Справа № 826/12383/18
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Мельничука В.П.,

Лічевецького І.О.,

При секретарі: Кузьмінської К.В.,

За участю позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Панченка Б.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві, в якому просив:

1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у м. Києві (уповноважених осіб), яка полягає:

- у нездійсненні розгляду його скарги від 22.07.2017 та перевірки викладених у ній фактів;

- у залишенні без уваги інформації, яка містилась у скарзі про наявність в діях посадових осіб Печерського управління поліції ГУ НП у м. Києві ознак злочину, передбаченого ст. 382 КК України;

- у ненаданні інформації запитуваної у п. 1 розділу IV скарги від 22.07.2017 року та у п. 3,4 заяви від 06.07.2018;

2) визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у м. Києві (уповноважених осіб), які полягають:

- у порушенні його прав, як скаржника, встановлених статтею 18 Закону №393/96-ВР;

- у наданні недостовірної інформації про розгляд скарги від 22.07.2017 та здійснення перевірки з отримання певних результатів;

3) зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві (уповноважених осіб) вчинити дії:

- розглянути його скаргу від 22.07.2017 відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян» та Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 10.10.2004 №1177;

- направити йому інформацію запитувану у п. розділу IV скарги від 22.07.2017 року та у п. 3,4 заяви від 06.07.2018.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2019 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у м. Києві (уповноважених осіб), яка полягає:

- у нездійсненні розгляду скарги ОСОБА_1 від 22.07.2017 та перевірки викладених у ній фактів;

- у залишенні без уваги інформації, яка містилась у скарзі про наявність в діях посадових осіб Печерського управління поліції ГУ НП у м. Києві ознак злочину, передбаченого ст. 382 КК України;

- у ненаданні ОСОБА_1 можливості взяти участь у перевірці викладених ним фактів, зокрема ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, документами, які свідчать про порушення або виконання вимог КПК України та відповідних ухвал суду, та ненаданні відповіді за результатами розгляду скарги.

Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції у м. Києві (уповноважених осіб), які полягають:

- у порушенні прав ОСОБА_1 , як скаржника, встановлених ст. 18 Законом України «Про звернення громадян»;

- у наданні недостовірної інформації про розгляд скарги від 22.07.2017 та здійснення перевірки з отримання певних результатів.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції у м. Києві (уповноважених осіб) вчинити дії:

- розглянути скаргу ОСОБА_1 від 22.07.2017 відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян» та Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 10.10.2004 року №1177;

- надати ОСОБА_1 можливість взяти участь у перевірці викладених ним фактів у скарзі від 22.07.2017 року;

- надати ОСОБА_1 відповідь за результатами розгляду його скарги від 22.07.2017 року.

В іншій частині позов залишено без задоволення.

На виконання вказаного рішення у справі був виданий виконавчий лист.

У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення, у якій просив: зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві подати до канцелярії суду звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року в установлений судом строк.

У свою чергу, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2021 року зобов`язано відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення.

20 серпня 2021 року до суду представником відповідача направлено звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду цього звіту суд першої інстанції, ухвалою Окружний адміністративний суд міста Києва від 10 листопада 2021 року визнав поданий Головним управлінням Національної поліції у м. Києві звіт таким, що підтверджує виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року у адміністративній справі №826/12383/18.

Відмовив у задоволенні клопотання позивача про накладення штрафу.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення в частині визнання поданого звіту та прийняти нове, яким накласти штраф в порядку частин другої та третьої статті 382 КАС України на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за не подачу звіту про виконання судового рішення у встановлений законом строк та за невиконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2019.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції приймаючи оскаржувану ухвалу фактично звільнив відповідача від відповідальності виконати судове рішення.

На даний час, виконавче провадження не містить доказів виконання судового рішення, що свідчить про протиправні дії Головного управління Національної поліції України у місті Києві.

На думку апелянта, оскаржувана ухвала суперечить висновкам, висловленим у постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2021 року та від 25 травня 2021 року, які були прийняті у даній справі.

Згідно наявних у матеріалах справи доказах відсутні будь-які документи, які б свідчили про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2019, зокрема відсутня запитувана інформація, що свідчить про неможливість прийняття звіту від відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем було виконано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року у повному обсязі.

Як зазначає відповідач, 19 листопада 2021 року виконавче провадження було закінчено у зв`язку з виконанням боржником виконавчого документа у повному обсязі, що свідчить про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Приймаючи звіт, поданий відповідачем та відмовляючи у накладенні штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року в адміністративній справі №826/12383/18 виконано відповідачем в повному обсязі, вказане свідчить про відсутність підстав для встановлення нового строку для подання звіту, та підстав для задоволення клопотання позивача про накладення штрафу на відповідача.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами положень статей 129 та 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

У силу вимог статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Таким чином, такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звернув увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, пов`язані з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» Суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

З матеріалів справи вбачається, що з дати набрання законної сили рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2019 відповідач зобов`язаний був виконати вказане рішення суду.

Зокрема, як вже зазначалось, зазначеним судовим рішенням у справі зобов`язано (уповноважених осіб) вчинити дії зокрема: розглянути скаргу позивача від 22.07.2017 відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян» та Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 10.10.2004 №1177; надати позивачу можливість взяти участь у перевірці викладених ним фактів у скарзі від 22.07.2017; надати позивачу відповідь за результатами розгляду його скарги від 22.07.2017.

При цьому, Конституційний Суд України у Рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

З матеріалів справи вбачається, що подаючи звіт про виконання судового рішення у даній справі, відповідач зазначив про повне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2019 з огляду на надані ним листи.

Так, в частині на виконання судового в частині покладеного обов`язку надання позивачу можливості взяти участь у перевірці викладених ним фактів у скарзі від 22.07.2017, останнього листом від 03.10.2019 №22086/125/23/1-19 запрошено до ГУНП у м. Києві для прийняття участі у розгляді вказаної скарги.

При цьому, із урахуванням заяви позивача від 13.10.2019 щодо перенесення дати проведення перевірки за його скаргою, останньому листом від 07.11.2019 №К-3907/125/23/1-19 запропоновано для узгодження дати проведення перевірки звертатися до контактної особи слідчого управління ГУНП у м. Києві.

Крім того, листом від 04 травня 2020 року №10140/425/23/1/04-20 про розгляд скарг, позивачу надано відповідь за результатами розгляду його скарги від 22.07.2017 та інших скарг щодо неналежного досудового розслідування кримінального провадження №0008384.

До того ж, листом від 12.06.2020 №К-2573/125/23/1/04-20 позивачу надано інформацію про хід та результати розгляду його скарги від 22.07.2017, прийняті рішення за результатами вказаного розгляду, надано матеріали службового розслідування, призначеного за фактами, що викладені у скарзі позивача.

Тобто, Головним управлінням Національної поліції у м. Києві здійснено ряд дій та заходів спрямованих на виконання судового рішення.

У той же час, колегія суддів враховує постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2021 року, якою було скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2021 року про відмову у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у адміністративній справі №640/12383/18 та направлено справу до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду заяви позивача.

Приймаючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що з аналізу листа від 04.05.2020 №10140/125/23/1/04-20 не вбачається, що розгляд скарги позивача від 22.07.2017 здійснено належним чином у відповідності до вимог Положення №1177, оскільки у даному листі відсутня запитувана позивачем інформація: відомості про результат перевірки (підтверджена чи спростована інформація про порушення) зокрема щодо фактів невиконання слідчим ухвал слідчих суддів, щодо протиправної бездіяльності слідчого, яка була оскаржена позивачем у порядку ст.ст. 303-306 КПК України; інформація та копії документів, що передбачені Положенням №1177 щодо результату перевірки, висновки щодо неї та здійснені заходи.

Так, у вказаному вище листі відповідач повідомляє про розгляд інших поданих позивачем 27.01.2020 та 12.02.2020 заяв та наслідки їх розгляду, однак останнє не свідчить що перевірка таких заяв здійснена в межах перевірки скарги від 22.07.2017 та підтвердження або спростування фактів, викладених в ній.

Також, в матеріалах справи відсутні докази розгляду саме скарги позивача від 22.07.2017 року належним чином у відповідності до вимог Положення №1177, тобто про те, що проведену ретельну перевірку викладених обставин, з метою їх підтвердження чи ні, а у разі наявності таких порушень не повідомлено, які вжиті заходи з метою їх усунення.

Згідно частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Слід зазначити, що жодних інших доказів, які б могли свідчити про виконання судового рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року, після прийняття постанови від 25 травня 2021 року матеріали справи не містять, окрім листа від 12.06.2020 №К-2573/125/23/1/04-20.

У той же час, колегія суддів відзначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для встановлення судового контролю, суд має надати правову оцінку доводам позивача, зокрема, щодо невиконання відповідачем - суб`єктом владних повноважень рішення суду, яке набрало законної сили.

На думку суду апеляційної інстанції, лист від 12.06.2020 №К-2573/125/23/1/04-20 не може свідчити про те, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року в адміністративній справі №826/12383/18 виконано відповідачем в повному обсязі.

У матеріалах справи відсутні докази належного виконання резолютивної частини судового рішення у справі № 826/12363/18 у повному обсязі, зокрема щодо належного розгляду скарги позивача від 22.07.2017, так як немає інформації щодо проведення ретельної перевірки викладених обставин, з метою їх підтвердження, так як вказаний лист від 12.06.2020 існував як на момент винесення судом апеляційної інстанції ухвали від 20.01.2021, так і ухвали від 25.05.2021 про направлення на продовження розгляду до суду першої інстанції заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення.

Крім того, колегія суддів враховує, що виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа, виданого на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року в адміністративній справі №826/12383/18 було закінчено саме у зв`язку з наявністю оскаржуваної ухвали від 10 листопада 2021 року, яка на момент розгляду даної справи законної сили не набрала.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку, визнаючи поданий Головним управлінням Національної поліції у м. Києві звіт таким, що підтверджує виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року у адміністративній справі №826/12383/18.

Тобто, фактично, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Щодо вимог апелянта про накладення штрафу в порядку частин другої та третьої статті 382 КАС України на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за не подачу звіту про виконання судового рішення у встановлений законом строк та за невиконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2019, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалось, згідно частини другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Таким чином, такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Слід враховувати, що сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання.

У даному випадку, суд апеляційної інстанції на відміну від суду першої інстанції позбавлений можливості встановити новий строк подання звіту з огляду на не виконання зазначеного судового рішення, та накласти у такому випадку штраф на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення.

За змістом частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до неправильного вирішення питання, тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду звіту, поданого Головним управлінням Національної поліції у м. Києві.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2021 року - скасувати, а справу № 826/12383/19 направити до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду звіту, поданого Головним управлінням Національної поліції у м. Києві.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук