Справа № 420/972/21
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/972/21
Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря судового засідання Тутової Л.С.

апелянта - ОСОБА_1

представника апелянта Коваль О.А.

представників відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області Сокуренка І.А., Рудь В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення зі служби в поліції, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

22.01.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просить суд:

- визнати противоправним та скасувати наказ №2817 від 11 грудня 2020 року в частині звільнення зі служби в поліції за скоєння дисциплінарного проступку;

- визнати протиправним та скасувати наказ №1675 о/с від 23 грудня 2020 року в частині звільнення з 24 грудня 2020 року;

- зобов`язати поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , (0042420), старшого інспектора - чергового сектору реагування патрульної поліції №3 Ренійського відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, з 24 грудня 2020 року та стягнути грошове утримання за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що Головне управління Національної поліції в Одеській області порушило статтю 43 Конституції України, а саме його право на працю.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року, ухваленим у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що висновок про перебування апелянта у стані алкогольного сп`яніння є недопустимим доказом, який суд першої інстанції прийняв до уваги за відсутності у такому висновку відомостей щодо дослідження крові або сечі, а також щодо проведення інших досліджень на стан алкогольного сп`яніння.

Відсутність факту оскарження протоколу медичного огляду пояснюється апелянтом тим, що він був необізнаний про існування такого документу, та дізнався про нього лише під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції.

Не погоджується апелянт і з висновком суду першої інстанції щодо не сприяння позивачем у проведенні службового розслідування, оскільки відповідач не надав до суду належні докази виклику позивача для надання пояснень - поштове повідомлення про вручення або про відмову в отримання виклику.

Вказує апелянт і на те, що його відсутність на роботі 29 та 30 жовтня 2020 року була цілком законною, оскільки він з 23 по 27 жовтня 2020 року перебував на цілодобовому чергуванні по охороні публічного порядку та безпеки під час проведення виборчого процесу, що підтверджено графіком несення служби та відповідними нарядами ЧЧ по охороні публічного порядку та безпеки, та записами у журналі видачі спеціального обладнання та озброєння. За таких підстав, апелянт вважає, що він мав законне прав на відпочинок після 4-х денному наряді, два дні з яких припадали на вихідні дні. Вказана обставина протиправно не була прийнята судом першої інстанції, не зважаючи на те, що про неї було заявлено під час розгляду справи.

Головне управління Національної поліції в Одеській області надало відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на те, що доводи апелянта ґрунтуються на припущеннях, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції України на посаді старшого інспектора - чергового сектору реагування патрульної поліції №3 Ренійського відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції Головного управління поліції в Одеській області.

Відповідно до графіку добових нарядів Ренійського ВП Ізмаїльського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_1 повинен був нести службу у добовому наряді з 08.00 годин до 18.00 годин 29 та 30 жовтня 2021 року (а.с. 82).

Посадовою інструкцією старшого інспектора - чергового сектору реагування патрульної поліції №3 визначені його обов`язки під час несення служби в добовому наряді. Із зазначеною інструкцією позивача було ознайомлено.

29.10.2020 року старшим інспектором СКЗ Ізмаїльського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області капітаном поліції Хмелевською Я. В. було складено та подано на ім`я начальника Ренійського ВП Ізмаїльського відділу поліції Головного управління поліції в Одеській області ОСОБА_2 рапорт, в якому повідомлялось про відсутність на службі позивача відповідно до графіку добових нарядів Ренійського ВП Ізмаїльського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Про зазначені обставини Комісією Ренійського ВП Ізмаїльського відділу поліції Головного управління поліції в Одеській області у складі голови комісії - заступника начальника Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_3 , членів комісії: старшого інспектора СКЗ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_4 , начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_5 та начальника сектору превенції Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_6 було складено акт про невихід ОСОБА_1 на роботу 29.10.2020 року.

Також 29.10.2020 року капітаном поліції ОСОБА_4 , спільно з майором поліції ОСОБА_5 та начальником сектору реагування патрульної поліції №1 Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 було здійснено виїзд за місцем проживання ОСОБА_1 .

Згідно рапорту старшого інспектору СКЗ Ізмаїльського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області капітаном поліції ОСОБА_4 під час зазначеного виїзду було встановлено, що позивач перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Також в ході бесіди з дружиною позивача було встановлено, що старший інспектор - чергового сектору реагування патрульної поліції №3 Ренійського відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції Головного управління поліції в Одеській області ОСОБА_1 протягом останнього часу зловживає спиртними напоями та конфліктує з родиною (а.с. 74).

29.10.2020 року Комунальним некомерційним підприємством Центральна районна лікарня Ренійської районної ради Одеської області було складено протокол медичного огляду №115, у висновках якого зазначено про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 72-73).

30.10.2020 року Комісією Ренійського ВП Ізмаїльського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області у складі голови комісії - заступника начальника Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_3 , членів комісії: старшого інспектора СКЗ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції Хмелевської Я.В., начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_7 та начальника сектору превенції Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області майора поліції Бачурського О.М. було також складено акт про невихід ОСОБА_1 на роботу 30.10.2020 року (а.с. 71).

З огляду на вищезазначене, начальник Ренійського ВП Ізмаїльського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_2 звернувся до начальника Головного управління поліції в Одеській області із доповідною запискою, в якій просив розглянути питання щодо можливості призначення службового розслідування (а.с.67).

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області від 05.11.2020 року №2571 було призначено службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни старшим інспектором - чергового сектору реагування патрульної поліції №3 Ренійського відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції Головного управління поліції в Одеській області ОСОБА_1 (а.с. 65).

17.11.2020 року листом №44/3/1-6025 Ренійським ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області було запрошено ОСОБА_1 на 20.11.2020 року на 11 год. 00 хв. для надання пояснень по суті службового розслідування (а.с.115).

Відповідно до рапорту старшого інспектора СКЗ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції Хмелевської Я.В від 17.11.2020 року, вбачається що нею разом з заступником начальника Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області капітаном поліції ОСОБА_3 та начальником сектору реагування патрульної поліції №3 Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_5 було здійснено виїзд за місцем проживання позивача задля вручення позивачу запрошення та отримання пояснень по-суті службового розслідування. Водночас поспілкуватись з ОСОБА_1 не вдалось, оскільки двері ніхто не відчинив (а.с. 116).

Відповідно до матеріалів справи, 20.11.2020 року апелянт до відділення поліції не з`явився, на телефоні дзвінки не відповідав, про що було складено акт про відмову у наданні пояснень.

23.11.2020 року старшим інспектором СКЗ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області капітаном поліції Хмелевської Я.В. було складено акт, що 23.11.2020 року ОСОБА_1 в телефонному режимі відмовився надавати будь-які пояснення (а.с. 119-120).

В подальшому апелянта листом №44/3/1-6130 було повторно запорошено 27.11.2020 року до Ренійським ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області для надання пояснень по суті службового розслідування.

27.11.2020 року ОСОБА_1 до Ренійським ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області не з`явився. Відповідно до рапорту та акту старшого інспектору СКЗ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції Хмелевської Я.В. від 27.11.2020 року №44/3/1-629 позивач у телефонному режимі повідомив про погане самопочуття.

Як вбачається з довідки, наданою КНП «Центральна районна лікарня Ренійської районної ради в Одеській області» від 06.11.2020 року №486 старший лейтенант поліції ОСОБА_1 на лікарняному з 29.10.2020 по 06.11.2020 не перебував.

Згідно листа ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» від 24.11.2020 року №33/36-1049, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 з 29.10.2020 по 16.11.2020 на лікуванні не перебував.

Також відповідно до матеріалів справи, 19.11.2020 року Головним управлінням поліції в Одеській області було відібрані пояснення у робітників Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області. Відповідно до зазначених пояснень старший інспектор - чергового сектору реагування патрульної поліції №3 Ренійського відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції Головного управління поліції в Одеській області ОСОБА_1 був відсутній на службі 29.10.2020 року та 30.10.2020 року. Також в деяких поясненнях міститься інформацію про перебування позивача 29.10.2020 року у стані алкогольного сп`яніння, що було виявлено під час виїзду за місцем його проживання.

04.12.2020 року Дисциплінарною комісією було складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни старшим лейтенантом ОСОБА_1 .

У висновку зазначено про порушення апелянтом вимог пунктів 1, 4, 5, 8 та 14 частини 3 статті 1, частини 5 статті 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 року №2337-VIII, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, абзацу 2 пункту 1 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, пунктів 3.2, 4.1, 4.3 Правил внутрішнього службового розпорядку ГУ НП в Одеській області, затверджених наказом ГУ НП в Одеській області від 29.10.2018 року №3705, Присяги працівника поліції, що виразилося у відсутності на робочому місці без поважних причин 29.10.2020 року та 30.10.2020 року, не інформуванні та ненаданні письмових пояснень на ім`я свого безпосереднього керівника щодо причин відсутності на службі, не сприянні проведенню службового розслідування, недотриманні нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції.

Також відповідачем встановлено відсутність обставин, які пом`якшують вину старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 . Разом з цим, в ході службового розслідування встановлені обставини, що обтяжуються вину поліцейського, передбачені п. 1 ч. 6 статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, а саме вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного сп`яніння. Крім цього зазначено, що старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 наказом ГУ НП в Одеській області від 18.02.2020 року №427 за невихід на службу раніше вже було оголошено сувору догану, а наказом ГУ НП в Одеській області від 15.04.2020 року №921 попереджено про неповну службову відповідність.

Згідно зі службовою характеристикою (а.с. 110) старшого лейтенанта ОСОБА_1 , апелянт за час служби в органах внутрішніх справ, поліції та в займаній посаді зарекомендував себе негативно.

11.12.2020 року наказом начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області №2817 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 4, 5, 8 та 14 частини 3 статті 1, частини 5 статті 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 року №2337-VIII, Присяги працівника поліції, пунктів 1,2 частини 2 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII, абзацу 2 пункту 1 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, пунктів 3.2,4.1,4.3 Правил внутрішнього службового розпорядку ГУ НП в Одеській області, затверджених наказом ГУ НП в Одеській області від 29.10.2018 року №3705, враховуючи обставини, що обтяжують відповідальність поліцейського, передбачені пунктом 1 частини 6 статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого законом України від 15.03.2018 року №2337-VІІІ, було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

23.12.2020 року наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області №1675о/с (по особову складу) позивача відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення було звільнено зі служби в поліції з 24.12.2020 року.

Не погоджуючись із зазначеними наказами від 11.12.2020 року №2817 та від 23.12.2020 року №1675 о/с та вважаючи їх протиправним, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був відсутній на робочому місці без поважних причин 29.10.2020 року та 30.10.2020 року, не інформував та не надав письмові пояснення на ім`я свого безпосереднього керівника щодо причин відсутності на службі, не сприяв проведенню службового розслідування, недотримувався нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції. Висновок службового розслідування складений з урахуванням норм чинного законодавства та у межах компетенції відповідача, вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюється Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (надалі Закон №580-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII (надалі - Дисциплінарний статут, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №580-VIII, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Основні обов`язки поліцейського визначені статтею 18 Закону №580-VIIІ.

Зокрема, поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону №580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з ч. 2 статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Згідно пунктів 1, 4, 5, 8 та 14 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження;

2) догана;

3) сувора догана;

4) попередження про неповну службову відповідність;

5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;

6) звільнення з посади;

7) звільнення із служби в поліції.

За приписами частини першої статті 77 Закону №580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється:

1) у зв`язку із закінченням строку контракту;

2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції;

3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції;

4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

5) через службову невідповідність;

6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

7) за власним бажанням;

8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій);

9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі;

10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення;

11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Зазначена норма містить вичерпний перелік підстав для звільнення особи зі служби в поліції.

З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.

Відповідно до частини першої статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Згідно статті 15 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

Дисциплінарні комісії формуються з поліцейських та працівників поліції, які мають відповідні знання та досвід, необхідні для ефективного проведення службового розслідування.

Кожна посадова особа поліції відповідно до своїх повноважень зобов`язана сприяти проведенню службового розслідування.

Уповноважений член дисциплінарної комісії, що проводить службове розслідування, має право:

1) одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб;

2) одержувати в органах, закладах, установах поліції та їхніх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідні документи або їх копії та долучати до матеріалів справи;

3) отримувати консультації спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

За рішенням керівника, який призначив службове розслідування, розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією у відкритому засіданні. У такому разі поліцейський, який притягається до відповідальності, у письмовій формі не пізніше ніж за три дні повідомляється про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією.

Поліцейський, який з поважних причин не може прибути на засідання дисциплінарної комісії, зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням підтвердних документів.

Якщо поліцейський, викликаний на засідання дисциплінарної комісії у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається належним чином повідомленим. У такому разі засідання дисциплінарної комісії проводиться без його участі.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

Відповідно до статті 19 Дисциплінарного статуту у висновку за результатами службового розслідування зазначаються:

1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування;

2) підстава для призначення службового розслідування;

3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку;

4) пояснення поліцейського щодо обставин справи;

5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи;

6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи;

7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення;

10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону;

11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, інших нормативно-правових актів та Присяги.

Підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі.

Відповідно до п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179 (надалі - Правила) під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України.

Пунктом 2 Розділу ІІ Правил передбачено, що під час виконання службових обов`язків поліцейському заборонено перебувати на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, уживати тютюнові вироби під час безпосереднього виконання службових обов`язків і в невстановленому місці.

Так, за змістом службового розслідування відносно ОСОБА_1 вбачається, що апелянт був відсутній на робочому місці без поважних причин 29.10.2020 року та 30.10.2020 року, не інформував та не надав письмові пояснення на ім`я свого безпосереднього керівника щодо причин відсутності на службі, не сприяв проведенню службового розслідування, не дотримувався нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції.

Також відповідачем у справі встановлена відсутність обставин, які пом`якшують вину апелянта.

Натомість, в ході службового розслідування встановлені обставини, що обтяжуються вину поліцейського, передбачені п. 1 ч. 6 статті 19 Дисциплінарного статуту, а саме вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного сп`яніння. Також, зазначено, що апелянту наказом ГУ НП в Одеській області від 18.02.2020 року №427 за невихід на службу вже було оголошено сувору догану, а наказом ГУ НП в Одеській області від 15.04.2020 року №921 апелянта попереджено про неповну службову відповідність.

Відповідно до матеріалів справи, зокрема матеріалів службового розслідування (а.с. 65-131), відповідач дотримав право апелянта на надання відповідних пояснень під час службового розслідування по суті обставин вчиненого дисциплінарного проступку, але апелянта на засідання комісії неодноразово не з`явився, від надання будь-яких пояснень відмовився. Зазначені обставини доводами апеляційної скарги не спростовані.

Частинами 7, 8 ст. 19 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення і вчинив дисциплінарний проступок, дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до статті 21 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

Перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, зазначає що висновок службового розслідування складений з урахуванням норм чинного законодавства та у межах компетенції відповідача, вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, а тому оскаржувані накази є правомірними, а застосоване до апелянта дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення відповідає вчиненому апелянтом проступку.

При цьому, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта на недотримання відповідачем порядку встановлення факту перебування апелянта у стані алкогольного сп`яніння, оскільки, як правильно вказав суд першої інстанції, підставою для звільнення апелянта визначена відсутність його на робочому місці 29.10.2020 року та 30.10.2020 року.

Також, апеляційний суд зазначає, що протокол медичного огляду №115 Комунального некомерційного підприємства «Центральна районна лікарня Ренійської районної ради Одеської області», у висновках якого медичними працівниками зазначено про перебування апелянта у стані алкогольного сп`яніння, а також дії зазначених осіб апелянтом не оскаржувалися, та не є предметом спору в цій справі. За таких обставин, доводи апеляційної скарги з цього приводу апеляційним судом відхиляються.

Апеляційний суд зазначає, що апелянт, а ні до суду першої інстанції, а ні до апеляційної скарги не надав доказів поважності причин відсутності на службі 29.10.2020 року та 30.10.2020 року, в той час як наявні довідки про тимчасову непрацездатність апелянта стосуються виключно календарного періоду проведення службового розслідування відповідачем та знаходження апелянта на амбулаторному лікуванні, та не стосуються часу невиходу апелянта на службу 29 та 30 жовтня 2020 року.

Водночас, відповідно до статті 21 Дисциплінарного статуту, перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

Також, апеляційний суд не приймає доводи апелянта щодо його участі у виборчому процесі до 26.10.2020 року включно та надання керівництвом дозволу відпочити за час несення служби цілодобово, оскільки жодних доказів зазначених обставин протягом часу розгляду справи судом першої інстанції надано не було, а додані до апеляційної скарги копії аркушів з журналу обліку перевірки рівня знань під час проведення цільового інструктажу (інструктаж датований 20.10.2020 року), книги видачі і приймання озброєння (дата прийняття від апелянта озброєння 26.10.2020 року о 21:40), не стосуються предмету спору та не стосуються часу невиходу апелянта на службу 29 та 30 жовтня 2020 року.

Надана апелянтом копія графіку несення служби нарядами ЧЧ та нарядами по охороні публічного порядку та безпеки з 22 по 28 жовтня 2020 року, не містить прізвища апелянта,

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі встановлених фактичних обставин, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відповідач довів, що ним в межах повноважень та із дотриманням процедури, в порядок та спосіб, що передбачені законом, за наявності для цього фактичних та правових підстав обґрунтовано винесені оскаржувані накази від 11.12.2020 року №2817 та від 23.12.2020 року №1675 о/с.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги апеляційний суд зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, апеляційним судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-78, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 року у справі №420/972/21 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 28.01.2022 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.