Справа № 420/10409/21
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/10409/21
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді доповідачаКравця О.О.
судді Зуєвої Л.Є.
судді при секретарі: Коваля М.П. Юрчак М.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року по справі №420/10409/21, прийнятого в порядку спрощеного провадження без виклику осіб у складі судді Марина П,П., за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТКА ЛОГІСТИК» до Головного управління ДПС в Одеський області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

18 червня 2021 року ТОВ «ТКА ЛОГІСТИК» звернулось до суду з позовом до ГУ ДПС в Одеській області, в якому просило:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.01.2021 №385/15-32-09-6.

визнати протиправною та скасувати податкову вимогу за формою «Ю» № 62827-13 від 09 квітня 2021 р.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року позов був задоволений.

II. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року ГУ ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права та просив його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги апелянт, обґрунтовує тим, що згідно з пунктом 3.1 акту перевірки встановлено, що ТОВ «ТКА Логістик» отримувало пальне від ТОВ «Зест Трейдінг» (). Також, за даними інформаційних систем ДПС ТОВ «Зест Трейдінг» зареєстровано акцизні накладні за період з листопада по грудень 2020 року на відвантаження палива (код УКТ ЗЕД ) ТОВ «ТКА Логістик» загальним обсягом 4 522,61 літрів. Пальне було відвантажено за адресою місця зберігання пального, яке не є акцизним складом, на якому суб`єкт господарювання неплатник податку зберігає пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, що підтверджується акцизними накладними.

Апелянт вказує на те, що за результатами розгляду матеріалів перевірки Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято ППР від 18.01.2021 № 385/15-32-09-04/40426316, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 500 000 грн за зберігання пального без наявності ліцензії. Враховуючи викладене, представник відповідача вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 18.01.2021 № 385/15-32-09-04/40426316 є законними, винесеним згідно із вимогами чинного законодавства.

Стосовно податкової вимоги, апелянт зазначив, що факт наявності податкового боргу у позивача підтверджено інтегрованої карткою платника податків.

На думку апелянта, позивач не звільнений від обов`язку отримання ліцензії, виходячи з приписів чинного законодавства.

24.01.2022 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на законність та обґрунтованість рішення суду 1-ї інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав:

IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, товариство з обмеженою відповідальністю «ТКА ЛОГІСТІК» () зареєстровано 14.04.2016, реєстраційний номер 0057962. Основний вид діяльності КВЕД: 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту. (а.с. 122-123)

На підставі наказу від 11.12.2020 року №6254-п відповідачем проведено фактичну перевірку ТОВ «ТКА ЛОГІСТІК» з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального, за результатами якої складений акт від 21.12.2020 року №4817/15-32-09-04/40426316, в якому зафіксовано виявлені перевіркою порушення, а саме порушення ст. 15 Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (із змінами та доповненнями), за що передбачена відповідальність згідно із ст. 17 цього Закону. (а.с. 46-47)

Так, податковим органом встановлено факт зберігання пального без наявності відповідної ліцензії за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Аеродромне шоссе, буд. 4, чим порушено ст. 15 Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (із змінами та доповненнями). Визначальним є факт надходження пального в місце зберігання, незалежно від часу такого зберігання та подальшої участі такого отриманого пального (списання, витрачання, тощо).

Позивачем до Головного управління ДПС в Одеській області подано заперечення на акт перевірки від 21.12.2020 року №4817/15-32-09-04/40426316 до якого додано копії первинних документів щодо поставки палива та його використання. (а.с. 48-50)

За результатом розгляду заперечень прийнято рішення від 15.01.2021 року №182/КПР/15-32-09-04-04, відповідно до якого контролюючий орган вирішив, що висновки викладені в акті перевірки є обґрунтованими та відповідають вимогам діючого законодавства.(а.с. 51)

На підставі акту перевірки, з урахуванням результатів адміністративного оскарження, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №385/15-32-09-04/40426316 року, яким до ТОВ «ТКА ЛОГІСТІК» застосовано штрафну санкцію у розмірі 500000,00 грн, відповідно до ст. 17 Закону України №481/95-ВР від 19.12.1995 року. (а.с. 9)

Не погоджуючись з висновками, викладеними в акті перевірки та прийнятим на його підставі податковим повідомленням рішенням позивачем подано скаргу до ДПС України. (а.с. 52-59)

За результатом розгляду скарги ДПС України прийнято рішення від 29.04.2021 року №9809/6/99-00-06-03-02-06, яким залишено без змін ППР №385/15-32-09-04/40426316, а скаргу ТОВ «ТКА ЛОГІСТІК» без задоволення. (а.с. 61-64)

Також, Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкову вимогу від 09.04.2021 року №62827-13. (а.с. 12)

За інформацією, зазначеною в акті перевірки , що податковим органом в ході перевірки встановлено, що ТОВ «ТКА ЛОГІСТИК» (), отримувало пальне від ТОВ «ЗЕСТ ТРЕЙДІНГ» (код за ЄДРПО 43531979).

Відповідно до даних системи ЄРАН 2019, ІТС «Єдине вікно подання електроні звітності», ТОВ « ЗЕСТ ТРЕЙДІНГ» по зареєстрованим акцизним накладним фори «П», за період з листопада по грудень 2020 року відвантажувало паливо (код УКТЗЕД ) ТОВ «ТКА ЛОГІСТИК» загальним об`ємом 4522,61 літрів. Пальне було відвантажено за адресою місця зберігання пального, яке не є акцизні складом, на якому суб`єкт господарювання неплатник податку зберігає пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, а саме адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Аеродромне шоссе. буд. 4.

Станом на початок перевірки ТОВ «ТКА ЛОГІСТИК» не зареєстровано платником акцизного податку з реалізації пального, також відсутні діючі ліцензії і право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місі виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним та відсуті інформація про зареєстровані акцизні склади, акцизні склади пересувні.

Таким чином, за висновком податкового органу, ТОВ «ТКА ЛОГІСТИК» порушено вимоги ст. 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів пального», а саме: зберігання пального без наявності відповідної ліцензії адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Аеродромне шоссе, буд. 4.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що між ТОВ «ТКА ЛОГІСТИК» (виконавець) та TOB «Евродор» (замовник) укладений договір про надання послуг автотранспортними засобами №015-08/20 від 14.08.2020 року, за яким ТОВ «ТКА ЛОГІСТИК» зобов`язалось довірений йому замовником вантаж до пункту призначити та видати його особі, яка має право на одержання вантажу. (а.с. 16-17)

Відповідно до заявки №10/11 від 20.11.2020 року, виконавець зобов`язується за завданням замовником протягом визначеного в заявці строку надати послуги за допомогою автотранспортних засобів по території України на основі даних, а саме:

послуга послуга самоскидів для перевезення щебню, відсіву;

дата виконання робіт 20.11.2020 20.12.2020;

маршрут перевезення Одеська обл., м. Ізмаїл Одеська обл., с. Володиміровка, автомобільна дорога О162338;

умови оплати безготівкових розрахунок з ПДВ;

рухомий склад даний для виконання робіт: DAF НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 , права: ВАН603806; DAF НОМЕР_3 / НОМЕР_4 , водій ОСОБА_2 , права: КВІ 112413.

Для здійснення власної господарської діяльності позивач використовує орендовані транспортні засоби.

Відповідно до договору оренди №01-04 від 01.04.2017 року, укладеного між ФОП ОСОБА_3 (орендодавець) та ТОВ «ТКА ЛОГІСТІК» (орендар) та на підставі актів прийому передач №№ 21, 23, 25, 29 від 01.01.2020 року, позивачу передано у користування наступні транспортні засоби:

тягач DAF FT XF 105 державний знак НОМЕР_5 , паливо дизель, паливний бак 850 л. + 430 л.;

тягач DAF СF XF 85.360 державний знак НОМЕР_3 , паливо дизель, паливний бак 650 л. + 430 л.;

вантажний сідловий тягач-Е VOLVO FH 40, державний знак НОМЕР_6 , паливо дизель, паливний бак 650 л. + 400 л.;

вантажний сідловий тягач-Е RENAULT MAGNUM, державний знак НОМЕР_7 , паливо дизель, паливний бак 550 л. + 450 л. (а.с. 22-27)

Також позивач використовує вантажний автомобіль DAF XF 105.410 державний знак НОМЕР_1 , який належить ТОВ «ТКА ЛОГІСТІК» на праві власності. (а.с. 49)

Відповідно до загальних технічних характеристик моделі зазначеного транспортного засобу та з урахуванням встановлення додаткового паливного баку, об`єм паливного баку становить 850 л. + 430 л

Між ТОВ «ЗЕСТ ТРЕЙДІНГ» (продавець) та ТОВ «ТКА ЛОГІСТІК» (покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів №87/24-11 від 24.11.2020 року. (а.с. 19-21)

Згідно з п.2.1 договору товар постачається покупцю по-частково (товарними партіями) автомобільним транспортом на умовах СРТ (Інкотермс-2010) перевезення оплачене за реквізитами вказаними покупцем.

Приймання товару за кількістю та якістю здійснюється покупцем за домовленістю: при поставці товару на умовах СРТ в місці вивантаження товару, а саме Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Аеродромне шосе, 4. (п. 5.1 договору).

24.11.2020 року ТОВ «ЗЕСТ ТРЕЙДІНГ» здійснено поставку товару, а саме дизельного палива на користь ТОВ «ТКА ЛОГІСТІК» та відповідно складено акцизну накладну форми «П», зі змісту якої вбачається, що пальне доставлено за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Аеродромне шосе, 4; обсяг реалізованого пального, у літрах приведених при температурі 15°С 2091,25 л.; об`єм фізично відвантаженого (відпущеного) пального 2070 мі. (а.с. 68)

Отримання дизельного палива саме в кількості 2070 л також підтверджується видатковою накладною №434 від 24.11.2020 року та ТТН №434 від 24.11.2020 року. (а.с. 66-67)

Відповідно до розділу 2 «рух пального» подорожнього листа вантажного автомобіля №21/11 від 21.11.2020 року DAF НОМЕР_3 / НОМЕР_4 , 24.11.2020 року транспортний засіб заправлено дизельним паливом в кількості 1000 літрів, що враховуючи залишок 37,52 літра та місткість паливного баку 650 л. + 430 л. є можливим. (а.с. 69-81)

Згідно цього ж подорожнього листа та ТТН, транспортний засіб здійснював перевезення товару на користь ТОВ «Евродор».

Також, відповідно до розділу 2 «рух пального» подорожнього листа вантажного автомобіля №23/11 від 21.11.2020 року DAF НОМЕР_8 / НОМЕР_9 , 24.11.2020 року транспортний засіб заправлено дизельним паливом в кількості 1070 літрів, що враховуючи залишок 193,27 літра та місткість паливного баку 850 л. + 430 л. є можливим.

Згідно цього ж подорожнього листа та ТТН, транспортний засіб здійснював перевезення товару на користь замовників в м. Одесі, Одеській та в Миколаївській областях. (а.с. 82-96).

15.12.2020 року ТОВ «ЗЕСТ ТРЕЙДІНГ» здійснено поставку товару, а саме дизельного палива на користь ТОВ «ТКА ЛОГІСТІК» та відповідно складено акцизну накладну форми «П», зі змісту якої вбачається, що пальне доставлено за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Аеродромне шосе, 4; обсяг реалізованого пального, у літрах приведених при температурі 15°С 2431,36 л.; об`єм фізично відвантаженого (відпущеного) пального 2400 мі. (а.с. 99)

Отримання дизельного палива саме в кількості 2400 л також підтверджується видатковою накладною №468 від 15.12.2020 року та ТТН №468 від 15.12.2020 року. (а.с. 97-98)

Відповідно до розділу 2 «рух пального» подорожнього листа вантажного автомобіля №01/12 від 11.12.2020 року DAF НОМЕР_3 / НОМЕР_10 , 15.12.2020 року транспортний засіб заправлено дизельним паливом в кількості 800 літрів, що враховуючи залишок 90 літрів та місткість паливного баку 650 л. + 430 л. є можливим. (а.с. 100)

Згідно цього ж подорожнього листа та ТТН, транспортний засіб здійснював перевезення товару на користь ТОВ «Евродор».(а.с.101-103)

Відповідно до розділу 2 «рух пального» подорожнього листа вантажного автомобіля №02/12 від 11.12.2020 року DAF НОМЕР_1 / НОМЕР_11 , 15.12.2020 року транспортний засіб заправлено дизельним паливом в кількості 750 літрів, що враховуючи залишок 60 літрів та місткість паливного баку 850 л.+430 л. є можливим. (а.с. 104)

Згідно цього ж подорожнього листа та ТТН, транспортний засіб здійснював перевезення товару на користь ТОВ «Евродор».(а.с.105-107)

Відповідно до розділу 2 «рух пального» подорожнього листа вантажного автомобіля №05/12 від 11.12.2020 року, 15.12.2020 року транспортний засіб заправлено дизельним паливом в кількості 450 літрів, що враховуючи залишок 480 літрів та місткість паливного баку 650 л. + 400 л. є можливим. (а.с. 108)

Згідно цього ж подорожнього листа та ТТН, транспортний засіб здійснював перевезення товару в м. Одеса та в Одеській області.(а.с.109-110)

Відповідно до розділу 2 «рух пального» подорожнього листа вантажного автомобіля №06/12 від 11.12.2020 року RENAULT НОМЕР_7 / НОМЕР_12 , 15.12.2020 року транспортний засіб заправлено дизельним паливом в кількості 400 літрів та цього ж дня ще на 315 літрів, що враховуючи залишок 116 літрів та місткість паливного баку 550 л. + 450 л. є можливим. (а.с. 111)

Згідно цього ж подорожнього листа та ТТН, транспортний засіб здійснював перевезення товару в м. Одесі, Одеській та Херсонській областях.(а.с.112-120).

V. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ТА ОЦІНКА СУДУ :

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до п. 1.1. ст. 1 Податкового кодексу України, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 3.1. ст. 3 Податкового кодексу України, податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Види та порядок проведення перевірок врегульовано Главою 8 «Перевірки» Податкового кодексу України.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

В силу підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п. 80.1 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, як зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Згідно приписів підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, в ньому поєднано дві окремі підстави для призначення проведення фактичної перевірки: першою підставою є наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; другою (самостійною, незалежною від першої) підставою є здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» №481 від 19 грудня 1995 року (із змінами та доповненнями.

Згідно з ч. 8 ст. 15 Закону України №481 суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Відповідно до абзацу частини 2 статті 17 Закону України №481 до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Відповідно до пп. 14.1.153 п. 14.1 ст.14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу

Згідно з п.п. 59.1,59.3 ст. 53 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. (пп. 14.1.175, п. 14.1 ст. 14 ПК України)

Відповідно до п. 56.15 ст. 15 ПК України, скарга, подана із дотриманням строків, визначених абзацом першим пункту 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czec hRepublic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgov. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Право на виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд» (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 40; Scordino v. Italy (Скордіно проти Італії) (no. 1) [ВП], § 196). У іншому випадку, положення статті 6 § 1 будуть позбавлені ефекту корисної дії (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 34 і 37).

Ефективний захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 41; Kyrtatos v. Greece (Кіртатос проти Греції), §§ 31-32).

Хоча, за деяких обставин виконання рішення може бути відкладено, відкладання рішення не повинно порушувати право сторони на виконання рішення (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 35-37).

У цьому розумінні виконання рішення повинно бути повним та вичерпним, а не частковим (Matheus v. France (Матецс проти Франції), § 58; SabinPopescu v. Romania (Sabin Popescu проти Франції), §§ 68-76), і рішення не може не виконуватись, бути позбавлено юридичної сили, або незаконно відкладено (Immobiliare Saffi v. Italy (Іммобільяре Саффі проти Італії) [ВП], § 74).

Згідно ст.13 Конвенції , кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 13 Конвенції ( 995_004 ) прямо виражає обов`язок держави, передбачений статтею 1 Конвенції, захищати права людини передусім у межах своєї власної правової системи. Таким чином, ця стаття вимагає від держав національного засобу юридичного захисту, який би забезпечував вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги", та надання відповідного відшкодування (див. справу "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland) [GC], N 30210/96, п. 152, ECHR 2000-XI).

Зміст зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції ( 995_004 ) залежить від характеру поданої заявником скарги; "ефективність" "засобу юридичного захисту" у значенні цієї статті не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Водночас засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (див. згадане вище рішення у справі Кудли, пп. 157-158; та рішення у справі "Вассерман проти Росії" (N 2) (Wasserman v. Russia) (no. 2), N 21071/05, п. 45, від 10 квітня 2008 року).

У справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів: тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції ( 995_004 ) ( див.п.63-65 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), яке набуло статусу остаточного від 15 січня 2010 року).

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Апеляційний суд зазначає, що приписами абзацу частини 2 статті 17 Закону України №481передбачена відповідальність суб`єкта за зберігання пального без наявної ліцензії.

Разом з тим, відповідно до абз. 52, 56 ст. 1 Закону України №481 місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Тобто, для встановлення зберігання пального без наявності ліцензії уповноваженою особою повинно бути встановлено фактичну наявність пального у спорудах, обладнанні чи в ємностях в конкретному місці та у такого суб`єкта відсутня ліцензія на право зберігання пального в цьому місці.

При цьому, судами 1-ї та апеляційної інстанцій встановлено, що ТОВ «ЗЕСТ ТРЕЙДІНГ» фактично поставлено на користь позивача дизельне паливо в кількості 4470 літрів, а не в кількості 4522,61 літрів, як зазначив відповідач в акті перевірки.

Також, з матеріалів справи вбачається що поставлене дизельне паливо одразу вивантажено в паливні баки транспортних засобів, які використовуються позивачем в господарській діяльності.

Апеляційний суд зауважує, що відповідно до абз. 9 пп. 14.1.6 п. 14.1 ст.14 ПК України не є акцизним складом: г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої, а згідно з абз. 8, 9 пп. 14.1.6№ пункту 14.1 статті 14 ПК України не є акцизним складом пересувним: транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки; паливний бак транспортного засобу.

Крім того, як вбачається з матеріалів перевірки, факт зберігання позивачем дизельного палива в місцях зберігання, на які не було отримано ліцензію на право зберігання пального, відповідачем встановлено на підставі товаро-супровідних документів.

Проте, згідно норм чинного законодавства, акцизні накладні не є тими документам, які констатують факт зберігання позивачем дизельного палива в місцях зберігання, на які не було отримано ліцензію на право зберігання пального.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, під час перевірки уповноваженими особами податкового органу не встановлено фактичної наявності палива за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Аеродромне шосе, 4

В акті перевірки також відсутні відомості про тару в якій паливо зберігається, її кількість або будь-яких інших доказів які б беззаперечно свідчили про факт зберігання палива за цією адресою.

Між тим, абз. 9 ч. 2 ст. 17 Закону України передбачає відповідальність саме за зберігання палива без наявної ліцензії, що передбачає фактичне його виявлення в місці зберігання.

Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що податковий орган діяв не в межах повноважень та не на підставі Закону.

Щодо податкової вимоги за формою «Ю» №62827-13 від 09.04.2021 року апеляційний суд зазначає, що оскільки рішення за результатом розгляду скарги ТОВ «ТКА ЛОГІСТІК» відповідачем прийнято 29.04.2021 року, то податкову вимогу прийнято відповідачем до завершення процедури адміністративного оскарження, а отже податкове зобов`язання не було узгоджене.

Більш того, позивач скористався процедурою судового оскарження податкового повідомлення-рішення, з огляду на що податкове зобов`язання є неузгодженим і на даний час до завершення судового розгляду справи та набрання законної сили рішенням суду.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду 1-ї інстанції про обґрунтованість даного позову та наявність підстав для його задоволення.

Нарахування штрафних санкцій за порушення податкового законодавства становило свавільне порушення вимог ст.19 Конституції України та права на мирне володіння майном, гарантованого ст.1 Протоколу 1 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод , та доводить протиправність прийнятих рішень податкового органу , який не дотримується своїх власних процедур, та не повинен мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Крім того, "ефективним" засобом правового захисту ,як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню має бути скасування вказаних рішень податкового органу.

Доводи апеляційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у запереченні на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанцій вже надавали оцінку встановленим обставинам справи, не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

(2) Висновки апеляційного суду:

Судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми матеріального та процесуального права, справу розглянуто повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, судове рішення прийнятне та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні.

Апеляційний суд доходить до висновку, щодо відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги , та зміни чи скасування рішення суду 1-ої інстанції, а також вважає, що відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.8,19,55 Конституції України, ст. 6 та ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3, 6, 7, 242, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути, у разі відповідності вимогам ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30-ти днів.

Повне судове рішення складене та підписане 02 лютого 2022 року.

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Коваль М.П. Зуєва Л.Є.