Справа № 160/22781/21
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2021 року громадянин Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, у якій позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Таким чином, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.
10.01.2022 року за допомогою засобів поштового зв`язку від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій підтримано позицію, викладену у позовній заяві.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Алжирської Народної Демократичної Республіки.
Позивачу було видано посвідку на тимчасове проживання від 04.12.2020 року № НОМЕР_2 , дата закінчення строку дії якої 26.11.2021 року.
У довідці про тримання іноземця (особи без громадянства) у ПТПІ від 07.05.2019 року, яка була видана гр. Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 , паспорт № НОМЕР_5 , виданий 08.11.2011 (дійсний до 24.11.2015) зазначено, що він з 15 листопада 2017 до 05 травня 2019 року утримувався у Чернігівському ПТПІ і відповідно до висновку має правові підстави для подачі заяви на отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні відповідно до частини 16 статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
11 вересні 2021 року посольством Алжиру в м. Києві громадянину Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 було видано паспорт № НОМЕР_1 строком дії до 10 вересня 2031 року.
У зв`язку із спливом строку дії посвідки на тимчасове проживання від 04.12.2020 року № НОМЕР_2 та неможливістю залишити територію України, позивач 23.10.2021 року звернувся до головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою про видачу нової посвідки в обмін на посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_2 від 04.12.2020 року.
Рішенням відповідача від 28.10.2021 року №1260 відмолено громадянину Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання.

Вказана відмова обґрунтована підпунктом 6 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визначення недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою КМУ від 25.04.2018 року№322, а саме іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки.

Вважаючи рішення відповідача про відмову у наданні посвідки на тимчасове проживання протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (далі - Закон України № 3773-VI) правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України, у разі якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж передбачені цим Законом, застосовуються правила, передбачені таким міжнародним договором України.

Відповідно до статті 1 Закону України № 3773-VI іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно із частиною першою статті 3 Закону України № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Пунктом 18 статті 4 Закону України № 3773-VI передбачено, що особи, звільнені з пунктів тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на підставі рішення суду про скасування рішення про їх затримання або примусове видворення за межі України, або яких до завершення граничного строку перебування у таких пунктах не було примусово видворено за межі України з причин відсутності проїзного документа, транспортного сполучення з країною їхнього походження або з інших причин, незалежних від таких осіб, визнаються такими, які на законних підставах тимчасово перебувають в Україні на період дії обставин, що унеможливлюють їх примусове видворення за межі України.

Пунктом 16 статті 5 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства встановлено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною вісімнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, подана після завершення граничного терміну тримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а також висновок центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, про неможливість примусового видворення з України іноземця або особи без громадянства з причин відсутності проїзного документа, транспортного сполучення з країною походження іноземця або особи без громадянства або з причин, що не залежать від таких осіб, після завершення строку тримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, або якщо технічну неможливість здійснити примусове видворення іноземця було з`ясовано раніше.

Як зазначалося вище, позивач з 15 листопада 2017 до 05 травня 2019 року утримувався у Чернігівському ПТПІ, останнього не було видворено за межі України до завершення граничного строку перебування у такому пункті та видано посвідку на тимчасове проживання від 04.12.2020 року № 800176015, строк дії якої закінчується 26.11.2021 року.

Позивачем у позовній заяві зазначено, що враховуючи наявність у світі карантинних заходів та те, що авіакомпанії призупиняють авіасполучення між Україною та Алжиром, а ціна білетів підвищилася у кілька разів, він не зміг покинути територію України.

Отже, на момент звернення позивача до відповідача із документами для отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні, та на цей час, у громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 продовжують існувати причини, незалежні від нього, які унеможливлювали примусове видворення за межі України (відсутність проїзного документа та коштів на проїзний документ), а тому в силу приписів пункту 18 статті 4 Закону України №3773-VI позивач визнається таким, який на законних підставах тимчасово перебуває в Україні на період дії обставин, що унеможливлюють його примусове видворення за межі України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25 квітня 2018 року затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі - Порядок № 322).

Відповідно до пунктів 1, 4 Порядку № 322 посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні, посвідка видається строком на один рік, крім випадків, визначених цим пунктом.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 322 посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України та які: досягли 16-річного віку або не досягли 16-річного віку, але самостійно прибули в Україну з метою навчання, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто.

Пунктом 16 Порядку № 322 передбачено, що документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів / територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Згідно з пунктом 21 Порядку №322 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктами 17 і 19 цього Порядку.

Перелік документів, необхідних для оформлення посвідки іноземцем або особою без громадянства зазначений у пунктах 32 Порядку № 322.

Згідно з пунктом 42 Порядку № 322 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом / територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Відповідно до підпункту 6 пункту 61 Порядку № 322 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки.

З вищевикладених норм випливає, що у разі виявлення працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт відмовляє в прийнятті документів (вчиняє дії щодо відмови), про що інформує іноземця або особу без громадянства, із зазначенням підстав такої відмови.

Як зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву, підставою для відмови в оформленні (видачі) позивачу посвідки на тимчасове проживання є не надання останнім при зверненні паспорту № НОМЕР_1 , виданого 21 вересня 2021 року Посольством Алжиру у Києві.

Суд зазначає, що оскаржуване рішення містить лише посилання на підпункт 6 пункту 61 Порядку № 322 та не взагалі не містить конкретного переліку документів чи інформації, необхідних для оформлення і видачі посвідки, які, на думку відповідача, не були надані позивачем.

Разом з тим, матеріали справи містять копію паспорту № НОМЕР_1 , виданого посольством Алжиру в м. Києві громадянину Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 , строк дії до 10 вересня 2031 року.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивачем до головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було надано в повному обсязі документи та інформацію, які необхідні для оформлення і видачі посвідки.

Таким чином, суд робить висновок, що рішення про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання громадянину Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 головним Управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийнято протиправно.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області видати посвідку на тимчасове проживання в Україні громадянину Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 (паспорт номер НОМЕР_1 , виданий 21 вересня 2021 року Посольством Алжиру у Києві), суд зазначає наступне.

У рішеннях по справах Клас та інші проти Німеччини, Фадєєва проти Росії, Єрузалем проти Австрії Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Відповідно до ч. 4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному п.4 ч.2 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, прийняття рішення про видачу посвідки на тимчасове проживання громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 (паспорт номер НОМЕР_1 , виданий 21 вересня 2021 року Посольством Алжиру у Києві) є дискреційним повноваженням відповідача, а тому суд зробив висновок, що позовні вимоги позивача щодо зобов`язання головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області видати посвідку на тимчасове проживання в Україні громадянину Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 (паспорт номер НОМЕР_1 , виданий 21 вересня 2021 року Посольством Алжиру у Києві), задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 124 Конституції України, частина друга статті 1 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"). Суд є конституційно визначеним державним інститутом, який правомочний захищати права і свободи людини і громадянина, завданням якого є здійснення правосуддя, забезпечення права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України (стаття 55, розділ VIII Конституції України, стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"). Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що судом визнано протиправним рішення головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області вих. № 1260 від 28.10.2021 року про відмову в прийнятті (розгляді) документів для оформлення посвідки на тимчасове проживання громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 (паспорт номер НОМЕР_1 , виданий 21 вересня 2021 року Посольством Алжиру у Києві), а тому суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог заявлених позивачем шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 (паспорт номер НОМЕР_1 , виданий 21 вересня 2021 року Посольством Алжиру у Києві) від 23.10.2021 року, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, за сукупністю наведених обставин, суд робить висновок, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (вул. В. Липинського, буд.7, м. Дніпро, 49000, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області () вих. № 1260 від 28.10.2021 року про відмову в прийнятті (розгляді) документів для оформлення посвідки на тимчасове проживання громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 (паспорт номер НОМЕР_1 , виданий 21 вересня 2021 року Посольством Алжиру у Києві).

Зобов`язати головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області () повторно розглянути заяву громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 (паспорт номер НОМЕР_1 , виданий 21 вересня 2021 року Посольством Алжиру у Києві) від 23.10.2021 року про видачу посвідки на тимчасове проживання в Україні, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (вул. В. Липинського, буд.7, м. Дніпро, 49000, ) сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук