Справа № 340/3989/21
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 січня 2022 року м. Дніпросправа № 340/3989/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року (м. Кропивницький, суддя Пасічник Ю.П.) та ухвалу про внесення виправлень у судове рішення від 31 серпня 2021 року у справі № 340/3989/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

У липні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 29.03.2021 № 21 про перерахування з 01.04.2021 позивачу пенсії із розрахунку 60% від суми усіх складових заробітку, визначеного у довідці Військової прокуратури Південного регіону України від 18.03.2020 № 18-97, із застосуванням обмеження максимального розміру пенсії у десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, та зменшення її раніше встановленого розміру і порядку обрахунку, здійсненого на підставі постанови Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06.06.2017 у справі № 405/595/17, із розрахунку 90% від суми усіх складових заробітку та без обмеження граничного (максимального) розміру пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити перерахунок та виплату позивачу раніше призначеної пенсії за вислугу років, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), в розмірі 90 відсотків від суми усіх складових заробітку, зазначеного у довідці Військової прокуратури Південного регіону України від 18.03.2020 № 18-97, без обмеження граничного (максимального) розміру пенсії, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії з 01.01.2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подати звіт про виконання прийнятого рішення суду протягом п`ятнадцяти діб з дня набрання рішенням законної сили.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року адміністративній позов задоволено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, без обмежень, які встановлені уже після призначення позивачу пенсії.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року виправлено описку, допущену при складанні резолютивної частин рішення суду від 30.08.2021 року.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що:

- відповідач вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду;

- вимога позивача про проведення перерахунку пенсії та виплати без обмеження максимальним розміром протирічить нормі абз.6 ч.15 ст. 86 Закону України, який є чинним та підлягає застосуванню органами Пенсійного фонду;

- позивачем безпідставно зазначено відсоткову ставку 90%, як розмір пенсії від заробітної плати, адже в Законі України «Про прокуратуру» найбільша відсоткова ставка визначена в розмірі 60%.

З цих підстав, відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог повністю.

Крім того, скаржник просить скасувати ухвалу про внесення виправлень у судове рішення від 31 серпня 2021 року в цій справі, якою викладено резолютивну частину рішення в новій редакції.

Позивач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому вказує, що застосування проценту для розрахунку пенсії від заробітку в розмірі 60%, та встановлення обмеження граничного розміру пенсії, позивачу стало відомо під час виплати пенсії у квітні 2021 року, а тому позов було подано у встановлений законом строк. Також, позивач зазначає, що Верховний Суд у постанові по зразковій справі №240/5401/18 вказав позицію, згідно з якою при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним. Крім того, на думку позивача, пенсія призначена йому відповідно до ст.50-1 Закону №1789-ХІІ, тобто до набрання чинності Законом №1697-VII, до 01.01.2016, а тому для розміру його пенсії не можуть застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені Законом №1679-VII та відповідними змінами до нього. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року зупинено апеляційне провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду у справі №580/5962/20.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року поновлено апеляційне провадження у справі.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.06.2017 (виконавче провадження № 62219528), в якому зобов`язано боржника провести перерахунок та виплату пенсії позивачу на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону України від 12 липня 2001 №2663-111 «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки військової прокуратури Південного регіону України №18-172 вих.-іб від 21.09.2016 про посадовий оклад та з урахуванням інших виплат, сум надбавок, доплат, премій, допомог, індексацій, визначених в наявній в пенсійній справі довідці, виданій військовою прокуратурою Кіровоградського гарнізону від 14 грудня 2010 року за вих.№1981, із збереженням проценту для розрахунку пенсії від заробітку в розмірі 90% без обмеження граничного розміру пенсії з виплатою різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії за вислугу років з 01 вересня 2016 року.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 у справі №340/1412/20 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 03.04.2020 № 21 щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії за вислугу років на підставі заяви від 31.03.2020 та довідки Військової прокуратури Південного регіону України від 18.03.2020 №18-97. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за вислугу років, за нормами рішення Конституційного Суду України по справі №7-р(И)/2019 від 13.12.2019, відповідно до вимог ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки Військової прокуратури Південного регіону України від 18.03.2020 №18-97, у розмірі 90% від суми усіх складових заробітку з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії з 01.01.2020 року.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.03.2021 у справі №340/1412/20 рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, скасовано в частині задоволення позову про зобов`язання здійснити перерахунок у розмірі 90% від суми усіх складових заробітку у зв`язку з тим, що заявлені вимоги є передчасними, спору щодо відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії на час звернення до суду не існувало. В задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 залишено без змін.

На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.06.2021р. по справі №340/1412/20 відповідачем прийнято рішенням № 521 від 29.03.2021, яким здійснено перерахунок пенсії позивачу, застосовано процент для розрахунку пенсії від заробітку в розмірі 60%, та встановлено обмеження граничного розміру пенсії.

Позивач, не погодившись з таким рішенням відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені Законом № 213-VIII від 02.03.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам, є частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», які змін у зв`язку із прийняттям Закону № 213-VIII від 02.03.2015 не зазнали.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом, у зв`язку з чим, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, без обмежень, які встановлені уже після призначення позивачу пенсії.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 50-1 Закону України від 05.11.199 №1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі Закон №1789-ХІІ) у редакції, чинній до 01.10.2011, було передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» у статтю 50-1 Закону № 1789-ХІІ внесено зміни, відповідно до яких пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії

Законом України від 27.03.2014 № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» у статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у частинах другій і п`ятій цифри « 80» замінено цифрами « 70».

Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» у статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у частинах другій та п`ятій цифри « 70» замінено цифрами « 60».

За правилами частини вісімнадцятої цієї статті (у редакції, чинній до 01.01.2015) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи. З 01.01.2015 умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначалися Кабінетом Міністрів України.

Крім того, 15.07.2015 набрав чинності Закон України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон № 1789-XII, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15.12.2015.

З набранням чинності Законом № 1697-VII пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулюється положеннями статті 86, за правилами частин першої, другої якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Згідно з частиною двадцятою цієї статті призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.

Вирішуючи питання щодо визначення норм права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом норма права діє щодо відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до правовідносин застосовується той закон, під час дії якого вони настали.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Ураховуючи наведене, до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набрання чинності Законом № 1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, оскільки застережень щодо застосування норми, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, Закон № 1697-VII не містить та не встановлює окремого порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку раніше призначеної пенсії з урахуванням норми Закону № 1789-XII, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках та яка діяла на момент призначення пенсії, тобто одночасного застосування норм, які передбачені різними законами.

Такий правовий висновок узгоджується з покладеним в основу Закону № 1697-VII принципом єдності системи прокуратури України, що забезпечується, зокрема єдиним статусом прокурорів, який передбачає однакове матеріальне та соціально-побутове забезпечення, зокрема пенсійне забезпечення прокурорів.

Ураховуючи наведене, розмір відсотків, який враховується під час перерахунку пенсії має бути співмірним із тим, який застосовується під час призначення пенсії працівникам прокуратури. Встановлення різних підходів до порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку пенсії після набуття чинності Законом № 1697-VII порушує справедливий баланс між інтересами працівників прокуратури, яким пенсія призначається відповідно до цього Закону та тими, яким вона була призначена відповідно до Закону № 1789-XII, ставить у нерівне становище працівників прокуратури, які отримали право на пенсію відповідно до Закону № 1697-VII.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 N 5-р/2018 зазначено, що положення частини першої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.

Колегія суддів зазначає, що гарантією належного пенсійного забезпечення працівників прокуратури є право на безумовний перерахунок розміру пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Таке право за своєю суттю направлене на збільшення розміру виплачуваної працівнику прокуратури пенсії, а гарантія дотримання конституційного права на соціальний захист, зокрема щодо недопущення зменшення такого розміру у випадку перерахунку пенсії, має бути забезпечена виплатою пенсії в раніше встановленому розмірі.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.12.2021 у справі №580/5962/20, дійшов про необхідність відступити від висновку, викладеного, зокрема у постанові Верховного Суду від 10.09.2021 у справі № 580/5238/20 у подібних правовідносинах, та сформував правовий висновок, відповідно до якого до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набранням чинності Законом № 1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, зокрема частини другої статті 86, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури, а не норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

На час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії стаття 50-1 Закону № 1789-ХІІ відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1697-VII у частині перерахунку пенсії втратила чинність.

З огляду на наведене, на спірні правовідносини поширюються положення частини другої статті 86 Закону № 1697-VII, у силу вимог яких пенсія працівникам прокуратури призначається (перераховується) в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати.

Таким чином, позовні вимоги у частині здійснення перерахунку пенсії у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, а тому, висновки суду першої інстанції, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, яка визначає розмір пенсії у відсотках та діяла на момент призначення пенсії, є помилковими.

Відносно доводів апеляційної скарги, що вимога позивача про проведення перерахунку пенсії та виплати без обмеження максимальним розміром протирічить нормі абз.6 ч.15 ст. 86 Закону України, який є чинним та підлягає застосуванню органами Пенсійного фонду, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 2 Закону № 3668-VI (який набрав чинності 1 жовтня 2011 року) максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Цим Законом було внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, положення частини п`ятнадцятої якої викладено в аналогічній редакції.

При цьому абзацом першим пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Абзацом другим цього пункту визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), установленому цим Законом.

На думку колегії суддів, положення пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI спрямовані на врегулювання питань, які виникли у зв`язку із застосуванням Закону № 3668-VI стосовно осіб, у яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір, а саме - надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту, коли особа набуде право на перерахунок, на розмір її пенсії будуть поширюватися загальні правила щодо обмежень.

Закон № 1789-ХІІ утратив чинність (крім окремих положень, які не стосуються спірних правовідносин) у зв`язку з набранням чинності Законом № 1697-VII, за правилами абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 якого максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Ураховуючи наведене, з моменту набрання чинності Законом № 1697-VII питання призначення та перерахунку пенсій працівникам прокуратури врегульовувалися нормами цього Закону, зокрема статтею 86, частиною п`ятнадцятою якої були встановлені обмеження пенсії максимальним розміром.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.12.2021 у справі №580/5962/20, встановив необхідність відступити від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі № 589/3997/16-а у подібних правовідносинах та сформував правовий висновок, відповідно до якого пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI не скасовує обмеження максимального розміру пенсії, призначеної працівнику прокуратури до набрання чинності цим Законом, а встановлює особливе регулювання щодо застосування такого обмеження до осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом № 3668-VI, і в яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір. Зокрема, шляхом надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту відповідності розміру пенсії максимальному розміру пенсії, - поширення на її розмір загальних правил щодо обмежень, установлених статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ, а з 14.10.2014 - абзацом шостим частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюються положення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

З огляду на наведене, враховуючи правовий висновок Верховного Суду у постанові від 21.12.2021 у справі №580/5962/20, колегія суддів апеляційного суду вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що при перерахунку пенсії позивачу, як працівнику прокуратури, не застосовуються обмеження, які встановлені вже після призначення йому пенсії, а тому позовні вимоги у частині здійснення перерахунку пенсії позивача без обмеження її максимальним розміром також є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Тож, під час перерахунку пенсії позивача відповідач вірно застосував положення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Щодо доводів скаржника відносно пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи колегією суддів визначено, що спірне рішення відповідача №521 від 29.03.2021 прийнято у зв`язку виконанням рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 04.03.2021 у справі №340/1412/20, у зв`язку з чим, позивач до отримання листа відповідача №ВЕБ-11001-Ф-С-21-035518 в квітні 2021 року не міг дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

В свою чергу, із позовом до суду позивач звернувся липня 2021 року, тобто в межах строку, встановленого ч.2 ст.122 КАС України, а тому колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо пропуску позивачем строку, визначеного ч.2 ст. 122 КАС України.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів дійшла висновку про дотримання відповідачем вимог законодавства під час прийняття спірного рішення, обґрунтованість доводів, викладених в апеляційній скарзі, а також відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позов - залишенню без задоволення.

Крім того, підлягає скасуванню ухвала про внесення виправлень у судове рішення від 31 серпня 2021 року у справі № 340/3989/21, як така, що має похідний характер від скасованого рішення суду.

Керуючись статтями 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у справі № 340/3989/21 та ухвалу про внесення виправлень у судове рішення від 31 серпня 2021 року у справі № 340/3989/21скасувати.

В позові відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко