Справа № 160/7134/21
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2022 року м. Дніпросправа № 160/7134/21
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року (суддя 1-ї інстанції у справі №160/7134/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

05.05.2021 позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0-0410 від 28.01.2021, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єкта нежитлової нерухомості, в сумі 12216,43 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення є протиправним, оскільки безпосередньо Павлоградською міською радою жодних рішень щодо продовження дії рішень міської ради або нових рішень щодо ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 рік прийнято не було, позивач зазначає, що Виконавчий комітет Павлоградської міської ради не повноважений приймати рішення щодо продовження дії рішення міської ради або нових рішень щодо ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 рік прийнято не було. Оскільки відсутнє рішення Павлоградської міської ради "Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 рік", а ставка податку повинна бути встановлена саме в рішенні міської ради, як окремому нормативно - правовому акті, стягнення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в 2020 році є незаконним.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року позов задоволено.

Відповідачем на вказане рішення суду подано апеляційну скаргу, в якій зазначає на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права у правовідносинах, що виникли. Позивач є власником нерухомого майна, грошове зобов`язання нараховано у відповідності до норм ПК України.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належать будівля ДДУ (літера А за генеральним планом) загальною площею 1128, 7 кв. м., вимощення І, огорожа № 1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 31.05.2013 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Нижник А.М., що підтверджується копією витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

28.01.2021 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було винесене податкове повідомлення-рішення № 0-0410 у відповідності до положень п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54. п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, про визначення ОСОБА_1 грошового зобов`язання за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" за 2020 рік у розмірі 12216, 53 грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, представник позивача звернулась з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив із того, що відповідач приймаючи оскаржене рішення неправомірно застосував ставки затверджені рішенням місцевого органу від 19.06.2018 року № 1231/37-VII «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», оскільки відповідне рішення на 2020р. щодо ставок сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки прийнято місцевим органом не було.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з пп. 266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Відповідно до пп. 266.6.1 п.266.6 ст.266 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Закон України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі - Закон № 466) вніс зміни до Податкового кодексу України.

Закон №466 набув чинності 25.05.2020р.

Так, Закон № 466 змінює строки прийняття та оприлюднення рішень про встановлення податків та/або зборів.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів приймаються органами місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень (п.12.3 ст.12).

Якщо до 15 липня орган місцевого самоврядування не прийняв рішення про встановлення відповідних місцевих податків та/або зборів, такі податки та/або збори справляються, виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та/або зборів (пп. 12.3.5 п. 12.3 ст.12).

Отже, Закон№ 466 скасував обов`язок щорічного прийняття рішень про встановлення місцевих податків та/або зборів.

Як свідчать встановлені обставини справи, спірне податкове повідомлення-рішення прийняте з урахуванням рішення Павлоградської міської ради від 19.06.2018 № 1231/37-VII "Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки".

Виконавчий комітет Павлоградської міської ради відповідно до пункту 3.4 статті 12 Податкового кодексу України опублікував на сайті ради оголошення, яким повідомляє, що у 2020 році продовжують діяти рішення міської ради, зокрема і від 19.06.2018 року № 1231/37-VII «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».

Таким чином висновки суду першої інстанції про неправомірне застосування відповідачем ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки затверджених рішенням органу місцевого самоврядування від 19.06.2018 року № 1231/37-VII є помилковими.

При здійснення нарахування грошового зобов`язання, відповідачем застосовано ставку податку, визначене рішенням місцевого органу - додатку 1 до такого.

Щодо доводів позивача, що комерційна діяльність у приміщеннях нерухомого майна, що належить позивачу на праві приватної власності, не ведеться, колегія суддів відхиляє, оскільки такі обставини не є підставою для звільнення від сплати податку, у спірному випадку, відповідно до норм ПК України.

Доводи позивача, що об`єкт нерухомості, що належить позивачу, не є об`єктом оподаткування, відповідно до п.2 ч.2 ст. 222 ПК України, колегія суддів відхиляє, оскільки доказів, що вказаний об`єкт у спірний період використовувався для надання освітних послуг, суду не надано.

Враховуючи вищезазначене, рішення відповідачем прийнято у відповідності до норм чинного законодавства.

Враховуючи наведене, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розподіл судового збору не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року у справі №160/7134/21 - скасувати та прийняти у справі нове судове рішення.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак