Справа № 640/22431/21
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Пилипенко О.Є.

за участю секретаря Островської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом Військової частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :
Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а саме прийняття постанови про стягнення виконавчого збору від 28.05.2021 року у виконавчому провадженні ВП №59280552 протиправними та скасувати постанову стягнення виконавчого збору від 28.05.2021 року у виконавчому провадженні ВП №59280552.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при винесенні спірної постанови відповідачем застосовано неналежну підставу для її винесення, а також її винесено в рамках закінченого виконавчого провадження ВП №59280552, у зв`язку із чим ним порушено вимоги пункту 5 частини 1 статті 3, частини 1 статті 4, частини 4 статті 5, статті 13, частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому вказує на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що відсутні правові підстави для винесення постанови про стягнення з позивача виконавчого збору.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) постановою від 07.06.2019 відкрито виконавче провадження ВП №59280552 з примусового виконання виконавчого листа №522/8302/16-а від 26.01.2017. Вказаною постановою з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 16 692,00 грн.

28.08.2019 старшим державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №59280552, якою закінчено виконавче провадження ВП №59280552 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

10.03.2020 начальником Подільського районного відділу державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковалем В.В. постановою про проведення перевірки скасовано постанову старшого державного виконавця Полінскького В.А. про закінчення виконавчого провадження від 28.08.2019 та зобов`язано привести виконавче провадження № 59280552 у відповідність до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

20.03.2020 старшим державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП №59280552, яким відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №522/8302/16-а від 26.01.2017.

28.05.2021 державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №59280552.

28.05.2021 державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №59280552 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 3 наведеної постанови постановлено виділити в окреме виконавче провадження постанову Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення виконавчого збору від 28.05.2021 ВП №59280552 стягнення витрат виконавчого провадження ВП №59280552.

Позивач вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору протиправною, звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті спірного рішення діяв в порядок, спосіб та в межах наданих йому повноважень, оскаржувана постанова відповідає критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі -Закон № 1404-VIII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За правилами пункту 5 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Таким чином, постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору є виконавчими документами та підлягають примусовому виконанню в розумінні положень Закону №1404-VIII.

Згідно з частиною першою, пунктами 16, 18 частини третьої статті 18 згаданого Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з абзацами 1-4 пункту 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з абзацами 13-14 пункту 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно частини 5 статті 26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно частини 6 статті 26 Закону №1404 за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно частини 3 статті 27 Закону №1404 за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно частини 4 статті 27 Закону №1404 державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Положеннями частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вичерпний перелік випадків, коли виконавчий збір з боржника стягненню не підлягає.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. На момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VІІІ не передбачено.

Таким чином, згідно вказаних приписів, стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та винести постанову про стягнення виконавчого збору.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

При цьому, у разі закінчення виконавчого провадження, зокрема, на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), що мало місце у межах спірних правовідносин, постанова про стягнення виконавчого збору реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», у тому числі шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Позивач у позовній заяві стверджує про порушення відповідачем порядку стягнення виконавчого збору, передбаченого частиною 5 статті 26 Закону №1404-VIII, проте у пункті 3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.06.2019 ВП №59280552 з примусового виконання виконавчого листа №522/8302/16-а від 26.01.2017 відповідачем зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця в розмірі 16 692,00 грн.

При цьому, враховуючи, що в межах виконавчого провадження ВП №59280552 виконувалось рішення немайнового характеру, виконавчий збір обраховано державним виконавцем з урахуванням положень частини 3 статті 27 Закону №1404-VIII правомірно.

Крім того, винесення відповідачем спірної постанову не одночасно з відкриттям виконавчого провадження та відновленням виконавчого провадження ВП №59280552 не вказує про протиправність останньої.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 5 ст. 13 Закону №1404 порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

В межах спірних правовідносин судом не встановлено порушення відповідачем процедури прийняття постанови про стягнення виконавчого збору ВП №59280552.

Суд першої інстанції вірно вказав, що державний виконавець є посадовою особою (працівником) Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та не виступає, в розумінні частини 4 статті 5 Закону №1404-VIII пов`язаною особою із останнім. Конфлікт інтересів в межах спірних правовідносин відсутній.

Тому доводи позивача щодо порушення відповідачем статті 5 Закону №1404-VIII є необґрунтованими.

Крім того, суд першої інстанції вірно вказав, що посилання позивача на порушення відповідачем при прийнятті спірного рішення пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №1404-VIII є безпідставними, оскільки в оскаржуваному рішенні безпосередньо зазначено назва і дата видачі документа (28.05.2021 постанова про стягнення виконавчого збору), найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала (державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Харитоненко Катерина Вікторівна).

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що оскаржувану постанову винесено в рамках закінченого виконавчого провадження, оскільки постановою про проведення перевірки від 10.03.2020 постанову про закінчення виконавчого провадження №59280552 від 28.08.2019 скасовано та постановою від 20.03.2020 відновлено виконавче провадження №59280552.

Також не беруться до уваги доводи апелянта щодо неправомірної заміни стягувача у виконавчому провадженні, оскільки такої заміни у виконавчому провадженні №59280552 проведено не було, а відповідач виступав стягувачем саме по стягненню виконавчого збору, а не по виконанні виконавчого листа.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору від 28.05.2021 у виконавчому провадженні ВП №59280552 є правомірною та не підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 20.01.2022.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

О.Є. Пилипенко