Справа № 160/10051/21
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,
встановиВ:
ОСОБА_1 18 червня 2021 року звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, згідно з яким просить визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо нарахування суми недоїмки єдиного соціального внеску ОСОБА_1 у розмірі 5293,88 грн та скасувати вимогу № Ф-278090-55 від 12.08.2019 винесену Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області про стягнення з ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 5293,88 грн.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI).
На підставі частини першої статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно з абзацами 4, 5, 6 частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органа доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.
Абзацом 8 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI визначено, що порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Відповідно до абзацу 9 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
Таким чином, положення абзацу 5 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI передбачають способи оскарження вимоги в адміністративному або судовому порядку.
Втім, правове регулювання, наведене у абзаці 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI, свідчить, що навіть у випадку обрання адміністративного способу оскарження, за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не досягнуто (відмова у розгляді або у задоволенні скарги), у особи зберігається право оскаржити вимогу про сплату внеску ще і в суді.
Таке право має бути реалізоване протягом 10 днів з дня надходження відповідного рішення органу ДФС України платнику ЄСВ, тобто з дотриманням строків, визначених абзацом 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI.
Як вбачається з матеріалів справи, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-278090-55 від 12.08.2019 року ОСОБА_1 отримала 12 вересня 2019 року, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.38), а з позовом звернулася до суду 18 червня 2021 року, тобто з пропуском десятиденного строку встановленого законом на звернення до суду з цим позовом.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не можуть бути підставою для поновлення позивачу строку звернення до суду з цим позовом її посилання на звернення до суду з позовом відразу після отримання рішення ДПС України від 25.05.2021 року про відмову у задоволенні скарги щодо скасування вимоги № Ф-278090-55, оскільки таку скаргу до ДПС України було подано позивачем 23.04.2021 року засобами поштового зв`язку, тобто зі впливом десятиденного строку з дня отримання такої вимоги.
Подання позивачем скарги 23.04.2021 року зі спливом більше як одного року шести місяців після отримання такої вимоги 12.09.2019 року не може бути підставою для надання позивачу можливості у зв`язку з цим у подальшому свавільно розпоряджатися часом на звернення до суду з позовом щодо оскарження такої вимоги.
Разом з цим, судом апеляційної інстанції враховано те, що позовна вимога про визнання протиправними дій щодо нарахування Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області сум єдиного внеску є похідною і не дає підстав для розповсюдження на спірні відносини загального, шестимісячного строку звернення до суду з цим позовом, оскільки правові наслідки для позивача створює саме вимога про сплату боргу (недоїмки), як рішення суб`єкта владних повноважень.
Оскільки позивач просить поновити їй строк звернення до суду з цим позовом, однак зазначені нею обставини у заяві про поновлення строку звернення до суду не є поважними підставами для його поновлення, суд апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність запропонування позивачу протягом десяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків звернення до суду, вказавши інші поважні підстави для його поновлення.
Згідно з ч. 2 ст. 321 КАС України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
Керуючись статтями 9, 72, 248, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Запропоновувати ОСОБА_1 протягом десяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків, вказавши інші поважні підстави для поновлення строку звернення до суду з позовом щодо оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-278090-55 від 12.08.2019 року.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду у відповідності до положень статті 123 КАС України.
Ухвала оскарження не підлягає.
Повне судове рішення складено та підписано суддями 03 лютого 2022 року.
Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко
суддя С.М. Іванов
суддя О.М. Панченко