Справа № 640/27116/20
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Печерського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Печерського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати постанови відповідача від 05.10.2020 ВП №63193313 про стягнення виконавчого збору у розмірі 11 198,42 грн. та про стягнення 376,00 грн. мінімальних витрат виконавчого провадження, зобов`язання повернути вказані кошти позивачу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2021 позов задоволено частково:

- визнано протиправною та скасовано постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення виконавчого збору від 05.10.2020 № 63193313;

- визнано протиправною та скасовано постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження від 05.10.2020 №63193313;

- в іншій частині позовних вимог - відмовлено;

- стягнуто на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1051,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2021 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що факт пред`явлення виконавчого документу стягувачем до виконання свідчить про заявлений намір стягувача виконати рішення суду, яке на його думку не виконано.

На думку відповідача, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про визнання протиправною постанови Печерського ВДВС у місті Києві ЦМУЮ (м. Київ), оскільки боржником не виконаного свого обов`язку щодо повідомлення письмово державного виконавця про фактичне виконання рішення суду, а стягувачем взагалі пред`явлено виконавчий документ до виконання через рік після фактичного виконання. Невиконання сторонами виконавчого провадження свого обов`язку не може слугувати підставою для визнання протиправними дій державного виконавця, з покладенням витрат по сплаті 11 198,42 грн. судового збору та 376,00 грн. мінімальних витрат виконавчого провадження.

Крім того, відповідач зауважує, що державний виконавець має можливість перевірити виконання рішення суду в добровільному порядку тільки шляхом повідомлення від сторін виконавчого провадження про відповідну сплату, з наданням відповідного платіжного доручення.

Отже, державним виконавцем з врахуванням чинного законодавства про виконавче провадження правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду на 24.01.2022.

У відзиві на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та просить залишити без змін оспорюване рішення суду першої інстанції. Позивач звертає увагу, що не міг змоги повідомити відповідача про виконання рішення Господарського суду міста Києва оскільки отримав постанову про відкриття виконавчого провадження вже після списання з його рахунків коштів визначених оспорюваними постановами.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.09.2019 рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/9092/19 стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Акціонерного товариства «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» 110 329,30 грн. штрафу, 1 654,94 грн. витрат по сплаті судового збору.

11.08.2020 Господарський суд міста Києва видав виконавчий лист №910/9092/19.

На підставі вказаного виконавчого листа відповідач 05.10.2020 відкрив виконавче провадження з примусового виконання Господарського суду міста Києва у справі №910/9092/19.

Одночасно постановами державного виконавця Печерського районного ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 05.10.2020 №63193313 стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 11 198,42 грн. та визначено загальну суму мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 376,00 грн.

Вважаючи те, що вказане рішення Господарського суду міста Києва виконано добровільно згідно платіжного доручення №2238144 від 17.10.2019 до відкриття виконавчого провадження, позивач вважає зазначенні постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження протиправними, а відтак звернувся до суду з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в частині виходив з того, що 17.10.2019 позивачем виконано рішення суду у справі №910/909219 шляхом зарахування грошових коштів на рахунок стягувача, тобто до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку із чим стягнення з позивача виконавчого збору є протиправним, а тому, така постанова не відповідає вимогам ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо правомірності стягнення з позивача витрат виконавчого провадження, суд першої інстанції прийшов до висновку, що добровільне виконання АТ «Українська залізниця» рішення суду унеможливлює стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження.

Відмовляючи в частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час позивачем оспорюється правомірність винесеної відповідачем постанови про стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження. З приводу повернення платежів до відповідача позивач не звертався і будь-яких рішень з цього приводу органами Казначейства не приймалося. Натомість суд здійснює захист порушеного права, а не права, яке може бути порушено в майбутньому.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням, що міститься у ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону №1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Керуючись ч. 4 ст. 15 Закону №1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Колегія суддів зважає на тезу апеляційної скарги, що боржник має повідомити державного виконавця про повне або часткове виконання рішення, втім зауважує, що такий обов`язок покладений також і на стягувача.

За визначенням, що міститься у ч. 1 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За приписами ч. 2 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Керуючись абзаців 1 та 3 ч. 4 ст. 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

За приписами ч. 9 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами у справі, що 17.10.2019 АТ «Українська залізниця», а саме регіональна філія «Львівська залізниця» виконало рішення по справі №910/9092/19 шляхом перерахування коштів у розмірі 111 984,24 грн. на рахунок АТ ДТЕК «ЗАХІДЕНЕРГО», що підтверджується копію платіжного доручення №2238144 від 17.10.2019.

В подальшому 07.10.2020 з банківського рахунку АТ «Українська залізниця» було списано грошові кошти на рахунок Печерського районного ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) у розмірі 123 558,66 грн.

Також, відповідач 12.10.2020 виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII.

Проаналізувавши вказані норми та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних постанов, оскільки відповідач вчиняє дії лише щодо примусового виконання судових рішень, натомість у даній справі таке рішення виконано боржником ще до відкриття виконавчого провадження, відтак не потребувало будь-яких дій щодо його виконання за допомогою механізмів примусового виконання. Постанова ж про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження є похідною від відкриття виконавчого провадження та примусового виконання рішення суду чи іншого органу.

Правові висновки Верховного Суду, на які посилається відповідач не можуть бути взяті до уваги, оскільки у справі №703/1111/17 правомірність постанови про стягнення виконавчого збору оцінювалась при обставинах виконання рішення після відкриття виконавчого провадження, у даній же справі таке виконано до відкриття виконавчого провадження. Отже обставини у вказані справі та справі №640/27116/20 не є тотожними.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог, то колегія суддів не надає оцінки вказаній частині.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався норм матеріального та процесуального права та прийшов до вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; п. 29).

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом повно з`ясовано обставини справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 310, 315, 316, 321-322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан