Справа № 160/3918/21
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 160/3918/21
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 (суддя Олійник В.М.,) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В:

У березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в здійснення перерахунку з 17 серпня 2018 року, згідно поданої позивачем заяви від 08 грудня 2020 року належних до виплати: додаткової пенсії у розмірі 50 (п`ятдесят) процентів мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року № 796-ХІІ; підвищення на 25 (двадцять п`ять) процентів основного розміру пенсії відповідно до абзацу 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України №1381 від 28 грудня 2011 року Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок додаткової пенсії та здійснити виплату, починаючи з 17 серпня 2018 року: додаткової пенсії у розмірі 50 (п`ятдесят) процентів мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року № 796-ХІІ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок підвищення, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 17 серпня 2018 року: підвищення на 25 (двадцять п`ять) процентів основного розміру пенсії відповідно до абзацу 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України №1381 від 28 грудня 2011 року Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області недоплачену з 17 серпня 2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткову пенсію у розмірі 50 (п`ятдесят) процентів мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року №796-ХІІ у розмірі 17 733 (сімнадцять тисяч сімсот тридцять три) гривні 40 (сорок) копійок однією єдиною сумою та виплатити однією єдиною сумою, негайно, в наступному місяці після винесення Рішення Суду на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 користь, із урахуванням раніше виплачених грошових сум; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області невиплачену з 17 серпня 2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошову суму підвищення на 25 (двадцять п`ять) процентів основного розміру пенсії відповідно до абзацу 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1381 від 28 грудня 2011 року Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у розмірі 37 236 (тридцять сім тисяч двісті тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок однією єдиною сумою та виплатити однією єдиною сумою, негайно, в наступному місяці після винесення рішення суду на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , користь; допустити до негайного виконання рішення суду, яке буде ухвалено за результатами розгляду та вирішення по суті даної адміністративної справи, в порядку передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України, в межах усієї вищевказаної суми недорахованої позивачу з 17 серпня 2018 року додаткової пенсії у розмірі 50 (п`ятдесят) процентів мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року № 796-ХІІ у розмірі 17 733 (сімнадцять тисяч сімсот тридцять три) гривні 40 (сорок) копійок; допустити до негайного виконання рішення суду, яке буде ухвалено за результатами розгляду та вирішення по суті даної адміністративної справи, в порядку передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України, в межах усієї вищевказаної суми невиплаченої позивачу з 17 серпня 2018 року підвищення на 25 (двадцять п`ять) процентів основного розміру пенсії відповідно до абзацу 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1381 від 28 грудня 2011 року Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у розмірі 37 236 (тридцять сім тисяч двісті тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у встановлений судом строк подати звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду обгрунтовано тим, тим що позивачу на підставі його заяви та рішення суду у справі №160/10062/19 призначена пенсія відповідно до ст.ст. 54, 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Таким чином, на позивача не розповсюджується абз. 1 п. 1 Постанови КМУ №1381 Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення, оскільки йому призначений інший вид пенсії, не передбачений даною нормою.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив прийняти нове рішення , яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що, відповідачем недодержано положення статті 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, який прийнято 16 грудня 1966 року Генеральною Асамблеєю ООН, і який ратифіковано Україною згідно Указу «Про ратифікацію Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права та Міжнародного пакту про громадянські і політичні права» від 19 жовтня 1973 року N 2148 - VIII, які передбачають, зокрема, те, що: Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожної людини на соціальне забезпечення.

Окрім цього, вбачається, що в даному випадку, відповідачем порушено норми статті 22 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена резолюцією № 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, які встановлюють правоположення відповідно якого: Кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення і на здійснення необхідних для підтримання її гідності і для вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Вищевказані соціальні права є одночасно і належними позивачу конситуційними правами, в силу норм частини 1 статті 22 Конституції України, згідно яких: Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Таким чином, право на отримання пенсійних виплат у розмірі встановленому чинним Законодавстом України є належним позивачу законним правом та конституційним правом, одночасно.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - позивач, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

24 травня 2019 року позивач подав до відповідача заяву про призначення пенсії по інвалідності (III група) в розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (надалі Закон №796-11).

На підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачу з 24.05.2019 була призначена пенсія по інвалідності (в розмірі відшкодування фактичних збитків) відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

08 грудня 2020 року позивачем було подано до відповідача заяву, в якій останній просив перерахувати йому з 17.08.2018 року: а) додаткову пенсію - 50 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року № 796-ХІ1; б) підвищення на 25 % основного розміру пенсії відповідно до абзацу 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1381 від 28 грудня 2011 року Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення.

Листом від 24.12.2020 року №24652-24953/Ч-01/8-0400/20, відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право призначення пенсії особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи регулюються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Приписами статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в чинній редакції) передбачено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 частини 1 статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року проживали або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до частини 3 статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (в редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) було передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Водночас, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII (надалі - Закон № 76-VIII), яким текст ст. 50 № 796-XII викладено у такій редакції: «Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України». Зазнала змін і ст. 54 Закону № 796-XII, яка викладена в іншій редакції, зокрема, встановлено, що «Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань».

Таким чином, згідно з частиною 1 статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

01 січня 2015 року також набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII, пунктом 63 якого розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким установлено, що норми і положення ст. 20, 21, 22, 23, 30, 31,37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону № 796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру державної і додаткової пенсії, передбачених Законом №796-ХІІ.

У відповідності до пункту 3 статті 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту.

Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог, зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (надалі - Порядок).

Згідно з пункту 11 вказаного Порядку мінімальний розмір пенсії для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: I групи інвалідності - 180 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; II групи інвалідності - 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; III групи інвалідності - 145 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 13 цього ж Порядку в редакції, що діяла у спірний період, встановлено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону № 796-ХІІ виплачується у таких розмірах: особам, що належать до категорії 1 з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: інвалідам I групи - 474,5 гривні; інвалідам II групи - 379,6 гривні; інвалідам III групи - 284,7 гривні.

Зазначені положення Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ неконституційними не визнавались, положення Постанови Кабінету Міністрів України №1210 є також чинними.

Отже, виплата додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, проводилась у розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України № 1210.

Згідно з пункту 3 статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У Рішенні № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в п. 2, 3 ст. 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

В аспекті конституційного подання положення ч. 2 ст. 96, п. 2, 3, 6 ст. 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов`язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.

Обов`язковими умовами для застосування для особи норм абз. 1 п. 1 Постанови КМУ №1381 Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення є: особа з інвалідністю внаслідок війни; пенсія призначена відповідно до: ст. 27 та ч. 2 ст. 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або відповідно до ст. ст. 13, 21 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Матеріалами справи встановлено, що позивачу на підставі його заяви та рішення суду у справі №160/10062/19 призначена пенсія відповідно до ст.ст. 54, 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Таким чином, на позивача не розповсюджується абз. 1 п. 1 Постанови КМУ №1381 Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення, оскільки йому призначений інший вид пенсії, не передбачений даною нормою.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 312, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова

суддя О.М. Лукманова