Справа № 160/12991/21
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Кам`янської районної ради Дніпропетровської області, Голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області Жилко Сергія Олександровича
про визнання протиправним, скасування розпорядження, поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
30.07.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Кам`янської районної ради Дніпропетровської області, Голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області Жилко Сергія Олександровича, в якому позивач просить:
- визнати протиправним (незаконним) та скасувати розпорядження голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 29.06:2021 року № 67-р«ос» «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на роботі у Кам`янській районній раді Дніпропетровської області на посаді начальника юридичного відділу виконавчого апарату Верхньодніпровської районної ради, а у разі скорочення цієї посади на момент виконання рішення суду - на іншій рівнозначній посаді;
- стягнути з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення 30.06.2021 року до дня поновлення на роботі.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що відповідачем було винесено розпорядження про звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з реорганізацією Верхньодніпровської районної ради. Позивач не погоджується із вказаним розпорядженням та вважає його таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки позивачу не було запропоновано переведення на іншу посаду, також законодавством не передбачено повноважень щодо одноосібного прийняття рішення про скорочення штату працівників. З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги.
04.08.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
08.10.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк для виконання вимог ухвали від 04.08.2021 року.
03.11.2021 року від Кам`янської районної ради Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що позивача було ознайомлено з попередженням про звільнення. У штатному розписі були відсутні вакантні посади, а також рівнозначні посади, які можна було запропонувати позивачу з урахуванням його кваліфікації, у зв`язку з чим розпорядженням голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 29.06:2021 року № 67-р«ос» було звільнено позивача з посади. З огляду на вказане відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
05.11.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
05.11.2021 року від Голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області Жилко Сергія Олександровича надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що останній не є належним відповідачем по справі.
23.11.2021 року у підготовчому судовому засіданні закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
15.12.2021 року у судовому засіданні відкладено судове засідання, у зв`язку із необхідністю вирішення питання про витребування доказів по справі.
15.12.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду витребувано у відповідача-1 довідку про розмір заробітної плати позивача за два останні календарні місяці перед звільненням та довідку про розрахунок середнього заробітку.
18.01.2022 року від відповідача-1 надійшли витребувані судом докази.
25.01.2022 року сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду не з`явились, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Відповідачі не повідомили суд про причини неявки.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Отже, враховуючи клопотання позивача про розгляд справи без його участі, судом вирішено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 03.01.2020 року розпорядженням голови Верхньодніпровської районної ради Кравченка А.В. №5-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено начальника юридичного відділу виконавчого апарату районної ради ОСОБА_1 з займаної посади з 03 січня 2020 року згідно з п. 3 ст.40 Кодексу Законів про працю в Україні за систематичне невиконання працівником без поважних причин своїх посадових обов`язків.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 року у справі № 160/1291/20 визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Верхньодніпровської районної ради №5-ос від 03.01.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу виконавчого апарату Верхньодніпровської районної ради з 04 січня 2020 року та стягнуто з Верхньодніпровської районної ради на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 січня 2020 року по 17 грудня 2020 року у розмірі 164 755,20 гривень (сто шістдесят чотири тисячі сімсот п`ятдесят п`ять гривень 20 копійок), з вирахуванням розміру обов`язкових платежів.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.04.2021 року у справі 160/1291/20 апеляційні скарги ОСОБА_1 та голови Верхньодніпровської районної ради Кравченка Артема Вадимовича залишено без задоволення, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської районної ради, голови Верхньодніпровської районної ради Кравченка Артема Вадимовича про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення сум - без змін.

Розпорядженням голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 25.01.2021 року №06-р «ос» на виконання рішення районної ради від 22.12.2020 №11-02/VІІ «Про початок реорганізації Верхньодніпровської районної ради, Криничанської районної ради та П`ятихатської районної ради шляхом приєднання до Кам`янської районної ради Дніпропетровської області» ураховуючи рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 року по справі №160/1291/20, керуючись п.7 ст.55, ч.8 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» скасовано розпорядження голови Верхньодніпровської районної ради від 03.01.2020 №05-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 з 04.01.2020 року на посаді начальника юридичного відділу виконавчого апарату Верхньодніпровської районної ради.

Розпорядженням голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 29.06.2021 року №67-р «ос» на виконання рішення районної ради від 22.12.2020 №11-02/VІІ «Про початок реорганізації Верхньодніпровської районної ради, Криничанської районної ради та П`ятихатської районної ради шляхом приєднання до Кам`янської районної ради Дніпропетровської області», ураховуючи розпорядження голови районної ради від 25.01.2021 року №01-р «Про попередження ОСОБА_1 », керуючись ст. ст.40, 44, 47 Кодексу законів про працю України, ст.43, ч.7 ст.55, ч.8 ст.59, п.6-2 розділу V Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» звільнено ОСОБА_1 , начальника юридичного відділу виконавчого апарату Верхньодніпровської районної ради, за п.1 ст.40 КЗпП України 30 червня 2021 року, у зв`язку з реорганізацією.

Позивач не погоджується із вищевказаним розпорядженням та вважає його таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, а також загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування регулює та визначає Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 року №2493-III.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 року №2493-III служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно із ст. 3 Закону України від 07.06.2001 року №2493-III посадами в органах місцевого самоврядування є, зокрема, посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

За правилами ч.ч. 1, 3 ст. 7 Закону України від 07.06.2001 року №2493-III правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", «;Про статус депутатів місцевих рад», «;Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 10 Закону України від 07.06.2001 року №2493-III прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється:

на посаду сільського, селищного, міського голови в порядку, встановленому Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні";

на посаду голови та заступників голови районної, районної у місті, обласної ради, заступника міського голови - секретаря Київської міської ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, голови постійної комісії з питань бюджету обласної, Київської та Севастопольської міських рад шляхом обрання відповідною радою;

на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, старости шляхом затвердження відповідною радою;

на посади керівника секретаріату (керуючого справами) районної, обласної ради, керуючого справами виконавчого апарату обласних і районних рад, керівників відділів, управлінь та інших працівників органів місцевого самоврядування шляхом призначення відповідно сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

У разі необхідності, за згодою сторін, посадова особа місцевого самоврядування може бути переведена на рівнозначну чи нижчу посаду або посаду радника чи консультанта без конкурсного відбору.

Частиною 1 ст. 20 Закону України від 07.06.2001 року №2493-III крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України, а також у разі:

порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону;

порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону);

виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону);

досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Суд враховує, що Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» не врегульований порядок вивільнення працівників у зв`язку із скороченням штатів органу місцевого самоврядування, а отже до спірних правовідносин підлягають застосування положення трудового законодавства.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначеному, зокрема, у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За правилами ч. 1 ст. 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

За загальними правилами трудового законодавства, відповідно до ст. 32 КЗпП переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором.

Не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці. Однак і переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва.

Разом з цим, приписи п. 1 ст. 40 КЗпП зобов`язують з`ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, а також про те, що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу в тій же установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Частиною 3 ст. 252 КЗпП передбачено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Слід враховувати, що відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Аналізуючи наведені положення трудового законодавства, судом першої інстанції вірно визначено, що цим законодавством регламентовано чітку та послідовну процедуру вивільнення працівників у разі скорочення штату, яка передбачає:

1) повідомлення працівників не пізніше, ніж за два місяці;

2) запропонування працівнику всіх наявних вакантних посад (що були наявними на момент попередження працівника про звільнення та з`явилися протягом періоду з дня попередження до дня звільнення, а також існували безпосередньо станом на день звільнення), які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації;

3) перевірку наявності у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці, тобто здійснення їх порівняльного аналізу за такими критеріями.

4) отримання згоди та/або вмотивованої відмови на звільнення працівника профспілкового комітету, членом якого він є.

Лише виконання роботодавцем усіх у сукупності вищезазначених гарантій реалізації працівником права на працю при скороченні штатів, реорганізації ліквідації, суттєві змін умов праці є підставою для правомірного звільнення.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Так, судом встановлено, що на виконання п.62 розділу V Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Кам`янською районною радою 22.12.2020 прийнято рішення за №11-02/VIII «Про початок реорганізації Верхньодніпровської районної ради, Криничанської районної ради та П`ятихатської районної ради шляхом приєднання до Кам`янської районної ради Дніпропетровської області».

У зв`язку зі змінами в організації праці виконавчого апарату Верхньодніпровської районної ради, а саме: у зв`язку з реорганізацією Верхньодніпровської районної ради, було видано розпорядження голови Кам`янської районної ради 24.12.2020 №02-р «Про попередження працівників виконавчих апаратів Верхньодніпровської, Криничанської та П`ятихатської районних рад про наступне вивільнення у порядку ст.492 Кодексу законів про працю України», відповідно до якого працівників виконавчого апарату Верхньодніпровської районної ради попереджено про наступне вивільнення, у зв`язку з реорганізацією Верхньодніпровської районної ради як такої, що припиняється шляхом приєднання до Кам`янської районної ради Дніпропетровської області.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року по справі №160/1291/20 ОСОБА_1 розпорядженням голови Кам`янської районної ради від 25.01.2021 №06-р«ос» з 04 січня 2020 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » було поновлено на посаді начальника юридичного відділу виконавчого апарату Верхньодніпровської районної ради.

Керуючись пунктом 4 статті 43 «Питання, які вирішуються районними і обласними радами виключно на їх пленарних засіданнях» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на пленарному засіданні за пропозицією голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області рішенням Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 22.12.2020 №07-02/VIII було затверджено структуру та граничну чисельність виконавчого апарату Кам`янської районної ради Дніпропетровської області VIIІ скликання. Це рішення набрало чинності з 01 січня 2021 року.

Перелік посад та штатний розпис виконавчого апарату Кам`янської районної ради Дніпропетровської області було затверджено розпорядженням голови Кам`янської районної ради 03.02.2021 року №02-р.

Кам`янською районною радою було прийнято рішення від 19.02.2021 року №14-03/VIII «Про внесення змін до рішення Кам`янської районної ради від 22.12.2020 №07-02/VIII «Про затвердження структури та чисельності виконавчого апарату Кам`янської районної ради VIIІ скликання», яким голові Кам`янської районної ради надано право затвердити перелік посад та штатний розпис у межах затвердженої чисельності виконавчого апарату Кам`янської районної ради та витрат на його утримання, а також у разі необхідності вносити зміни до штатного розпису районної ради та затверджувати його в такій чисельності, що відповідає обсягам бюджетних асигнувань.

Зокрема, посаду начальника юридичного відділу Верхньодніпровської районної ради припинено шляхом приєднання до Кам`янської районної ради.

Таким чином, із прийняттям вказаних актів виведено із структури виконавчого апарату Верхньодніпровської районної ради та скорочено посаду начальника юридичного відділу тобто скорочено посаду яку обіймав позивач.

Відповідно, до положень ст.ст. 40, 42, 43, 49-2 Кодексу законів про працю України на відповідача покладається обов`язок повідомити позивача про ці обставини не пізніше, ніж за два місяці; запропонувати працівнику всі наявні вакантні посади (що були наявними на момент попередження про звільнення та з`явилися протягом періоду з дня попередження до дня звільнення, а також існували безпосередньо станом на день звільнення), які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації; перевірити наявність у позивача, посада якого скорочується, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці, тобто здійснити їх порівняльний аналіз за такими критеріями; отримати згоду та/або вмотивованої відмову на звільнення працівника профспілкового комітету, членом якого він є.

При цьому, законодавець передбачив на випадок відсутності роботи (вакантної посади) за відповідною професією, спеціальністю, кваліфікацією, працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства (ч. 5 ст. 49-2 КЗпП України).

З матеріалів справи вбачається, що 25.01.2021 року за №01-р було видано розпорядження голови Кам`янської районної ради «Про попередження ОСОБА_1 », відповідно до якого ОСОБА_1 , начальника юридичного відділу виконавчого апарату Верхньодніпровської районної ради, попереджено про наступне вивільнення у зв`язку з реорганізацією Верхньодніпровської районної ради як такої, що припиняється шляхом приєднання до Кам`янської районної ради Дніпропетровської області. Відповідно до зазначеного розпорядження фактичне вивільнення ОСОБА_1 здійснити не раніше, ніж через два місяці з дня попередження 25.01.2021.

З вказаним розпорядженням було ознайомлено позивача - 26.01.2021 року під особистий підпис.

При цьому, відповідач вказав, що на дату фактичного вивільнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ураховуючи відсутність фінансування видатків по загальному фонду районного бюджету, у тому числі на утримання виконавчого апарату Кам`янської районної ради, діяв штатний розпис виконавчого апарату Кам`янської районної ради у редакції розпорядження голови районної ради від 30.04.2021 №14-р, який був оптимізований з урахуванням наявних умов функціонування Кам`янської районної ради і налічував 8 штатних посад, серед яких три посадові особи місцевого самоврядування, переведені з урахуванням вимог ст.84 КЗпП України з виконавчих апаратів ліквідованих райрад, та які наразі перебувають у декретній відпустці по догляду за дитиною. Наявність переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, передбачене ст.42 КЗпП України, ОСОБА_1 на дату звільнення не підтверджено.

У штатному розписі були відсутні вакантні посади, а також рівнозначні посади, які можна було б запропонувати ОСОБА_1 з урахуванням його кваліфікаційного рівня, у зв`язку з чим запропонувати ОСОБА_1 посаду начальника юридичного відділу або іншу рівнозначну посаду Кам`янська районна рада Дніпропетровської області, як роботодавець, не мала можливості.

Так, суд зазначає, що аналіз наведених норм чинного трудового законодавства дає можливість зробити висновок про те, що при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП України можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство, але у всіх випадках звільнення працівника за п.1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених положеннями КЗпП України, і власник є таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, при цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працював працівник, який вивільнюється, а з огляду на те, що обов 1язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом під час вирішення ним аналогічних спорів пов`язаних із проходженням публічної служби та служби в органах місцевого самоврядування та викладені у постановах від 10.10.2018 р. у справі №816/979/17, від 04.10.2019р. у справі №818/292/16, від 22.10.2019р. у справі №819/1827/17, від 11.03.2020р. у справі №813/1220/16, від 24.04.2020р. у справі №824/168/19-а.

Жодної пропозиції щодо переведення на іншу посаду позивач не отримував.

З огляду на наведені норми чинного трудового законодавства суд наголошує, що відповідачем у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України не було надано суду належних письмових доказів стосовного того, що під час попередження позивача про майбутнє вивільнення через реорганізацію розпорядженням від 25.01.2021 року №01-р йому було запропонована інша робота за відповідною професією чи спеціальністю, як і не було зроблено ним позивачу будь-яких пропозицій щодо його працевлаштування у період з дати попередження про майбутнє вивільнення по дату прийняття розпорядження про звільнення позивача і з огляду на положення ст. 49-2 КЗпП України з урахуванням специфіки об`єднання районних така робота працівникам реорганізованих рад повинна бути запропонована в новоствореній райраді, а саме в структурі апарату ради такої ради, але відповідачем у справі, незважаючи на затверджений штат та наявні вакантні посади у ньому, цього не було зроблено, як і не було надано доказів врахування відповідачем переважного права позивача на залишення на роботі.

За таких обставин суд вважає, що відповідач у справі під час прийняття розпорядження від 29.06.2021 року № 67-р«ос» про звільнення позивача із займаної посади у зв`язку з реорганізацією Верхньодніпровської районної ради ( п.1 статті 40 КЗпП України) діяв не у спосіб встановлений чинним законодавством, що у свою чергу є підставою для скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень із подальшим відновленням порушених трудових прав позивача.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, що розглядає трудовий спір.

Відтак, порушене відповідачем право позивача на проходження публічної служби підлягає відновленню шляхом його поновлення на посаді начальника юридичного відділу виконавчого апарату Верхньодніпровської районної ради, а у разі скорочення цієї посади на момент виконання рішення суду - на іншій рівнозначній посаді.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Приписами частини 3 статті 235 Кодексу законів про працю України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Порядок нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначено приписами постанови Уряду України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку нарахування середньої заробітної плати» (далі - Порядок).

Приписами пункту 2 Порядку встановлено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 3 пункту 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з п.5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Із п.5 Порядку видно, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз.1 п.8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до абз.1 п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації (абз.2 п.8 Порядку).

Відповідно до наданої Кам`янською районною радою Дніпропетровської області довідки про доходи від 10.01.2022 року №04-вих середньомісячна заробітна плата на день звільнення становить 9593,60 грн., середньоденна 479,68 грн. При цьому, особливостей в роботі за цей період (за два місяці до звільнення) матеріалами справи не підтверджено.

Так, час вимушеного прогулу ОСОБА_1 , у період з 30.06.2021 року по 27.01.2022 року становить 166 робочих днів, а тому стягненню на його користь підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 79626,88 грн. (479,68 грн. х 166 р.д.) з урахуванням належних до сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до п.п.2-3 ч.1 ст.371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Кам`янської районної ради Дніпропетровської області (51925, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, пр.Свободи, буд.2/1, ), Голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області Жилко Сергія Олександровича (51925, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, пр.Свободи, буд.2/1, РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання протиправним, скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 29.06.2021 року № 67-р«ос» «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу виконавчого апарату Верхньодніпровської районної ради.

Стягнути з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення 30.06.2021 року по 27.01.2022 року в сумі 79626,88 грн. (сімдесят девять тисяч шітсот двадцять шість гривень вісімдесят вісім копійок).

Рішення суду підлягає негайному виконанню в частині поновлення на посаді та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв