Справа № 480/1164/21
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 лютого 2022 року Справа №480/1164/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/1164/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання дій протиправними та скасування рішення,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, в якій просить:
- визнати дії відповідача щодо прийняття рішення від 14.01.2021 №2 про скасування дозволу на імміграцію громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправними;
- скасувати рішення відповідача від 14.01.2021 №2 про скасування дозволу на імміграцію громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свої вимоги мотивує тим, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 та скасовуючи посвідку на постійне проживання ОСОБА_1 , пропустив та не дотримався строків щодо прийняття зазначеного рішення. Так, згідно з п. 65 Постанови Кабінету Міністрів України 25.04.2018р. №321 «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання» рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п 'яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про імміграцію» у разі скасування доззволу на імміграцію та вилучення посвідки на постійне проживання у зв`язку із засудженням до позбавлення волі за вироком суду особа повинна виїхати з України протягом місяця з дня відбуття покарання. Враховуючи норми зазначених статей, законодавством встановлені чіткі строки щодо прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію та скасування посвідки, що становить 5 днів з моменту, коли стало відомо про те, що ОСОБА_1 засуджений до міри покарання у виді позбавлення волі строком більше 1 року, а особа повинна виїхати саме в строк 1 місяць з моменту звільнення з місць позбавлення волі.
Із врахуванням п.п.2 п.64 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018р. №321 відповідач не обмежений можливостями вільно отримувати інформацію про недостовірність документів, їх підроблення й в тому числі засудження осіб, оскільки реєстр судових рішень є вільним та відкритим та будь-хто може довідатися інформацію про засудження особи. Дана інформація також наявна в органах національної поліції та кримінально-виконавчої інспекції.
Таким чином, Управління державної міграційної служби в Сумській області було зобов`язано прийняти рішення про скасування дозволу на імміграцію на протязі 5 днів з виявлення відомостей про засудження ОСОБА_1 , але не пізніше до його звільнення з місць позбавлення волі, та саме з цієї дати позивач протягом місяця повинен був виїхати (бути витворений) з території України, а не як згідно з обставинами цієї справи, коли минуло 4 роки.
Позивач, починаючи з 19.02.2017р. (звільнення з місць позбавлення волі), працює, має сім`ю, позитивно характеризується, має сталі соціальні зв`язки на території України, оскільки: згідно з довідкою від 03.02.2020р. ВП «Дарницька дистанція колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» він працює на посаді майстра колії з 04.07.2018р. по теперішній час; за місцем роботи він характеризується виключно позитивно; з 24.06.2011р. ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_2 , від якого має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Тому, на думку позивача, враховуючи ст.26 Конституції України, ч.1 ст.1, ч.1 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.1, ст.4 Закону України «Про імміграцію», дії Управління державної міграційної служби України в Сумській області щодо прийняття рішення від 14.01.2021 №2 про скасування його дозволу на імміграцію, а також рішення від 14.01.2021 №2 про скасування такого дозволу є протиправними.
Ухвалою від 15.02.2021р. позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
01.03.2021р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що з обвинувального вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19.12.2014р. у справі № 577/1979/14-к вбачається, що розгляд справи проводився у закритому засіданні, за результатами розгляду справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчинені злочинів передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 152 (зґвалтування), ч. 2 ст. 156 (розбещення неповнолітніх) КК України та призначено остаточну міру покарання у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років. Відтак, повідомлені представником позивача суду відомості стосовно можливості вільного отримання інформації за вказаною категорією справ не узгоджуються із чинними нормами законодавства і не відповідають дійсності. Про засудження ОСОБА_1 УДМС України в Сумській області стало відомо лише 03.12.2020р. у зв`язку з надходженням листа ГУНИ в Сумській області № 1123 03/16-2020 від 02.12.2020р. та на момент прийняття оскаржуваного рішення законних підстав не брати до уваги надані ГУНІІ в Сумській області документи не було.
Водночас, посилання представника позивача на п.п. 1, 2 п. 64, п. 65, п.п. 4 п. 72 Постанови КМУ 25.04.2018р. № 321 не заслуговують на увагу, оскільки наведеною постановою затверджено Порядок, оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання (далі - Порядок), а не дозволу на імміграцію в Україну.
Так, відповідно до п.п. 1 п. 64 Порядку, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України Про імміграцію.
Пунктом 65 Порядку визначено, що рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.
Таким чином, прийняттю рішення про скасування посвідки у строки визначені п. 65 Порядку спочатку передує виникнення підстав, необхідних для такого скасування, шо визначені п. 64 Порядку.
З тексту рішення УДМС України в Сумській області № 2 від 14.01.2021 вбачається, що рішення про скасування посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_1 на підставі п.п. 1 п. 64 Порядку (у зв`язку із скасуванням дозволу на імміграцію) прийнято разом з рішенням про скасування дозволу на імміграцію.
Відповідно, строки прийняття рішення про скасування посвідки на постійне проживання визначені н. 65 Порядку не є порушеними.
Отже, на думку представника відповідача, у задоволенні позову слід відмовити.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Судом встановлено, що громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Конотопського МРВ УДМС України в Сумській області з заявою про надання дозволу на імміграцію № 68 та 27.02.2014р. позивачу надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» (як одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України).
03.12.2020р. до УДМС України в Сумській області надійшов лист від Головного управління Національної поліції в Сумській області № 1123/03/16-2020 з доданим до нього обвинувальним вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19.12.2014р. у справі № 577/1979/14-к, яким ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України засуджено до остаточної міри покарання у виді позбавлення волі строком 6 років.
14.01.2021 року Управлінням ДМС України в Сумській області прийнято рішення № 2 про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію».
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що частиною першою статті 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.
Згідно зі ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон України № 3773-VI), іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.
Відповідно до пункту 17 вищевказаної статті Закону посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.
Приписами частини 15 статті 4 Закону встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.
Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України №2491-ІІІ від 07.06.2001 "Про імміграцію" (далі-Закон України №2491-ІІІ).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України № 2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.
З матеріалів справи не вбачається, що на час звернення із заявою про оформлення посвідки на проживання в Україні позивач не мав передбачені законом підстави для її отримання. Вказані обставини сторонами у позові та відзиві не заперечувались.
За приписами статті 12 Закону України №2491-III, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.
Відповідно до пункту 21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року №1983 (далі - Порядок №1983), питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.
Пунктами 22-23 Порядку №1983 встановлено, що для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону №2491-ІІІ, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання.
На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.
Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.
Згідно з пунктом 24 Порядку №1983 рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону №2491-ІІІ. Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.
Положенням пункту 2.12 розділу ІІ Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 15.07.2013р. №81 (чинного на момент видачі посвідки на проживання позивачу), раніше видана посвідка на постійне проживання скасовується та вилучається територіальним органом або підрозділом ДМС в разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статей 12 і 13 Закону №2491-ІІІ.
Отже, підставою для вилучення у іноземця посвідки на постійне проживання в Україні є вмотивоване рішення компетентного органу про скасування раніше наданого дозволу на імміграцію.
В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Як зазначалося вище, 03.12.2020р. до УДМС України в Сумській області надійшов лист від Головного управління Національної поліції в Сумській області № 1123/03/16-2020 з доданим до нього обвинувальним вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19.12.2014р. у справі № 577/1979/14-к, яким ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України засуджено до остаточної міри покарання у виді позбавлення волі строком 6 років, внаслідок чого 14.01.2021 року Управлінням ДМС України в Сумській області прийнято рішення № 2 про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію».
Отже, єдиною та фактично підставою для скасування позивачу дозволу на імміграцію слугував встановлений факт, що позивача було засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили.
Позивач, починаючи з 19.02.2017р. (звільнення з місць позбавлення волі), працює, має сім`ю, позитивно характеризується, має сталі соціальні зв`язки на території України, оскільки: згідно з довідкою від 03.02.2020р. ВП «Дарницька дистанція колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» він працює на посаді майстра колії з 04.07.2018р. по теперішній час; за місцем роботи він характеризується виключно позитивно; з 24.06.2011р. ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_2 , від якого має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями відповідних документах.
Таким чином, з моменту засудження ОСОБА_1 (19.12.2014р.) до позбавлення волі до моменту прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію (14.01.2021р.) минуло більше 7 років, а з моменту повного відбування ним покарання (19.02.2017р.) до моменту прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію (14.01.2021р.) минуло майже 4 роки.
Тобто, у спірних правовідносинах відповідачем не було дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача, а також оскаржуване рішення прийнято не протягом розумного строку. Скасування цього дозволу, а не його зміна або скасування з прийняттям нового рішення, без врахування обставин, які існують, суттєво порушує права позивача, оскільки він мав передбачені законом підстави на отримання дозволу на імміграцію.
Такими наслідками відповідно до ст. 13 Закону України №2491-III є обов`язок особи, стосовно якої прийняте рішення про скасування дозволу на імміграцію, виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії рішення про скасування дозволу на імміграцію. Особа яка не виїхала протягом місяця підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством. Крім того, згідно зі ст. 14 цього Закону, особа може повторно подати заяву про надання дозволу на імміграцію не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно із судовою практикою у справі "Беєлер проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.
Також, у рішенні від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав" проти України" Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати "справедливий баланс" між інтересами особи і суспільства.
Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що скасування дозволу на імміграцію, здійснене виключно за формальних обставин без дослідження всіх обставин необхідності прийняття такого рішення, зумовило порушення необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані норми ст. 12 Закону.
Так, позивач понад 8 років проживає в Україні, має родину з якою проживає разом, дружина позивача є громадянкою України, тому скасування дозволу може призвести до погіршення усталеного способу життя позивача та розірвання його родинних зв`язків.
Однак, як вбачається зі змісту висновку і заперечень відповідача, останній жодним чином зазначених обставин не дослідив, хоча вони мають суттєве значення.
Таким чином, втручання органу державної влади в сімейне життя позивача є неправомірним, не враховувалось наявність у позивача дружини, яка є громадянкою України та законне право дружини на проживання разом.
Крім того, згідно з положеннями статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відповідач під час прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію діяв без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття та без урахування принципу пропорційності.
Виходячи з визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду, як державної правозахисної інституції, суд дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення.
Відповідно до ст. ст.7,9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині скасування рішення відповідача від 14.01.2021 №2 про скасування дозволу на імміграцію громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є такими, що підлягають задоволенню.
Водночас суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання дій відповідача щодо прийняття рішення від 14.01.2021 №2 про скасування дозволу на імміграцію громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправними, оскільки належним, ефективним та достатнім способом захисту, відновлення прав позивача в цій частині позовних вимог є скасування рішення Управління державної міграційної служби у Сумській області про скасування такого дозволу.
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 3 ст.139 КАС України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то на корить позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 454грн.00коп.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання дій протиправними та скасування рішення задовольнити частково.
Скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 14.01.2021 №2 про скасування дозволу на імміграцію громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова