Справа № 320/14442/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12 березня 2020 року №№54535-5605-1031, 54534-5605-1031, 54536-5605-1031, 54533-5605-1031.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що до оформлення права на земельну ділянку особа не повинна сплачувати земельний податок, відтак оскаржувані рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

На думку позивача, оскільки особу, яка володіє нерухомим майном, що розташоване на земельній ділянці, права на яку для такої особи не оформлені, не можна вважати платником земельного податку в розумінні номр статті 269 Податкового кодексу України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 12 березня 2020 року №№54533-5605-1031, 54534-5605-1031, 54535-5605-1031, 54536-5605-1031.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби у Київській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у зв`язку з відсутністю нормативно-грошової оцінки станом на 2017 рік, розрахунок зобов`язань проводився з використанням відомостей, наданих відділом Держгеокадастру у місті Буча Київської області від 23.05.2016 №01-5/47-16 щодо середньої вартості 1 кв.м. земель у місті Буча та відомостей про коєфіцієнти індексації, які опубліковані на офіційному веб-порталі Держгеокадастру.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності, відтак нарахування земельного податку землекористувачу без відповідного звернення не є можливим.

Оскільки позивач не скористався своїм правом на звернення до контролюючого органу для проведення звірки даних щодо наявних на праві власності земельних ділянок, тому підстави для скасування податкових повідомлень-рішень - відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що у справі відсутні документи, які б підтверджували цільове призначення земельної ділянки під будівлею, що належить позивачу.

До того ж, відповідач не довів правомірності застосування ставки земельного податку на рівні 5% та не надав відповідних рішень Бучанської міської ради про встановлення ставок земельного податку у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки землі для будівництва інших будівель громадської забудови.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником готелю, загальною площею 857,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №144153904 від 06 листопада 2018 року.

Право власності на нерухоме майно виникло у позивача на підставі договору купівлі-продажу від 24 травня 2011 року, зареєстрованого за номером 1752 та посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В.

У той же час, контролюючим органом винесено 12 березня 2020 року наступні податкові повідомлення-рішення, якими з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку:

- за 2017 рік №54533-5605-1031 у розмірі 145 278,18 грн;

- за 2018 рік 54534-5605-1031 у розмірі 154 651,46 грн;

- за 2019 рік №54535-5605-1031 у розмірі 154 651,46 грн;

- за 2020 рік №54536-5605-1031 у розмірі 154 651,46 грн.

Не погоджуючись з таким рішеннями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не довів правомірності застосування ставки земельного податку на рівні 5% та не надав відповідних рішень Бучанської міської ради про встановлення ставок земельного податку у розмірі 5% нормативної грошової оцінки землі для будівництва інших будівель громадської забудови, тому відсутні підстави для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно п. п. 14.1.72, 14.1.73 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу), землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до статей 125, 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004.

Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 є власником готелю, загальною площею 857,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №144153904 від 06 листопада 2018 року.

Право власності на нерухоме майно виникло у позивача на підставі договору купівлі-продажу від 24 травня 2011 року, зареєстрованого за номером 1752 та посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В.

Так, у відповідності до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктами 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Пунктом 286.5 статті 286 цього Кодексу встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Статтею 289 Податкового кодексу України встановлено, що для визначення розміру податку використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

У той же час, згідно з пунктом 4 Порядку подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2011 року №1386, Держгеокадастр та Мін`юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі:

Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача;

Мін`юст - про землевласників або землекористувачів, зокрема про найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача (у разі наявності такої інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), назву, номер та дату правовстановлюючого документа, кадастровий номер земельної ділянки, площу відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дату державної реєстрації речового права, цільове призначення, місцезнаходження земельної ділянки (у разі наявності такої інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), розмір частки у праві спільної власності на земельну ділянку (у разі коли майно належить на праві спільної часткової власності), а також про об`єкти незавершеного будівництва.

Таким чином, при визначенні суми податкового зобов`язання із земельного податку податковий орган зобов`язаний оцінити комплекс обставин, передбачених статтею 271 Податкового кодексу України, зокрема, з`ясовувати на підставі даних Державного земельного кадастру площу, цільове призначення, оцінку земельної ділянки, встановити чи зареєстровано право власності на приміщення, що знаходяться на земельний ділянці, та застосувати відповідну ставку податку.

Як зазначає податковий орган, розрахунок податкових зобов`язань за 2018-2020 роки здійснювався з урахуванням відомостей про нормативну грошову оцінку, яка згідно витягу №03-17/450-18 складає 3 093 029,18 грн. та відповідних рішень Бучанської міської ради про встановлення ставок земельного податку на рівні 5%.

Також, на думку відповідача, у зв`язку із відсутністю відомостей про нормативну грошову оцінку станом на 2017 рік, розрахунок зобов`язань за 2017 рік проводився з урахуванням відомостей відділу Держгеокадастру у м. Буча Київської області від 23 травня 2016 року №01-5/47-16 щодо середньої вартості 1 кв. м. земель у Бучі та відомостей про коефіцієнти індексації, опублікованих на офіційному веб-сайті Держгеокадастру.

Однак, на підтвердження наявності у позивача обов`язку із сплати земельного податку, встановленого оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями саме у такому розмірі відповідачем не надано суду жодного доказу, зокрема відсутні відповідні витяги з Державного земельного кадастру.

Крім того, матеріали справи не містять і інших доказів, які б підтверджували цільове призначення земельної ділянки під будівлею, що належить позивачу.

До того ж, слід відмітити, що згідно пункту 274.1 статті 274 Податкового кодексу України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки.

Разом з тим, як вірно відмічено судом першої інстанції, відповідачем не надано відповідних рішень Бучанської міської ради про встановлення ставок земельного податку у розмірі 5% нормативної грошової оцінки землі для будівництва інших будівель громадської забудови, та відомостей відділу Держгеокадастру у м. Буча Київської області щодо середньої вартості 1 кв. м. земель у Бучі та відомостей про коефіцієнти індексації при визначенні суми податкового зобов`язання за 2017 рік.

Твердження апелянта про те, що позивач не звертався до контролюючого органу для проведення звірки даних щодо наявних на праві власності земельних ділянок та не вчинив дій щодо отримання інформації щодо нарахованого податкового зобов`язання до наявних на праві власності земельних ділянок, колегія суддів не приймає до уваги, так як саме на Головне управління ДПС у Київській області покладено обов`язок довести правомірність визначення суми податкового зобов`язання із земельного податку.

Відтак, висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є правильним та таким, що відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук