Справа № 280/7304/20
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 280/7304/20
Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),
суддів: Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 та Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2021 р. (суддя Татаринов Д.В.), по справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа Міністерство оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

15.10.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, що в подальшому уточнював, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа Міністерство оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, де просив:

- визнати бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та не виплата індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 19 березня 2014 року по 15 грудня 2017 року - неправомірною.

- зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19 березня 2014 року по 15 грудня 2017 року у розмірі 43 002 грн. 19 коп.

- визнати бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 в повному обсязі - неправомірною.

- зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення в розмірі 378 585 грн. 66 коп.

- визнати бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом ОСОБА_1 в розмірі десяти мінімальних заробітних плат - неправомірними.

- зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом в розмірі десяти мінімальних заробітних плат.

- визнати бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення ОСОБА_1 - неправомірними.

- зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане продовольче забезпечення у розмірі 12 630 грн.

- визнати бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за неотримане речове майно ОСОБА_1 - неправомірною.

- зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 50 639 грн. 70 коп.

- зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити вищезазначені виплатити ОСОБА_1 з компенсацією ПДФО відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

- зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки надати до Пенсійного фонду України персоніфіковані відомості зі змінами в грошовому забезпеченні ОСОБА_1 , з урахуванням здійснених виплат.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 09.02.2021 року замінене найменування відповідача.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2021 р. адміністративний позов задоволений частково.

Визнана бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та не виплата індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 19 березня 2014 року по 15 грудня 2017 року - протиправною.

Зобов`язаний Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19 березня 2014 року по 15 грудня 2017 року.

Визнана бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 в повному обсязі - протиправною.

Зобов`язаний Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплати до посадового окладу за тимчасове виконання позивачем обов`язків начальника відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдат запасу та заступника військового комісара начальника мобілізаційного відділення.

Визнана бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом ОСОБА_1 в розмірі десяти мінімальних заробітних плат - неправомірними.

Зобов`язаний Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом в розмірі десяти мінімальних заробітних плат.

Зобов`язаний Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити вищезазначені виплатити ОСОБА_1 з компенсацією ПДФО відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Зобов`язаний Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки надати до органів Пенсійного фонду України персоніфіковані відомості зі змінами в грошовому забезпеченні ОСОБА_1 , з урахуванням здійснених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, де просив скасувати Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2021 р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог, прийняти нову постанову в цій частині, де задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог не відповідає обставинам справи.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, де просив скасувати Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2021 р., прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що усі позовні вимоги, що стосуються 2014 12016 років мають бути залишені судом без розгляду

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційних скарг в зв`язку з наступним.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що 19.03.2014 р. позивач призваний по мобілізації для проходження військової служби у Запорізькому об`єднаному міському військовому комісаріаті на посаду офіцера мобілізаційного відділення.

02.03.2015 р. між позивачем та Міністерством оборони України укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на особливий період (не менше одного місяця) до оголошення демобілізації, відповідно до умов якого він обіймав посаду старшого офіцера мобілізаційного відділення Запорізького об`єднаного міського військового комісаріату.

15.12.2017 р. згідно витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) Міністерства оборони України № 153 позивача звільнено з лав ЗСУ на підставі п.1 ч.8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як такий, що уклав контракт на строк до закінчення особливого період або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужив не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо не висловив бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду. Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2017 р. № 218.

27.07.2020 р. позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про надання інформації стосовно:

- нарахування позивачу грошового забезпечення з розшифруванням виплат та утримань з нього, за період проходження військової служби у Запорізькому об`єднаному міському військовому комісаріаті. Грошове утримання нараховувалось Запорізьким обласним військовим комісаріатом з 19 березня 2014 року по 15 грудня 2017 року;

- нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з березня 2014 року по грудень 2017 року;

- причини не виплати позивачу одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, та який прийнятий на військову службу за контрактом, яка передбачена підпунктом 10 пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294;

- причини незабезпечення позивача харчуванням та невиплату грошової компенсації у розмірі вартості набору продуктів, який видається на приготування обіду за дні чергування в добових нарядах, відповідно до норм Постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426;

- про норми забезпечення позивача речовим майном, як військовослужбовця Збройних Сил України, за період служби з березня 2014 року по грудень 2017 року;

- причини не надання до Пенсійного фонду України персоніфікованих відомостей про грошове забезпечення позивача та сплату страхових внесків за період служби з березня 2014 року по травень 2016 р. та просив Міністерство оборони України зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 провести з ним зазначені розрахунки.

В серпні 2020 р. позивач отримав відповідь від Запорізького ОВК, зі змісту та додатків до якої вбачається, що:

-проведення Індексації грошових доходів населення за попередні періоди не передбачено;

- позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, призваному на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у разі їх прийняття на військову службу за контрактом, оскільки звернень або документів, підтверджуючих право позивача на її отримання до ІНФОРМАЦІЯ_4 не надходило;

-інформація про суми нарахованого грошового забезпечення та суми нарахованого єдиного соціального внеску за попередні періоди надається за заявою громадянина;

-позивач не має права на отримання грошової компенсації за не отримане під час проходження військової служби речове майно, оскільки звернень або документів про її отримання до Запорізького ОМВК, де він проходив військову службу, а також до керівництва військового комісаріату при звільненні від нього не надходило;

-позивач не має права на отримання грошової компенсації за не отримане під час проходження військової служби харчове забезпечення, оскільки документів про її отримання або отримання самого харчового забезпечення в натуральному вигляді під час проходження позивачем військової служби до відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 не надходило.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що в період з 19.03.2014 р. по 15.12.2017 р. позивач проходив військову службу за контрактом, але до суду звернувся, лише 15.10.2020 р., зазначивши тільки, що «наразі позивачу стало відомо, що в період проходження військової служби він мав право на отримання певних грошових виплат, які йому не виплачувалися та про виплати яких відповідачем не роз`яснювалося.

Однак, відповідач, зазначаючи про позовну давність 3 роки та строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи 6 місяців, звертає увагу суду, що станом на 20.11.2020 р. позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом.

Крім того, вказав, що відповідно п.п. «б» статті 12.24 Переліку документів, що утворюються у міністерстві оборони України та Збройних Силах України, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 28.08.2019 р. № 474, книги (картки) аналітичного обліку, меморіальні ордери, оборотні відомості, інвентарні картки, розроблювальні таблиці тощо зберігаються 3 роки, отже Запорізький обласний військовий комісаріат наразі не має змоги надати до суду банківські документи, що підтверджують факт виплати ОСОБА_1 оспорюваних сум, оскільки сплив термін їх зберігання та вони були знищені належним чином.

Також зазначив, що позивачем не надано жодних доказів того, чи існували об`єктивні причини, що свідчили б про неможливість отримати ним вище зазначеної інформації та не надано жодних доказів, які б підтверджували наявність об`єктивних, істотних та непереборних причин, що заважали позивачу реалізувати своє право на звернення до суду з даним позовом.

Статтею122 КАС України передбачено, що « 1. Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

2. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів».

Як слідує з матеріалів справи, позивач оскаржує інформацію, відповідача, отриману в серпні 2020 р, та до суду звернувся в жовтні 2020 р., без пропуску шестимісячного строку.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що « 1. Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

2. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

3. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону».

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003 р. затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення», згідно чого « 6. Виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню:……2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету;…».

Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Аналіз наведених правових норм показав, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін і в обов`язковому порядку нараховується роботодавцями незалежно від форми власності та виду.

Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і нараховується у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади. Будь-яких застережень чи виключних випадків, за яких індексація доходу не проводиться, законодавство, що регулює спірні правовідносини, не містить.

При цьому, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо нарахування та не виплати в повному обсязі грошового забезпечення позивачу, судом встановлено, що відповідно розрахункових відомостей, наданих відповідачем, встановлено, що кошти позивачу нараховувалися та перераховувалися та банківські рахунки.

Крім того, стосовно не нарахування та не виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2016 р. та 2017 р., суд зазначає, що відповідно «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністерства оборони України № 260 від 11.06.2008 р. встановлено, що « 33.2. Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги».

Однак, відповідач зазначив, що таких заяв позивач не подавав, а позивач не надав суду доказів подання таких заяв, що є підставою для відмови в цій частині позову.

Крім того, згідно матеріалів справи встановлено, що наказом військового комісара Запорізького ОМВК від 25.09.2014 р. № 59 наданий допуск позивачу до роботи з документами, що містять державну таємницю , що припинений по закінченню контракту 15.12.2017 р., однак, на підтвердження позовних вимог щодо виплати надбавки за службу в умовах режимних обмежень позивачем не надано доказів щодо віднесення позивача до персонального складу осіб, які працюють в умовах режимних обмежень та доказів виконання такої роботи, що є підставою для відмови в цій частині позову.

Також матеріалами справи підтверджені факти покладання обов`язків на позивача, який перебував на посаді старшого офіцера мобілізаційного відділення, - начальника відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдат запасу та заступника військового комісару начальника мобілізаційного відділення, але як встановлено судом, доплати до посадового окладу за тимчасове виконання таких обов`язків не виплачувалися, що є підставою для задоволення позову в цій частині.

Стосовно компенсації за ненадання часу для відпочинку за добові чергування у вихідні, святкові та не робочі дні за період служби за контрактом, суд зазначає, що відповідно п. 203 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України « 203. Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків. Ці дні згідно з планами, а також вільний від занять час відводяться для відпочинку, проведення культурологічної роботи, спортивних заходів та ігр. Офіцерам, військовослужбовцям військової служби за контрактом, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня».

Крім того, статтею 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що « 1. Загальна тривалість службового часу військовослужбовців на тиждень не може перевищувати нормальної тривалості робочого часу за відповідний період, визначеної законодавством України, за винятком випадків, передбачених пунктом 5 цієї статті.

…4. Для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для військовослужбовців строкової військової служби і курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів та курсантів вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи, навчальних центрів (частин) - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.

5. Військові навчання, походи кораблів, бойові стрільби та бойове чергування, несення служби в добовому наряді та інші заходи, пов`язані із забезпеченням боєготовності військових частин, здійснюються без обмеження загальної тривалості службового часу.

6. Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків. Ці дні згідно з планами, а також вільний від занять час відводяться для відпочинку, проведення культурно-освітньої роботи, спортивних заходів та ігор. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня….».

Однак, позивач не довів належними та допустимими доказами відмову відповідача у наданні часу на відпочинок за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги суд зазначає, що відповідно постанови КМУ N 1294, 07.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» встановлено, «що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Так, постановою КМУ України від 14.05.2015 р. № 406 доповнена підпунктом 10 п.6 Постанова 1294, де зазначено: « 6. Виплачувати: …10) одноразову грошову допомогу військовослужбовцям, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у разі їх прийняття на військову службу за контрактом у таких розмірах: …особам офіцерського складу - десять мінімальних заробітних плат».

Оскільки контракт з позивачем підписаний під час мобілізації позивача на військову службу, та під час проходження військової служби постанова КМУ № 1294 була доповнена нормою щодо виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у разі їх прийняття на військову службу за контрактом, позовна вимога щодо не виплати одноразової грошової допомоги є обгрунтована.

Відповідно частини першої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» «речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України».

Відповідно «Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно», затвердженого постановою КМ України № 178 від 16.03.2016 р. « 3. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; … .

4. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації».

Як слідує з матеріалів справи, позивачем до суду не надано доказів подання відповідного рапорту щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно під час проходження військової служби до звільнення, в зв`язку з чим підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Стосовно не нарахування та невиплати грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення судом встановлено, що з січня 2017 р. казармений стан в районних військових комісаріатах був знятий і особовий склад перейшов на режим повсякденної діяльності. Особовому складу Запорізького ОВК та військових комісаріатів Запорізької області доведені вимоги Постанови КМ України № 1094 від 01.12.2010 р. «Про внесення змін до норм харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань», де зазначено: « 1) у пункті 1: підпункт "а" доповнити абзацом такого змісту: "військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу військової служби, які проходять військову службу за контрактом в Збройних Силах, крім вихідних, святкових днів та часу перебування у відпустці, тільки обідом з розрахунку 45 відсотків добового набору продуктів за цією нормою, за винятком тих, що забезпечуються харчуванням за іншими підпунктами цього пункту або за іншими нормами. Зазначеним військовослужбовцям на їх бажання за рішенням командира військової частини дозволяється виплачувати грошову компенсацію у розмірі вартості набору продуктів, який видається на приготування обіду;…».

Однак, в матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про нарахування компенсації за неотримане ним продовольче забезпечення, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

При таких обставинах суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання відповідача надати до органів Пенсійного фонду України персоніфіковані відомості позивача із внесеними змінами в грошовому забезпеченні.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, в зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційні скарги сторін залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, оскільки доводи апеляційних скарг, відповідно ст. 77 КАС України, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 315,316,321,322,325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2021 р. залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2021 р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова

суддя О.М. Лукманова