Справа № 620/5372/21
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5372/21 Суддя першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Собківа Я.М. та Черпіцької Л.Т.,

при секретарі - Строяновській О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, направлене листом № 2500-0303-8/8694 від 17 лютого 2021 року про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. а ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. ст. 55, 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням проведеного розрахунку страхового стажу, та періоду роботи з особливо шкідливими умовами праці в зоні відчуження Чорнобильської АЕС у пільговому обчисленні у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 22 січня 2021 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту а частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, ст. ст. 55, 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та з урахуванням проведеного розрахунку страхового стажу, періоду роботи з особливо шкідливими умовами праці в зоні відчуження Чорнобильської АЕС в пільговому обчисленні у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, викладене у листі від 17.02.2021 року № 2500-0303-8/8694 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. а ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення , з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року та ст. ст. 55, 56 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи згідно із її заявою від 22.01.2021 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.01.2021 року щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. а ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року та ст. ст. 55, 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 та Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернулись з апеляційними скаргами, в якій ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 22 січня 2021 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту а частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, ст. ст. 55, 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та з урахуванням проведеного розрахунку страхового стажу, періоду роботи з особливо шкідливими умовами праці в зоні відчуження Чорнобильської АЕС в пільговому обчисленні у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

08 листопада 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 45320, позивачкою подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання чинності рішення Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20.

Порадившись на місці колегія суддів прийшло до висновку про необхідність відмови у задоволенні вищевказаного клопотання, з огляду на наступне.

Відповідно до п.9 ч.2 ст. 236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі розгляду типової справи і оприлюднення повідомлення Верховного Суду про відкриття провадження у зразковій справі - до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі.

Позивачкою наголошено, що ухвалою Верховного Суду від 16.12.2020 року у справі № 360/3611/20 відкрито провадження у зразковій справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в зазначеній справі позивачем заявлено аналогічні вимоги (визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо відмови у призначенні пенсії відповідно до ст. 13 Закону України № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 року № 213-VIIІ).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що станом на дату розгляду даної справи, постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року у справі № 360/3611/20 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області було задоволено частково, мотивувальну частину рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 квітня 2021 року змінено, виклавши її в редакції цієї постанови, а в решті - залишено без змін.

Отже, рішення суду у справі № 360/3611/20 набрало законної сили (відповідно до резолютивної частини рішення останнє набирає законної сили з дати його прийняття, є остаточним й оскарженню не підлягає), у зв`язку з чим відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі.

06 січня 2022 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 708, ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої позивачка повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги відповідача, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, наголошує, що з 23.01.2020 року в Україні існують два закони - Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закон України «Про пенсійне забезпечення», які одночасно регламентують правила призначення пенсії за Списком №1, втім, враховуючи висновки Верховного Суду у справі № 360/3611/20, застосуванню підлягають саме норми Закону України № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020, а не Закону України № 1058-ІV, просить задовольнити апеляційну скаргу позивача.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що розглядаючи заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, відповідач віддав перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для призначення пенсії, оскільки рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, прийнято не на підставі Конституції та діючого законодавства України, а відтак підлягає скасуванню, разом з тим, відповідач не в повній мірі розглянув подану заяву позивача та прийняв рішення без дотримання положень Законів № 1058-IV та № 1788-ХІІ та Порядку № 22-1, Порядку № 637, у зв`язку з чим, належним способом захисту порушеного права позивача на належний йому рівень пенсійного забезпечення є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, викладеного у листі від 17.02.2021 № 2500-0303-8/8694 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. а ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року та ст. ст. 55, 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи№ згідно із заявою позивача від 22.01.2021 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.01.2021 року щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. а ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 та ст. ст. 55, 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області, як застрахована особа, яка відповідно до Закону України 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон № 1058-IV) підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за весь час своєї трудової діяльності.

На даний час позивач продовжує постійно працювати у ДП «Центр організаційно- технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження».

Станом на час виникнення спірних правовідносин страховий стаж становить не менше, ніж 27 років 11 місяців в одинарному обчисленні, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 20.12.1994 р., відомостями з персоніфікованого обліку громадян у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, наявного у матеріалах справи.

До наявного страхового стажу входять періоди роботи у зоні відчуження за Списком № 1. Відповідно до довідок за період роботи з 01.07.2019 року по 31.12.2020 року виданою ДП Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження, від 14.01.2021 року № 09-33-5 (Ф.122 Затвердженою Постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях № 122 від 09.03.1988 р.), та за період роботи з 01.07.2019 року по 31.12.2021 року, виданою ДП Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження, від 14.01.2021 року № 09-34-5 (Додаток № 5 до Постанови КМ України № 920 від 05.07.2006 р.), та період роботи з 05.10.2004 року по 03.06.2019 року, виданою Державним спеціалізованим підприємством з управління капітальним будівництвом зони відчуження (ДСП УКБЗВ ), від 30.06.2019 року № 12 (Ф.122 Затвердженою Постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях № 122 від 09.03.1988 р.), та період роботи з 05.10.2004 року по 03.06.2019 року, виданою Державним спеціалізованим підприємством з управління капітальним будівництвом зони відчуження (ДСП УКБЗВ ), від 30.06.2019 року № 12 (Додаток № 5 до Постанови КМ України № 920 від 05.07.2006 р.), та період роботи з 01.12.2018 року по 03.06.2019 року, виданою ДСП Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами від 29 квітня 2021 року № 1-02/58-104 (Додаток № 5 до Постанови КМ України № 920 від 05.07.2006 р.), що в сукупності становить не менше, ніж 16 років 08 місяців 03 дні.

22 січня 2021 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою № 723 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. «а» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області від 17 лютого 2021 року за № 2500-0303-8/8694 позивачку було повідомлено про відсутність підстав для призначенні пенсії останній, у зв`язку з недосягненням відповідного пенсійного віку на момент подання заяви.

Як вбачається зі змісту вищевказаного листа, права на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 1 позивач не має, оскільки не досяг пенсійного віку; для обчислення пільгового стажу не врахований період роботи з 01.07.2019 року по 31.12.2020 року, оскільки в довідці Ф-122 від 14.01.2021 № 09-33-5 зазначена посада - провідний бухгалтер, а в довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у пій від 14.01.2021 № 09-34-5 - провідний інженер.

Вважаючи вищевказану відмову протиправною, позивач звернулась із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 2 Розділу XV Перехідні положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсійне забезпечення» застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції, яка діяла до 23 січня 2020 року, було передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

У відповідності до Рішення Конституційного Суду України за N 1-р/2020, року у справі № 1-5/2018(746/15) за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу І, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-УІІІ, було вирішено:

1) Визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-УІІІ.

2) Стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-УІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

3) Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-УІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

У мотивувальній частині рішення Конституційний Суд України зазначив, що зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Враховуючи вищенаведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

При вирішенні даної справи колегія суддів також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 та зазначає, що хоч дана справа не є типовою, позивач також звернулась до Пенсійного фонду за призначенням пенсії після 23.01.2020 року з підстав, визначених статтею 13 Закону України від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», а тому такі висновки повинні бути враховані при розгляді даної справи.

Так, у вищевказаній справі Верховний Суд наголосив, що «Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України ).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.»

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова управління ПФУ в Чернігівській області в призначенні ОСОБА_1 , яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 45 років, мала страховий стаж роботи не менше, ніж 27 років 11 місяців в одинарному обчисленні, у тому числі на роботах за списком № 1 - не менше 16 років, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею 50-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Крім того, колегія суддів вважає вірним обраний судом спосіб захисту порушеного права позивачки. Так, як зазначено вище, відмова у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, викладена відповідачем у листі, що, відповідно не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні норм чинного законодавства, крім того, підставою для такої відмови став аргумент щодо недосягнення позивачкою необхідного пенсійного віку, що було спростовано в рішенні суду, втім відповідачем не надавалось оцінки іншим поданим позивачкою документів, що, як вірно зазаначено судом свідчить, що відповідач не в повній мірі розглянув подану заяву позивача та прийняв рішення без дотримання положень Законів № 1058-IV та № 1788-ХІІ та Порядку № 22-1, Порядку № 637, не прийняв передбачене чинним законодавством рішення.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.М.Собків

Л.Т.Черпіцька

Постанова складена в повному обсязі 25 січня 2022 року.