Справа № 804/2441/18
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 жовтня 2020 року м. Дніпросправа № 804/2441/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року

у адміністративній справі № 840/2441/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року відмовлено у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: форми «Р» від 22.03.2018 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 170 грн.; форми «Р» від 22.03.2018 № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 99500,61 грн. (податкового зобов`язання 79204,49 грн. та штрафних санкцій 19801,12 грн.); та форми «Р» від 22.03.2018 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 8250,46 грн. (податкового зобов`язання 6600,37 грн. та штрафних санкцій 1650,09 грн.)

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем по справі з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам спору, який виник на переконання апелянта внаслідок незаконного збільшення йому відповідачем суми грошового зобов`язання за платежами по податку на доходи фізичних осіб і військового збору, із застосуванням штрафних (фінансових) санкцій на податкові зобов`язання та за неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік. За твердженням апелянта, суд першої інстанції безпідставно не узяв до уваги, що в період з лютого 2008 року по січень 2016 року, ним було сплачено 42 049,95 доларів США (в гривневому еквіваленті 316 483,64 грн.) боргу по кредиту та 42 844,49 доларів США (в гривневому еквіваленті 350 841,38 грн.) по відсоткам за кредитом, отриманим ним по кредитному договору № 0, укладеному 28.01.2008 р з АП «УкрСиббанком», якому навіть при анулювання заборгованості ним (позивачем) було сплачено загальну суму у розмірі 84894,44 доларів США, що еквівалентно в національній валюті 667 325,02 грн. Враховуючи наведене, апелянт вважає, що у нього фактично не відбулось збільшення загального майнового стану чи приросту його активів у тій чи іншій формі, оскільки на день плати реструктиризаційної суми 13978,84 доларів США (в гривні на момент сплати 362627,60 грн.), ним було сплачено більше 120% отриманих за кредитом коштів у валюті долар США (42049,95 доларів США+42844,49 доларів США+ 13978,84 доларів США= 98894,44 доларів США = 1 029 952,62 грн.) та в тричі більше у гривневому еквіваленті, що відповідно свідчить про відсутність у нього об`єкта оподаткування в розумінні положень п.14.1.47 ст.14 Податкового кодексу України. За вказаних обставин просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити заявлені у цій справі вимоги у повному обсязі.

23 січня 2019 року Третім апеляційним адміністративним судом за клопотанням позивача зупинялося провадження у даній справі до набрання законної сили рішення у справі № 185/10946/18 за позовом ОСОБА_1 до АТ "УкрСиббанк" з підстав можливого впливу встановлених у цивільній справі встановлених фактів і обставин, а ухвалою Третого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2020 року апеляційне провадження у справі № 804/2441/18 було поновлено та при розгляді по суті було встановлено, що оскаржувані у цій справі позивачем податкові повідомлення-рішення форми «Р» від 22.03.2018 № , № та № , винесені головного управління ДФС в Дніпропетровській області на підставі Акту перевірки № 11288/04-36-13-04-14/ від 02.03.2018 р., складеного за результатом проведеної посадовою особою відповідача згідно до наказу № 959-п від 12.02.2018р. та повідомлення від 12.02.2018 № 410 документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р.

Як встановлено судом першої інстанції, за висновками вказаного Акту, перевірячим встановлено порушення позивачем: 1) п.176.1 ст.176 ПКУ, в частині неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік; 2) абз. «д» п.п. 164.2.17, п. 164.2, ст. 164 Податкового кодексу України у зв`язку з отриманням додаткового блага у вигляді основної суми анульованої (прощеної) заборгованості за кредитом, у результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 79204,49 грн.; 3) п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України у зв`язку з отриманням додаткового блага у вигляді основної суми анульованої (прощеної) заборгованості за кредитом, у результаті чого донараховано військовий збір за 2016 рік в розмірі 6600,37 грн. що і слугувало підставою: для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за порушення п.176.1 ст.176 Податкового Кодексу України в сумі 170 (сто сімдесят) грн. (ППР № ); збільшення суми грошового зобов`язання, за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 99 500,61 грн. (ППР № ); та збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 8 250,46 грн (ППР № )

Перевіряючи правомірність оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень, судом першої інстанції з`ясовано та матеріалами справи підтверджено, що підставою для донарахування позивачу сум грошового зобов`язання і застосуванню фінансових санкцій слугувало аналювання ПАТ «УкрСиббанк» боргового зобов`язання позивача за кредитним договором № 0 від 28.01.2008 в розмірі 17 085, 24 доларів США, а саме суми основного боргу (кредиту) 16 988, 97 доларів США, що складає 440 713, 93 гривень по курсу НБУ станом на 11.02.2016 та суми відсотків 96,27 доларів США, що складає 2 497,36 грн. по курсу НБУ станом на 11.02.2016, і включення вказаної суми анульованого боргового зобов`язання до податкового розрахунку доходу, нарахованого на користь позивача як позичальника, за підсумками звітного періоду, в якому боргове зобов`язання було анульовано.

Про прощення (анулювання) боргу за кредитним договором № 0 від 28.01.2008 та включення суми анульованого боргового зобов`язання до податкового розрахунку доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено - позивач повідомлявся ПАТ «УкрСиббанк» відповідно до вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України листом від 11.02.2016 вих.№ 31-1-61/16, і відповідно, ОСОБА_1 зобов`язаний був самостійно сплатити податок з таких доходів та відобразити їх у своїй річній податковій декларації.

Позивач по справі підтвердив суду факт повідомлення його банком-кредитором про прощення (анулювання) боргу за кредитним договором № 0 від 28.01.2008. При цьому, позивач не спростовує той факт, що ним не відображалася анульована сума боргу у складі оподатковуваного доходу в річній податковій декларації з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку, що в свою чергу тільки підтверджує порушення вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, і свідчить про правомірність донарахування ГУ ДФС у Дніпропетровській області було донараховано позивачу податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 79 204,49 грн. (440 713,93 - 689,00 = 440 024,93 грн., 440 024,93 х 18 % = 79 204,49 грн.), та військового збору за 2016 рік у розмірі 6 600,37 грн. (440 713,93 - 689,00 = 440 024,93 грн.; 440 024,93 х 1,5% = 6 600,37 грн.)

За наведених вище обставин та з огляду на положення підпункту 14.1.47 підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14, підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.2 пункту 164.1 статті 164, абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті165 пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що анулювання (прощення) кредитором суми боргу законодавцем розуміється як додаткове благо, яке кваліфікується як дохід внаслідок приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку, оскільки приріст фінансових показників позивача, як платника податку, виник за рахунок збереження активів в силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом. Такий підхід суду до обговорення предмета спору у цій справі, узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду, що викладалася у постанові від 22.05.2018 року по справі №826/4873/16, у постанові 08.05.2018 року по справі 817/401/16, та у постанові від 08.05.2018 року по справі № 813/432/17.

Судом першої інстанції на переконання колегії суддів також правильно не прийнято до уваги посилання позивача на пункт 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних Положень ПК України, оскільки вказаною нормою врегульовано питання оподаткування курсової різниці під час зміни валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню, що не має відношення до спірній у цій справі ситуації, а тому не може бути застосовано судом.

Твердження апелянта про відсутність у нього об`єкта оподаткування в розумінні положень п.14.1.47 ст.14 Податкового кодексу України судова колегія вважає лише помилковим розумінням вказаної норми та визначених законодавцем особливостей «прощеного боргу», що був виданий в іноземній валюті та відповідно, є оподатковуваним додатковим благом фізичної особи, яка це благо отримала за кредитним договором.

Дійсно, податковим законодавством передбачено випадки, коли сума прощеного боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті не буде вважатися додатковим благом. А саме, це визначено:

-п.п. 165.1.59. п. 165.1. ст.165 Податкового кодексу України, відповідно якої, до місячного (річного) розрахунку не включаються суми, на які зменшено (прощено) борг фізичної особи шляхом проведення реструктуризації зобов`язань, передбачених кредитним договором, відповідно до якого кредитором було надано позичальнику фізичній особі кредит в іноземній валюті, якщо така реструктуризація здійснена відповідно до порядку і на умовах, встановлених розділом IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про споживче кредитування або пунктом 5 розділу Прикінцеві та перехідні положення Кодексу України з процедур банкрутства;

- та п.8 підрозділу 1 Розділу ХХ. Перехідні положення Податкового кодексу України, якою встановлено особливості справляння податку на доходи фізичних осіб за прощеними фінансовими кредитами в іноземній валюті, пов?язані з курсовими різницями: «Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року». При цьому, дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Проте, для виключення суми прощеного боргу в іноземній валюті з додаткового блага передбачено певний порядок, відповідно до якого спочатку валюта зобов`язання за кредитом має бути змінена з іноземної в гривню і тільки після цього здійснюється обрахунок суми курсової різниці за правилами п. 8 підрозділу 1 Розділу ХХ ПК України. Без дотримання вказаних дій не можливо здійснити виключення суми прощеного боргу з додаткового блага, оскільки законодавець чітко встановив, що сума прощеного боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті не буде додатковим благом в розумінні п.п. 164.2.17 ПК України, а отже, не підлягає оподаткуванню тільки за тих умов, якщо відбулася зміна валюти за кредитним зобов`язанням і що різниця між сумою прощеного боргу та сумою курсової різниці є від`ємною.

Однак наведене не стосується спірного у цій справі випадку виходячи навіть з того, що банком (кредитором) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту) позивача, а не суми в розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, і відповідно, з метою оподаткування сума такого анульованого боргу позивача вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Підсумовуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги позивача, які не спростовують висновків суду першої інстанції, яким під час розгляду справи встановлена правомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень, тому колегія суддів погоджуючись з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав щодо задоволення вимог позивача, також не вбачає законних підстав для його скасування.

Не приймаючи наведені в апеляційній скарзі доводи позивача, судова колегія також враховує правовий висновок Європейського суду з прав людини, закріплений в рішенні від 28.10.2010 р. в справі «Трофимчук проти України», де зазначено, що з огляду на предмет справи наведене національними судами обґрунтування відмови в задоволенні вимог заявниці видається належним і достатнім, а тому Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності в тому, що суди відмовилися детально розглянути доводи заявниці.

Згідно зі ст.17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції залишити без змін та відмовити у задоволенні вимог апелянта, яким не наведено обставин, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 322 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року залишити без змін

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник