплати розраховується як різниця між вартістю поставки, вказаною в комерційному інвойсі, передоплатою (завдатком), здійсненою згідно з проформою-інвойсом, та другою передоплатою шляхом банківського переказу.

Позивач має право вирахувати втрати з третьої частини оплати якщо якість товару є невідповідною.

20 червня 2020 року продавець виставив позивачу до сплати проформу-інвойс №SLPPA30 на загальну суму 37581,45 доларів США. Відповідно до проформи-інвойса №SLPPA30 від 20 червня 2020 року товар постачається на умовах FOB Нінбо, умови оплати - 20% передоплати.

15 липня 2020 року позивач відповідно до проформи-інвойса №SLPPA30 від 20 червня 2020 року перерахував на користь продавця 7516,29 доларів США згідно з платіжним дорученням №0715, що складає 20% від вартості товару, вказаної в проформі-інвойсі (37581,45 доларів США х 20%).

31 серпня 2020 року продавець виставив позивачу до сплати комерційний інвойс №CI-SLPPA30 на загальну суму 36171,65 доларів США, в якому міститься посилання на проформу-інвойс №SLPPA30, а також зазначені умови поставки - FOB Нінбо та умови оплати - 60% після отримання копії транспортної накладної, 20% - після прибуття товару на склад.

17 вересня 2020 року позивач відповідно до комерційного інвойса №CI-SLPPA29 від 31.08.2020 перерахував на користь продавця 21702,99 доларів США згідно з платіжним дорученням №0917, що складає 60% від вартості товару, вказаної в комерційному інвойсі (36171,65 доларів США х 60%).

19 жовтня 2020 року позивачем до Київської митниці Держмитслужби було подано митну декларацію ІМ40ДЕ №UA100500/2020/866469, у графах 31 якої позивачем був зазначений товар, придбаний за проформою-інвойсом №SLPPA30 від 20 червня 2020 року та комерційним інвойсом №CI-SLPPA30 від 31 серпня 2020 року (далі - товар), а саме: товар №1 - конвеєрна стрічка з вулканізованої гуми, армована тільки текстильним матеріалом, шириною менш як 800 мм, в асортименті, код товару згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТ ЗЕД) , загальною вартістю 34650,96 доларів США; товар №2 - конвеєрна стрічка з вулканізованої гуми, армована тільки текстильним матеріалом, шириною не менш як 800 мм, але не більш як 1200 мм, в асортименті, код товару згідно з УКТ ЗЕД , загальною вартістю 1406,59 доларів США; товар №3 - зажим для конвеєрної стрічки в асортименті, код товару згідно з УКТ ЗЕД 73269098, загальною вартістю 114,10 доларів США.

Відповідно до граф 20, 22 та 42 митної декларації ІМ40ДЕ №UA100500/2020/866469 від 19 жовтня 2020 року загальна вартість товару складає 36171,65 доларів США, а його поставка відбувалася на умовах FOB порт Нінбо, Китайська Народна Республіка.

Як убачається із матеріалів справи, позивач здійснив перевезення товару (оплатив фрахт) з порту м. Нінбо, Китайська Народна Республіка, до місця ввезення на митну територію України. Розмір фрахту склав 33979,68 грн.

Таким чином, загальна митна вартість товару, визначена позивачем за основним методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору (контракту), склала в гривневому еквіваленті станом на день подання позивачем митної декларації щодо товару 19 жовтня 2020 року - 1059984,91 грн. (36171,65 доларів США х 28,3649 + 33979,68 грн.).

На підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем були подані митному органу, зокрема:

- (0325) проформа-інвойс №SLPPA30 від 20 червня 2020 року;

- (0380) рахунок-фактура (інвойс) №CI-SLPPA30 від 31 серпня 2020 року;

- (0705) коносамент №4359-0177-007.037 від 14 вересня 2020 року;

- (0705) коносамент №COSU від 14 вересня 2020 року;

- (0730) автотранспортна накладна №8100 від 17 жовтня 2020 року;

- (0862) декларація про походження товару №CI-SLPPA30 від 31 серпня 2020 року;

- (3002) платіжне доручення №0715 від 15 липня 2020 року;

- (3002) платіжне доручення №0917 від 17 вересня 2020 року;

- (3004) рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг - рахунок-фактура Дочірнього підприємства "Кюне і Нагель" №12023956 від 16 жовтня 2020 року;

- (3007) документ, що підтверджує вартість перевезення товару, - довідка Дочірнього підприємства "Кюне і Нагель" б/н від 19 жовтня 2020 року;

- (3014) прайс-лист продавця від 20 червня 2020 року;

- (4104) контракт;

- (4301) договір транспортного експедирування №KH 22 FS від 01 лютого 2019 року, укладений між Дочірнім підприємством "Кюне і Нагель" та позивачем;

- (9000) заявка №12 від 21 липня 2020 року до договору транспортного експедирування №KH 22 FS від 01 лютого 2019 року;

- (9000) калькуляція продавця до комерційного інвойса №CI-SLPPA30 від 31 серпня 2020 року;

- (9000) лист позивача №75 від 12 жовтня 2020 року;

- (9000) лист про відсутність зареєстрованої торгової марки б/н від 31 серпня 2020 року;

- (9000) розшифровка маркування б/н від 20 серпня 2020 року;

- (9000) сертифікат №203209В0/000477 від 25 вересня 2020 року;

- (9610) копія митної декларації країни відправлення №516238 від 03 вересня 2020 року.

Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої в митній декларації ІМ40ДЕ №UA100500/2020/866469 від 19 жовтня 2020 року митної вартості товару, митний орган направив позивачеві електронне повідомлення, в якому зазначив, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості на підставі розгляду поданих разом із митною декларацією документів встановлено, що документи містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Посилаючись на положення частин другої та третьої статті 53, статей 54, 57 Митного кодексу України, митний орган витребував від позивача наступні додаткові документи для підтвердження митної вартості імпортованих товарів: обґрунтовані висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; виписку з бухгалтерської документації; експортну декларацію з урахуванням вимог статті 254 Митного кодексу України.

19 жовтня 2020 року позивач в особі свого представника (декларанта) фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на вказаний запит надав відповідачу лист №2 від 19 жовтня 2020 року разом із наступними документами: висновком Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати за результатами цінового моніторингу №Ц-1097 від 19 жовтня 2020 року; платіжним дорученням №226 від 19 жовтня 2020 року; перекладом митної декларації країни відправлення №516238 від 03 вересня 2020 року.

20 жовтня 2020 року Київською митницею Держмитслужби було прийняте спірне рішення про коригування митної вартості товарів №UA100500/2020/000019/2, згідно з яким відповідач, застосувавши другорядний метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних товарів (метод 2а), заявлену позивачем митну вартість товару №1 в митній декларації ІМ40ДЕ №UA100500/2020/866469 від 19 жовтня 2020 року, скоригував з 35792,21 доларів США до рівня 46221,39 доларів США.

Обґрунтовуючи підстави неприйняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 спірного рішення зазначив, що за результатами опрацювання документів, поданих разом із митною декларацією ІМ40ДЕ №UA100500/2020/866469 від 19 жовтня 2020 року, встановлено, що надані документи містять розбіжності та не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості товарів, зокрема: положеннями пункту 2.1 контракту визначено, що ціни на товар включають вартість експортного пакування та маркування. Відомості щодо включення до ціни товару інших витрат відсутні. Утім, положеннями пункту 1.1 контракту передбачено постачання товару на умовах поставки FOB Нінбо, відповідно до яких до обов`язків продавця належить здійснення експортного оформлення товару зі сплатою експортного мита та інших зборів, а також доставка в порт відвантаження і навантаження на борт. Однак, відомості про такі витрати або їх включення до ціни угоди не надано. Таким чином є ймовірність невключення інших складових митної вартості.

Обумовлена договором транспортного експедирування заявка від 21 липня 2020 року №12 та рахунок про вартість ТЕП містять відомості щодо вартості перевезення 20000 кг та 14992,2 кг відповідно, проте вага заявленого до митного оформлення товару складає 20663 кг.

Таким чином, надані документи, на думку митного органу, не підтверджують достовірність декларування витрат на транспортування.

Декларант надав додаткові документи не в повному обсязі, а надані додаткові документи не усувають раніше встановлених розбіжностей. Додатково наданий висновок Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати за результатами цінового моніторингу №Ц-1097 від 19 жовтня 2020 року не може бути підставою для підтвердження митної вартості. В експертному висновку експертом проведений аналіз лише контрактної ціни товару на підставі інвойсу та контракту та не здійснено аналізу цін на світовому рикну на ідентичні та подібні товари.

Митниця також зазначила, що додатково надано заявку на перевезення вантажу, проте декларантом не надано документів щодо вартості доставки в порт відвантаження (Нінбо), завантаження на борт та вартості здійснення експортного оформлення товару зі сплатою експортного мита та інших зборів.

Отже, подані декларантом документи, за висновком контролюючого органу, не містили належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числові складові заявленої митної вартості, тому підтвердити заявлену митну вартість неможливо.

За результатами консультацій митним органом проведено порівняння рівня заявленої митної вартості з рівнями митної вартості ідентичних, подібних (аналогічних) товарів та з довідковою інформацією та встановлено заниження заявленого рівня митної вартості. За результатами проведеного порівняння встановлено, що в митного органу наявна інформація щодо рівня митної вартості ідентичних товарів за вищими рівнями митної вартості. При визначенні митної вартості застосовано метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів відповідно до статті 59 Митного кодексу України. Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів та рівень митної вартості товарів згідно з джерелом інформації з урахуванням відповідних коригувань, зроблених митницею виходячи з фактурної вартості відповідного артикула та суми транспортних витрат: товар №1 - 2,41 доларів США за 1 кг (МД №500110/2020/9806 від 19 серпня 2020 року).

На підставі рішення про коригування митної вартості товару, Київська митниця Держмитслужби видала позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100500/2020/00092 від 20 жовтня 2020 року.

З метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому частиною сьомою статті 55 та частиною другою статті 263 Митного України, позивач з урахуванням коригувань подав нову митну декларацію ІМ40ДЕ №UA100500/2020/866517 від 20 жовтня 2020 року та митний орган прийняв рішення про випуск товару під фінансову гарантію в розмірі 59190,69 грн.

Не погоджуючись із рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів та прийнятою за його наслідками карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем належними доказами не доведено, що позивачем до митного органу не надано всіх необхідних документів для підтвердження заявленої у митній декларації митної вартості товара, внесено до декларацій недостовірні або неточні відомості, або надано документи, котрі містили розбіжності, що своєю чергою унеможливлювало б визначення митної вартості товара за ціною договора. Водночас повноваження митниці щодо витребування додаткових документів для перевірки правильності визначення митної вартості товара можуть бути реалізовані за наявності обґрунтованих підстав для сумніву в правильності митної оцінки товара.

Колегія суддів з таким висновком суду погоджується з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування, а також правовідносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України встановлює та регулює Митний кодекс України (далі - МК України).

Відповідно до частини 1 статті 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно із статтею 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (статті 257МК України).

Частиною 7 статті 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, передбачені частиною восьмою вказаної статті, у тому числі відомості про найменування товару, код товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну вартість товарів, митну вартість товарів та метод її визначення.

Згідно з частиною 1 статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 1-2 статті 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товара, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товара; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товара та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товара; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товара, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товара підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин 5-6 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товара.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені у статті 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року в справі № 809/278/17, від 23 січня 2020 року в справі № 804/4365.

У силу положень частини п`ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Ця норма кореспондується з положеннями частини 3 статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

У силу приписів частин 1-3 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав уважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товара умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частини 6 статті 54 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Частиною 2 статті 58 МК України встановлено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частин 1 - 2 статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Згідно з частиною 2 статті VII ГААТ, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

За результатами аналізу вищезазначених положень Митного кодексу України вбачається, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.

Водночас митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в частині 2 статті 53 Митного кодексу України.

Поряд з тим витребувати необхідно тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як убачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення про коригування митної вартості містить припущення відповідача про те, що існує ймовірність, що до митної вартості спірного товару позивачем не було включено сплату експортного мита та інших зборів продавцем, а також витрати щодо доставки спірного товару в порт відвантаження і навантаження на борт, яке суд уважає необґрунтованим з огляду на те, що поставка спірного товару відбувалася на умовах FOB Нінбо, Китайська Народна Республіка.

Так, умови поставки FOB згідно з Incoterms 2010 року передбачають те, що на продавця покладається обов`язок нести всі витрати, пов`язані зі спірним товаром, до моменту його переходу через поручні судна в призначеному порту відвантаження. На продавця також покладається обов`язок сплатити витрати, пов`язані з виконанням митних формальностей для експорту, включаючи сплату податків, мита та інших зборів, що підлягають сплаті при експорті спірного товару.

Отже, всі витрати, у тому числі сплата експортного мита, витрати на транспортування оцінюваних товарів до порту відправки, витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язаних з їх навантаженням на борт судна в порту відвантаження сплачуються продавцем, та, відповідно входять до ціни товару.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що безпідставним є припущення відповідача про те, що позивач міг не включити до митної вартості товару сплату експортного мита та інших зборів продавцем, а також витрати щодо доставки товару в порт відвантаження і навантаження на борт, адже такі витрати були понесені за рахунок продавця, включалися до ціни товару на умовах поставки FOB Нінбо, Китайська Народна Республіка і додатково включатися позивачем до складу митної вартості не повинні.

Як убачається із матеріалів справи, позивач надав відповідачу документи відповідно до частини 2 статті 53 МК України, які підтверджували всі складові задекларованої митної вартості товара, не мали розбіжностей та/або явних ознак підробки.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача, що надані позивачем документи не підтверджують достовірність декларування витрат на транспортування, оскільки з наданої позивачем сукупності доказів, а саме: із заявки від 21 липня 2020 року №12 до договору транспортного експедирування №KH 22 FS від 01 лютого 2019 року, укладеного між Дочірнім підприємством «Кюне і Нагель» та позивачем, зазначена вартість фрахту на суму 1200,00 доларів США за курсом Національного банку України по факту прибуття, рахунка-фактури №12023956 від 16 жовтня 2020 року, виставленого Дочірнім підприємством «Кюне і Нагель», та довідки Дочірнього підприємства «Кюне і Нагель» б/н від 19 жовтня 2020 року можна встановити розмір фрахту щодо перевезення спірного товару в контейнері №CBHU4468100 з порту м. Нінбо, Китайська Народна Республіка, до митної території України, а саме- 33979,68 грн. Вага вантажу, яка вказана в коносаменті та рахунку про надання транспортно-експедиційних послуг повністю відповідає вазі, яка вказана в комерційному інвойсі.

Колегія суддів указує на те, що відповідач не ставив під сумнів надані позивачем документи, що підтверджують витрати позивача на транспортування спірного товару до митної території України, при визнанні ним митної вартості товару №1 за митною декларацією IM40ДЕ №UA100500/2020/866469 від 19 року 2020 року, що свідчить на непослідовний підхід відповідача при визначенні митної вартості інших товарів позивача за цією ж митною декларацією.

Щодо неприйняття митним органом висновку Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати за результатами цінового моніторингу №Ц-1097 від 19 року 2020 року через його невідповідність вимогам чинного законодавства України, колегія суддів зазначає, що згідно з висновком Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати за результатами цінового моніторингу №Ц-1097 від 19 жовтня 2020 року, складеного експертом Жигадло І.М., тобто уповноваженим суб`єктом, вартість спірного товару позивача -36171,65 доларів США з урахуванням величини партії, форми оплати та поставки (FOB Нінбо) є обґрунтованою, відповідає ціноутворюючим факторам ринку на дату експертизи.

Доводи митного органу з приводу того, що вказана довідка не може бути підставою для визнання митної вартості не приймається колегією суддів до уваги, оскільки незгода відповідача із відомостями, що зазначені в експертній довідці не є підставою для неврахування вказаної довідки під час перевірки митної вартості товару.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не наділений повноваженнями щодо відхилення результатів експертизи торгово-промислових палат України без надання належних та допустимих доказів щодо їх спростування в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідач при направленні свого запиту щодо надання позивачем додаткових документів для підтвердження заявленої ним митної вартості спірного товару витребував обґрунтований експертний висновок про вартісні характеристики товару.

Колегія суддів зауважує, що експертні висновки носять виключно інформаційний характер та не є документами, які підтверджують митну вартість товару в розумінні положень частин другої та третьої статті 53 Митного кодексу України.

Судова колегія не погоджується з доводами відповідача, що довідка Дочірнього підприємства «Кюне і Нагель» б/н від 19 жовтня 2020 року не є належним та допустимим доказом в розумінні вимог статей 73 та 74 Кодексу адміністративного судочинства України, адже Митним кодексом України вона не передбачена.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Отже, Митний кодекс України не містить чіткого переліку документів, які зобов`язаний подати декларант для підтвердження числових значень витрат на транспортування, з чого слідує, що такі витрати можуть підтверджуватися такими доказами, які містять відомості, що дозволяють визначити розмір транспортних витрат та ідентифікувати їх з конкретним вантажем.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постановах від 31 січня 2018 року в справі №810/2839/17, від 22 серпня 2019 року в справі №810/2784/18.

Колегія суддів уважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару. Своєю чергою наданими позивачем документами підтверджено, що визначена ним у митній декларації вартість товару базується на об`єктивних даних і піддається обчисленню.

Колегія суддів зауважує, що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товара і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

У правових позиціях Верховного Суду неоднаразово наголошувалося на невідповідності рішень про коригування митної вартості товарів вимогам законодавства з тієї підстави, що митницею у спірних рішеннях не наведено пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії, умови поставки, комерційні умови тощо та не зазначено докладної інформації і джерел, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (постанови Верховного Суду від 31 січня 2018 року в справі № 813/7272/13-а (К/9901/3036/18), від 02 березня 2018 року в справі № 804/2997/17 (К/9901/4472/17).

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

З приводу доводів апелянта про неспівмірність присуджених судом позивачу витрат на професійну правничу допомогу та нерозумність їх розміру, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, покладено на сторону, яка заявляє про зменшення таких витрат. Зменшити розмір витрат на правничу допомогу суд може лише за наявності відповідного клопотання цієї сторони.

Як свідчать матеріали справи, клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до суду першої інстанції не заявлено, а відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року в справі № 9901/350/18, від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц, від 08 червня 2021 року в справі № 550/936/18, від 07 липня 2021 року в справі № 910/12876/19.

Колегією суддів ураховується, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька