Справа № 420/24493/21
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2022-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з відмови, листом №1569-1 0727/Б-02/8-1500/20 від 17 листопада 2021 року, ОСОБА_1 , у нарахуванні та виплаті суми компенсації втрати частини доходів, за період з 01 липня 2002 року по 31 серпня 2021 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 324446,69 грн;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів, за період з 01 липня 2002 року по 31 серпня 2021 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 324446,69 грн.

Позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області на виконання постанови Іванівського районного суду Одеської області від 01 лютого 2012 року по справі №2-а-1730/11, 21 вересня 2021 року виплачено 324446,69 грн., що є донарахованою за період з 01 липня 2002 року по 22 липня 2011 року сумою недоотриманої позивачем пенсії, що складає 230 календарних місяців.

Представник позивача також зазначає, що в жовтні 2021 року позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою про нарахування та сплату йому суми компенсації втрати частини доходів, на що ГУ ПФУ, листом №21569-20727/ Б-02/8-1500/20 від 17 листопада 2021 року, відмовило у задоволенні заяви.

Відповідач надав відзив, в якому представник відповідача зазначає, що вимоги позивача є необґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню. Також у відзиві зазначено, що 05.02.2016 управлінням Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області на виконання постанови Іванівського районного суду Одеської області від 01.02.2012 по справі № 2-а-1730/11, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.12.2013, ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії, призначеної відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та нарахована доплата за період з 01.07.2002 по 22.07.2011 в сумі 324446,69 грн.

Представник відповідача наполягає на тому, що вказана сума боргу не була виплачена у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901.

Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затверджено Постановою Кабінетом Міністрів України № 440 від 03.09.2014.

Відповідно до п. 3 Порядку рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцем знаходження боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Зазначена доплата була виплачена позивачу в вересні 2021 року.

Представника відповідача вказує, що оскільки сума нарахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії, в даному випадку, носить одноразовий характер, а також нарахування та виплата суми пенсії проведено без порушення умов та строків виплати, листом Головного управління від 17.11.2021 № 21569- 20727/Б-02/8-1500/21 ОСОБА_1 було поінформовано про відсутність підстав для нарахування суми компенсації.

Ухвалою суду від 13.12.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Постановою Іванівського районного суду Одеської області від 01.02.2012 по справі № 2-а-1730/11, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.12.2013, адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області - задоволено. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області при призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 , як інваліду 2-ої групи та постраждадому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в частині застосування, в період з 01 липня 2002 року по 31 грудня 2007 року, постанови Кабінету Міністрів України №01 від 03.01.2002 року, та в частині застосування, в період з 01 січня 2008 року, статей 50 та 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції Закону №107-VI від 28.12.2007 року. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області провести призначення та перерахунок пенсії ОСОБА_1 , як інваліду 2-ої групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, з урахуванням його права на пенсію по інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, за період з 01 липня 2002 року по 31 грудня 2005 року виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законами України, та починаючи з 01 січня 2006 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком з наступними її змінами згідно Законів України, з виплатою різниш між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим (а.с. 21-22).

Як зазначено представником відповідача та вбачається з розпорядження №114915 від 05.02.2016, на підставі вказаної постанови суду, відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивачу. (а.с. 78)

Відповідно до протоколу боргу по ПС 122369 ОСОБА_1 сума боргу склала 324446,69 грн. (а.с. 98-99).

Судом встановлено, що на виконання зазначеної постанови суду, ОСОБА_1 виплачено донараховану пенсію 21.09.2021 року, що підтверджується банківською випискою. (а.с. 23).

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою щодо нарахування та виплати йому компенсації втрати частини доходів за період з 01.07.2002 року по 31.08.2021 року. (а.с. 19)

За результатами розгляду зазначеної заяви, Головне управління ПФУ в Одеській області листом від 17.11.2021 року за №21569-20727/Б-02/8-1500/21 відмовило позивачу у задоволенні заяви, з огляду на те, що нарахування та виплата сум компенсації на доходи, виплачені за рішенням суду, вищезазначеними нормативно-правовими актами не передбачено. Доплата на виконання постанови Іванівського районного суду Одеської області від 01.02.2012 по справі № 2-а-1730/11 за період з 01.07.2002 по 22.07.2011 в розмірі 324446,69 грн виплачена в вересні поточного року. Враховуючи вищевказане та те, що нарахування та виплата сум пенсії за рішенням суду проведені без порушення умов та термінів виплати, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, підстав для нарахування та виплати компенсації за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням термінів їх виплати немає

Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у виплаті компенсації втрати частини доходів протиправними, у зв`язку з чим останній звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст.14 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Норма аналогічного змісту міститься в ст.55 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовано Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року (далі - Порядок № 159).

Статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян,які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно із п. 2 Порядку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). При цьому право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Компенсація за порушення строків виплати доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи, організації всіх форм власності і господарювання застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм викладено Верховним Судом у постановах від 15.04.2019 р. (справа № 727/7818/16-а), від 20.02.2018 р. (справа №336/4675/17), від 14.05.2019 р. (справа № 804/2994/18), від 12.06.2019 р. (справа № 425/38/17), від 21.06.2018 р. (справа №523/1124/17) та від 03.07.2018 р. (справа №521/940/17).

Відповідно до ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 4 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Отже, компенсація втрати частини доходів нараховується лише на нараховані та фактично виплачені доходи.

Пунктами 3 та 4 Порядку №159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Обчислення суми компенсації передбачене Порядком №159 кореспондується з ст.3 Закону №2050-III, в якому зазначено, що обчислення суми компенсації шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст.4 Закону №2050-III).

Частиною 2 ст.6 Закону №2050-III передбачено, що виплата компенсації здійснюється за рахунок відповідного бюджету - підприємства, установи або організації, який фінансується з державного бюджету.

В свою чергу, судом встановлено, що на виконання постанови Іванівського районного суду Одеської області від 01.02.2012 по справі № 2-а-1730/11 відповідачем виплачена донарахована сума пенсії в розмірі 324446,69 грн.

Як вбачається з матеріалів справи донараховану позивачу пенсію виплачено 26.11.2020 року.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства («Stretch - United Kingdom» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Von Maltzan and Others v. Germany» № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

При цьому, суд звертає увагу, що за результатом розгляду справи №2-а-1730/11 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, судами встановлено, що пенсія позивачу була нарахована у меншому розмірі ніж передбачено чинним на той момент законодавством, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звертався до суду.

Як вже було зазначено, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів і компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Суд зазначає, що нарахування та виплата позивачу відповідного доходу відбулись у зв`язку із перерахунком пенсії на виконання судового рішення.

Отже, несвоєчасне нарахування цих сум відбулось у зв`язку із неправомірними діями (бездіяльністю) Управління, що встановлено судовим рішенням в іншій справі, щодо нарахування позивачу пенсії у розмірі, встановленому законом.

Отже, недоотримання позивачем сум пенсії в період за період з 01.07.2002 року по 31.08.2021 року відбулось з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

Здійснення відповідачем розрахунку заборгованості одним платежем на виконання судового рішення не змінює характер соціальних виплат як періодичних.

У тому числі, не зазначення у судовому рішенні висновку про нарахування позивачу компенсації втрати частини доходу не звільняє орган від обов`язку, прямо передбаченого ст.ст. 2, 3, 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Отже, судом вважає необґрунтованими доводи представника відповідача, що недоотримана сума пенсії в розмірі 324446,69 грн є разовою виплатою, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не має права на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати, оскільки в розумінні статті 2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати вказана сума є доходом.

Таким чином, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії є протиправною.

Щодо доводів відповідача на те, що виплату суми заборгованості позивачу проведено відповідно до вимог Закону України Про гарантії держави з виконання судових рішень та постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою від 03.09.2014 №440, якими передбачено інший механізм відшкодування Державною казначейською службою України коштів за рішенням суду, суд зауважує, що спір у цій справі стосується нарахування компенсації на суму нарахованої, але несвоєчасно виплаченої пенсії, а тому спірні відносини не охоплюються дією зазначених нормативно-правових актів.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21,22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з відмови, листом №1569-1 0727/Б-02/8-1500/20 від 17 листопада 2021 року, ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті суми компенсації втрати частини доходів, за період з 01 липня 2002 року по 31 серпня 2021 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 324446,69 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів, за період з 01 липня 2002 року по 31 серпня 2021 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 324446,69 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, адреса: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83.

Суддя П.П. Марин