Справа № 160/9783/21
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2022 року м. Дніпросправа № 160/9783/21

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 року в адміністративній справі №160/9783/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

17 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративннувсяого суду з позовом до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)», в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» (адреса: 49102, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Данили Галицького, 1, ) щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 в день звільнення (16.04.2021) грошової компенсації за неотримане речове майно;

- зобов`язати Державну установу «Дніпровська виправна колонія (№89)» (адреса: 49102, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Данили Галицького, 1, ) надати суду та позивачу довідку про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, з метою підтвердження розміру вказаної компенсації;

- стягнути з Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» (адреса: 49102, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Данили Галицького, 1, ) на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 14350, 22 грн.;

- стягнути з Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» (адреса: 49102, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Данили Галицького, 1, ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно) на користь ОСОБА_1 за період з 17.04.2017 по день фактичного розрахунку, виходячи із розрахунку 369,27 грн в день, (станом на 15.06.2021 розмір виплати становить 22 156,2 грн. - 60 днів х 369,27 грн.).

Позовні вимоги мотивовані тим, що в період часу з 05.11.2012 по 16.04.2021 позивач проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України. Наказом Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» від 13.04.2021 року за номером 66/ОС-21 «Про звільнення ОСОБА_1 », позивача було звільнено зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України (за власним бажанням) з 16.04.2021 року. Зазначено, що під час звільнення зі служби позивач виявив бажання отримати грошову компенсацію вартості неотриманого ним речового майна особистого користування, зазначивши про це у своєму рапорті та передавши його керівництву установи, однак, йому не було здійснено виплату вказаної грошової компенсації за не отримане речове майно особистого користування, та до теперішнього часу вказану компенсацію позивач не отримав. Позивач вважає, що дії (бездіяльність) посадових осіб ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)» щодо не проведення зі ним повного розрахунку при звільненні в частині невиплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна є протиправними, а невиплата грошової компенсації необґрунтованою. Крім того, позивачем з посиланням на ст.ст. 116, 117 КЗпП України було зазначено, що оскільки грошову компенсацію за неотримане майно позивачу не було виплачено в день його звільнення 16.04.2021, відтак, відповідачем не проведено з ним повного розрахунку, а тому, на думку позивача, він має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)», яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 в день звільнення (16.04.2021) грошової компенсації за неотримане речове майно. Зобов`язано Державну установу «Дніпровська виправна колонія (№89)» виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 14350,22 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробіту з відповідача середнього заробітку за час затримки при проведенні повного розрахунку извільненні згідно ст.116, 117 Кодексу законів про працю.

08.12.2021 року до суду апеляційної інстанції надійшов супровідний лист Дніпропетровського окружного суду разом з ухвалою від 01.12.2021 року про виправлення описки, в якій вказано вважати вірною дату розгляду справи 25.08.2021 року

В відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Справа судом розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що 13.04.2021 року наказом Державної встанови "Дніпровська виправна колонія (№89)" Міністерства юстиції України №66/ОС-21 старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , психолога відділу соціально - виховної та психологічної роботи, було звільнено зі служби в Державній кримінально - виконавчій службі України (за власним бажанням) з 16.04.2021 року.

При цьому, на день прийняття наказу про звільнення із позивачем не проведено розрахунку по усім видам грошового забезпечення, а саме, не виплачено грошову компенсацію за речове майно.

06.05.2021 позивачем до відповідача було подано письмове звернення з вимогою про виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно особистого користування, вимогою про оформлення й надання позивачу довідки про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, надання інших документів.

Як зазначив позивач, згідно з отриманою рекомендованим поштовим відправленням з Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» листом вих. №04-08-21/С-08 від 12.05.2021, його було проінформовано, що за результатами розгляду його звернення від 06.05.2021, йому надано довідку про грошове забезпечення за останні 12 місяців перед звільненням та витяг з наказу про звільнення позивача зі служби. В листі було також зазначено про відсутність поданої позивачем до бухгалтерії установи окремої заяви про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.

06.05.2021 року позивачем до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, була подана заява щодо виплати грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування.

Також, 12.05.2021 року позивачем у зв`язку із звільненням до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» була подана заява, в якій він з посиланням на Постанову Кабінету Міністрів України №578 від 14.08.2013, просив виплатити йому грошову компенсацію за належне до отримання предметі речового майна особистого користування.

За наслідками розгляду заяви позивача від 06.05.2021 року, листом №3.3-1085-21/С-814 від 04.06.2021 було проінформрвано, що відповідно до пункту 22 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої службт України, затвердженого постановою Кабінету Мінгістрів України від 14 серпня 2013 року №578, грошова компенсація за належні до видачі предмети речового майна виплачуються за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. Відповідно до інформації, наданої відповідачем (довідка), нарахована грошова компенсація за належні до видачі предмети речового майна на суму 14350,22 грн. Також в листі повідомлено, що на даний час в державній установі "Дніпровська виправна колонія (№89)" відсутні кошти на виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна та виплата грошової компенсації буде проведена після надходження відповідних коштів на реєстраційний рахунок відповідача.

Позивач вважає такі дії (бездіяльність) відповідача щодо невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно протиправними, також вважає, що його право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно), тому звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьоїстатті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другоюстатті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно), колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необгрунтовано вважав передчасними вимоги про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовані певні спірні правовідносини. Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівниками.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює порядок проходження військової служби, чітко не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату всіх належних сум звільненим військовим, з метою забезпечення принципу рівності прав та недискримінації у трудових відносинах Верховний Суд прийшов до висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними, відтак поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби та пов`язані з обов`язком провести виплату усіх належних працівнику коштів при звільненні з роботи (зі служби).

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 у справі №910/4518/16 стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності, який застосовується у розмірі середнього заробітку, спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Згідно зі ст. 116 КЗпП Українипри звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановленастаттею 117 КЗпП України, згідно з якою при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Таким чином, Верховний Суд прийшов до висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби (такий висновок Верховного Суду викладений також у постановах від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18, від 30.04.2020 у справі №140/2006/19 та від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17).

Щодо правової природи компенсації за неотримане речове майно, судова палата Верховного Суду від 30 листопада 2020 року в справі №480/3105/19 зазначила, що таку слід розглядати як особливий, окремий вид належних сум.

За змістом статті 116 КЗпП України при звільненні працівника йому виплачуються «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.

Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.

Процедура нарахування середнього заробітку працівника визначається за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100(далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 зазначила, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбаченестаттею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає з боку роботодавця внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц розглянула питання визначення пропорційного та співмірного розміру коштів, які підлягають стягненню з роботодавця у зв`язку з несвоєчасними виплатами працівникам. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно дост.117 КЗпП України, Суд зазначив, що необхідно враховувати наступне: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Як видно зі змісту цієї постанови, Верховний Суд прийшов до висновку, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про виплату належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. При вирішенні цього питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Судом під час вирішення справи враховані вказані критерії, а також правова позиція та механізм врахування коефіцієнта істотності частки складових заробітної плати у порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку, викладені Верховним Судом під час вирішення справи №806/2473/18, де у постанові від 30.10.2019 Суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно абз. 3 п. 2, п. 5, п. 8 до Порядку обчислення середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд апеляційної інстанції враховує необхідність виплати позивачу середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно) .

Суд апеляційної інстанції при вирішенні спору керується правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 31.03.2020 року у справі №540/1244/19, від 04.09.2020 року у справі № 260/348/19, від 15.10.2020 року у справі № 520/80/20.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно) на користь ОСОБА_1 за період з 17.04.2017 року по день фактичного розрахунку.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 в адміністративній справі №160/9783/21 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно) на користь ОСОБА_1 за період з 17.04.2017 року по день фактичного розрахунку.

Зобов`язати стягнути з Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» (адреса: 49102, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Данили Галицького, 1, ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно) на користь ОСОБА_1 за період з 17.04.2017 року по день фактичного розрахунку.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у порядку ст.ст. 328 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов