Справа № 280/2292/21
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 280/2292/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),
суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року (м. Запоріжжя, суддя Кисіль Р.В.) у справі № 280/2292/21

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

У березні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі третя особа), в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення комісії відповідача з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, яке оформлене пунктом 28 Протоколу №3 від 14.01.2021, зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, передбачену ст. 16 Закону №2011-ХІІ, відповідно до наданих ним документів.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у задоволені позовної заяви відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачу вперше встановлена часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності понад тримісячний термін після звільнення зі строкової військової служби, у зв`язку з чим, право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону №2011-ХІІ у позивача відсутнє.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги позивача мотивовано, зокрема тим, що суд першої інстанції встановив втрату позивачем працездатності з 24 червня 2019, тобто згідно дати довідки Запорізької обласної МСК серії АГ №0010203 від 24.06.2019, в той як пунктом 6 цієї довідки визначено дату встановлення страхового випадку та вказано: відповідно до довідки ВЛК №231 від 14.02.2017, у зв`язку з чим, датою встановлення позивачу ступеню втрати працездатності є, щонайпізніше 14 лютого 2017 року.

З цих підставі, позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому вказує, що позивач був звільнений з військової служби 15.02.2017, а ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності визначено значно пізніше ніж через 3 місяці, як це передбачено п.7 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористалась, відзив на апеляційну скаргу позивача до суду не подала.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , спеціальне звання старший солдат.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) наказано з 15.02.2017 виключити позивача із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Відповідно до довідки №272 від 10.02.2017 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) позивач 28.10.2016 отримав вибухову травму, вогнепальне осколкове сліпе поранення лівої підколінної ділянки з пошкодженням лівої підколінної вени, гостра компенсована критична ішемія лівої нижньої кінцівки, вогнепальний дірчастий перелом лівої стегнової кістки.

Згідно довідки військово-лікарської комісії від 14.02.2017 №231, ВЛК встановлено, що поранення отримане позивачем пов`язане із захистом Батьківщини.

Також судом встановлено, що 24.06.2019 позивач пройшов огляд МСЕК, за результатами якого отримав довідку серії АГ №0010203, в якій встановлено втрату професійної працездатності у відсотках 20%; причина втрати професійної працездатності поранення, так, пов`язано з захистом Батьківщини, у відповідності до довідки ВЛК від 14.02.2017 №231.

З метою отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач звернувся з відповідною заявою та документами до Енергодарського ОМВК.

В свою чергу, Енергодарським ОМВК документи направлено до Запорізького ОВК.

Листом Запорізького ОВК від 16.12.2019 №1688/с документи позивача повернені до Енергодарського ОМВК без реалізації, оскільки позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги, через те, що така призначається не пізніше ніж через три місяці після звільнення з військової служби.

Позивач, не погодившись з діями Запорізького ОВК щодо не направлення документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України, звернувся з позовом до суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05.10.2020 по справі №280/5161/20, яке набрало законної сили 05.11.2020, зокрема, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 скласти висновок про наявність/відсутність у позивача права на одержання одноразової грошової допомоги та направити такий висновок та подані документи до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для подальшого розгляду та вирішення компетентним органом питання щодо наявності підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.10.2020 по справі №280/5161/20 Запорізьким ОВК було складено такий висновок, який разом з поданими позивачем документами направлений до Департаменту фінансів України для розгляду та вирішення питання про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги.

Відповідно до Протоколу № 3 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.01.2021 відмовлено в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності, передбаченої ст. 16 Закону № 2011-ХІІ. Вказане рішення обумовлено тим, що заявника звільнено з військової служби 15.02.2017, а 24.06.2019 встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.

Позивач, не погодившись з таким рішенням відповідача звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що у разі встановлення в особи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності згідно положень статті 16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, прав на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у цієї особи не виникає.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, приписами статті 40 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «;Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Згідно з пп.7 п.2 ст.16 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011), в редакції, чиннім на момент виникнення спірних правовідносин, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що особа, звільнена з військової служби, може отримати одноразову грошову допомогу не пізніше ніж через три місяці після її звільнення з військової служби, у разі отримання поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання цією особою обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що відповідно до витягу із наказу від 15.02.2017 № 37 командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині), з 15.02.2017 наказано виключити позивача із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

В свою чергу, матеріали справи не містять доказів, які б підтвердили звернення позивача до відповідача з метою отримання одноразової грошової допомоги, не пізніше ніж через три місяці після його звільнення з військової служби, тобто з дотриманням строку, визначеного пп.7 п.2 ст.16 Закону №2011.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо висновків суду відносно дати втрати позивачем працездатності та зазначає наступне.

Згідно з приписами пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Порядок №975), днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, дата 14.02.2017 року, що зазначена у довідці серії АГ №0010203, є днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги позивачем.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що довідка серії АГ №0010203, а також день виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, ніяким чином не надають права позивачу звернутись щодо отримання одноразової грошової допомоги поза межами тримісячного строку після його звільнення, що визначено приписами пп.7 п.2 ст.16 Закону №2011.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що оскільки позивачу вперше встановлена часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності понад тримісячний термін після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону №2011 у позивача відсутнє.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі № 280/2292/21 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко