Справа № 160/10448/21
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 січня 2022 року м. Дніпросправа № 160/10448/21
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2021р. у справі №160/10448/21

за позовом:Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів
до: про:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 стягнення адміністративно-господарських санкцій

ВСТАНОВИВ:

29.06.2021р. Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі Фонд) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій /а.с. 1-2/.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2021р. за вищезазначеною позовною заявою відкрито провадження в адміністративній справі №160/10448/21, справу призначено до судового розгляду /а.с. 11/ .

Позивач, посилаючись у позовній заяві на те, що протягом 2020р. відповідачем не було виконано норматив працевлаштування на підприємстві осіб з інвалідністю, оскільки норматив працевлаштування осіб-інвалідів для відповідача у 2020р. становить 1 особа, а протягом 2020р. у відповідача не було працевлаштовано жодної особи, який відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, у зв`язку з чим, відповідно до вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», відповідач повинен був сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2020р. у розмірі 25277,78 грн. за 1 не зайняте особою з інвалідністю робоче місце, і враховуючи, що адміністративно-господарські санкції відповідачем у встановлений законом строк не було сплачено, просив суд стягнути з відповідача на користь Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020р. у розмірі 25277,78 грн..

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2021р. у справі №160/10448/21 адміністративний позов задоволено (суддя Кадникова Г.В.) /а.с. 24-26/.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду подав до суду першої інстанції апеляційну скаргу /а.с. 31-37/, матеріали якої, разом із матеріалами адміністративної справи №160/10448/21, надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду 07.12.2021р. / а.с. 30/

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 10.12.2021р. у справі №160/10448/21 позивачу поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_1 , на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2021р. у справі №160/10448/21 /а.с. 62/ та справу призначено до апеляційного розгляду у судовому засіданні на 14-00 годин 18.01.2022р. / а.с. 63/, про що судом апеляційної інстанції було повідомлено учасників справи / а.с. 64-68/.

Відповідач, посилаючись у апеляційній скарзі / а.с. 36-37/ на те, що на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було з`ясовано усі обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 20.09.2021р. у цій справі та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи викладені у апеляційній скарзі та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції від 20.09.2021р. скасувати та постановити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог адміністративного позову у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився. Позивач про день, годину та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважність причин не явки свого представника у судове засідання або про можливість розгляду справи у відсутність свого представника суд у встановленому законом порядку не повідомив. За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача.

Заслухавши у судовому засіданні представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спірні відносини, які виникли між сторонами у даній адміністративній справі з приводу здійснення відповідачем свого обов`язку у сфері соціального захисту осіб з інвалідністю врегульовані Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон).

Так, відповідно до преамбули Закону цей Закон визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами.

Частиною 1 ст. 19 цього ж Закону передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що протягом 2020р. у відповідача середньооблікова чисельність штатних працівників становила 9 осіб, але не було працевлаштована жодна особа з інвалідністю при нормативі працевлаштування 1 особа з інвалідністю , що підтверджуються звітом відповідача про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020р. форми №10-ПОІ. /а.с. 4 /.

Стаття 20 Закону передбачає, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайняте такою особою. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайняте такою особою, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Відповідно до ч. 3 ст. 217 Господарського кодексу України до суб`єктів господарювання за порушення ними здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання.

Отже, обов`язковою умовою для застосування санкцій до суб`єкта господарювання є саме порушення та/або не виконання вимог законодавства у сфері господарювання. Само по собі застосування санкцій через визначення їх нормами закону без встановлення факту порушень учасником господарських відносин є неможливим.

Порядком подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу(вакансії)», затвердженим Наказом Міністерством соціальної політики України №316 від 31.05.2013р. передбачено, що роботодавці подають до базових центрів зайнятості інформацію наявний попит на робочу силу (вакансії) .

Суд першої інстанції під час розгляду цієї справи зробив висновок про наявність підстав для застосування санкцій до суб`єкта господарювання відповідача у справі, саме через не виконання вимог законодавства у сфері господарювання яке полягає у неподанні звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу(вакансії)», але такий висновок суду першої інстанції є безпідставним та зроблений ним через неповне з`ясування фактичних обставин справи, яка розглянута ним в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні), невжиття ним заходів щодо своєчасного направлення відповідачу копії позовної заяви та позбавило останнього можливості надання суду першої інстанції письмового відзиву на позовні заяву та письмових доказів на підтвердження обставин зазначених у відзиві / а.с. 17/.

Аналіз норм Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», дає можливість зробити висновок про те, що обов`язок підприємства з створення робочих місць для осіб з інвалідністю, не супроводжується обов`язком цього ж підприємства займатись пошуком осіб з інвалідністю для їх працевлаштування на створених робочих місцях для працівників з обмеженими можливостями на підприємстві, і відповідно до положень Закону особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна, рішення про визнання такої особи безробітною і взяття її на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання такої особи на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів, і саме Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Отже єдиним доказом який свідчить про інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місця для працевлаштування осіб з інвалідністю на створених для цього суб`єктом господарювання робочих місцях є подання останнім звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу(вакансії)» до базових центрів зайнятості.

Під час розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем «Інформація про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН» подавалася до відповідного центру зайнятості щомісячно з січня по грудень 2020р., з зазначенням вакансій для осіб з інвалідністю, що підтверджується копіями такої інформації /а.с. 41-52,74/.

Таким чином, вищенаведені фактичні обставини свідчать про те, що відповідач у справі протягом 2020р. вживав усі залежні від нього заходи щодо працевлаштування на підприємстві осіб із інвалідністю , і це спростовує висновки суду першої інстанції, які зроблені ним під час розгляду цієї справи та свідчить про те, що під час розгляду цієї справи судом першої інстанції допущено неповноту у з`ясування фактичних обставин справи, що призвело до прийняття ним рішення з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування такого рішення суду, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції від 20.09.2021р. скасувати. Із прийняття у справі нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість та безпідставність.

На підставі викладеного, керуючись ст. 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2021р. у справі №160/10448/21 скасувати.

В позові відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.

Постанову виготовлено та підписано 01.02.2022р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя В.Є. Чередниченко

суддя О.М. Панченко