Справа № 280/6360/21
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2022 року м. Дніпросправа № 280/6360/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Волкової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року (суддя Конишева О.В.) у справі №280/6360/21 за позовом ОСОБА_1 до Запорізького районного сектора Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 25.05.2021 року, яке було винесено Запорізьким сектором УДМС України в Запорізької області, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Грузія;

зобов`язати Запорізький сектор УДМС України в Запорізької області поновити дію посвідки на постійне проживання за № НОМЕР_1 від 08.02.2021 року, видану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Грузія;

зобов`язати Запорізький сектор УДМС України в Запорізької області повідомити Адміністрацію Прикордонної Служби України про скасування рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 25.05.2021 року, яке було винесено Запорізьким сектором УДМС України в Запорізької області, відносно мене, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Грузія.

Підставами позову визначено необґрунтованість рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну; відсутністю законодавчо визначених підстав для скасування такого дозволу; порушенням процедури прийняття оскаржуваного рішення, через не запрошення позивача до органу міграційної служби з метою надання пояснень.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано встановленими обставинами справи, які свідчать про те, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

З приводу аргументів позивача щодо відсутності правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення, суд зазначив те, що таке рішення узгоджується з положеннями ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», якою визначено підстави для скасування дозволу на

імміграцію, а також прийнято на підставі подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України та на виконання Указу Президента України від 21 травня 2021 року № 203/2021 про введенння в дію Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), яким, зокрема, застосовані санкції до громадянина Грузії ОСОБА_2 .

З приводу аргументів позивача щодо порушення відповідачем процедури прийняття оскаржуваного рішення, суд вказав на те, що відповідно до пунктів 22-23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою КМУ від 26.12.2002 року № 1983, у відповідача відсутній обов`язок щодо запрошення особи, відносно якої приймається рішення, для надання пояснень. Вказаним Порядком передбачено право органу ДМС запрошувати таких осіб, у разі виникнення необхідності для витребування додаткової інформації.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що вказану справу судом першої інстанції розглянуто в порядку спрощеного провадження, але, за позицією позивача, справу неможливо віднести до справ незначної складності з огляду на характер спору та його значимості для позивача. При цьому, як зазначає позивач, розгляд справи за правилами спрощеного провадження унеможливив подання ним своєї відповіді на заперечення відповідача на позов. Щодо суті спірних відносин, позивач вказує на те, що ним не було отримано оскаржуваного рішення відповідача у визначені строки; його не було запрошено для надання пояснень, що свідчить про порушення процедури прийняття відповідачем оскаржуваного рішення. Також, за позицією позивача, рішення РНБО про запровадження персональних санкції, не може бути самостійною підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну, оскільки таке рішення, на його думку, є неконституційним та за своєю суттю підміняє суд, що порушує такі фундаментальні права як право на справедливий суд та презумпцію невинуватості.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Республіки Грузія, з 2018 року постійно мешкаю на території України.

26 квітня 2018 року, між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянкою України - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено шлюб, який було зареєстровано Центральним районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 227, від 26.04.2018 року.

16.10.2020 року громадянин Грузії ОСОБА_4 звернувся до Запорізького PC УДМС України в Запорізькій області із заявою про надання йому дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України Про імміграцію, як особі, яка перебуває понад два роки у шлюбі із громадянкою України.

На підставі вказаної заяви, за результатами здійснених перевірок та відсутності підстав для відмови у задоволенні клопотання, 21.01.2021 Запорізьким сектором УДМС України в Запорізької області було прийнято рішення про надання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 дозволу на імміграцію відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" як чоловіку громадянки України.

Також на підставі дозволу на імміграцію № НОМЕР_2 від 21.01.2021 року, 08.02.2021 року було надано посвідку на постійне проживання за № НОМЕР_1 .

Під час провадження за заявою громадянина Грузії ОСОБА_2 про надання йому дозволу на імміграцію в Україну перевірками встановлено, що громадянин Грузії ОСОБА_4 03.06.2016 року Октябрським районним судом м. Полтави засуджений за ч.4 ст. 187, ст.69, ч.2 ст. 186, ст. 69, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі та є особою, якій 18.12.2018 року ГУНП в Донецькій області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України (КП № 0000125, 0000366).

Хоча пунктом 1 статті 10 Закону України Про імміграцію, передбачено, що Дозвіл на імміграцію не надається: особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку, але відповідно до цієї ж статті, положення пунктів 1, 3 не поширюються на осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини третьої статті 4 цього Закону (одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України).

21.01.2021 року громадянину Грузії ОСОБА_5 на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України Про імміграцію був наданий дозвіл на імміграцію, та 08.02.2021 року його документовано посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 терміном дії до 04.02.2031 року.

24.05.2021 року до Управління ДМС у Запорізькій області листом ДМС України надійшло подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України ( далі - ДСР НП України ) № 5378/55/01-2021 від 24.05.2021 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та посвідки на постійне проживання НОМЕР_3 від 08.02.2021 терміном дії до 04.03.2031.

Згідно подання ДСР НП України про скасування дозволу на імміграцію, встановлено, що з метою легалізації на території України прибув уродженець Грузії ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є учасником організованої злочинної групи, що вчиняє тяжкі та особливо тяжкі злочини. За період перебування на території України ОСОБА_6 перевірявся на причетність до скоєння тяжких та особливо тяжких злочинів в рамках кримінального провадження № 0000423 від 19.06.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України (вимагання). Своїми безпосередніми діями ОСОБА_4 створює реальну загрозу національним інтересам, національній безпеці, порушує права і свободи людини і громадянина, сприяє дестабілізації суспільно-політичної обстановки в Україні та поширює вплив організованої злочинності на процеси, що відбуваються в економічній, політичній та суспільній сферах.

З метою виконання рішення РНБО від 14 травня 2021року, введеного в дію Указом Президента України №203/2021 від 21.05.2021 Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), та керуючись нормами закону вважали за доцільне прийняти рішення про скасування дозволу на імміграцію, посвідки на постійне проживання та прийняти рішення про примусове видворення та заборону в`їзду на територію України позивачу.

Рішенням від 25.05.2021 року Запорізьким РС У ДМС України скасовано рішення Запорізького РС УДМС України в Запорізькій області від 21.01.2021 року про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню, видану на підставі дозволу посвідка на постійне проживання № НОМЕР_1 від 08.02.2021 року.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства встановлено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Пунктами 3 та 4 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" визначено, що дозвіл на імміграцію в Україну може бути скасовано, якщо

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Отже, названими положеннями Закону України «Про імміграцію», які покладені відповідачем в основу оскаржуваного рішення, прямо передбачено можливість скасування раніш виданого дозволу на імміграцію у визначених Законом випадках.

Пунктами 21-24 "Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 1983 передбачено, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

У спірному випадку питання про скасування дозволу порушено повноважним органом - Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України.

При цьому, у поданні ДСР НП України про скасування дозволу наведені мотиви його подання та фактичні обставини, з якими пов`язується необхідність скасування дозволу на імміграцію, та які узгоджуються з законодавчо визначеними підставами для скасування такого дозволу п.3, 4 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію».

Крім цього, встановлені обставини справи свідчать про те, що Указом Президента України від 21 травня 2021 року № 203/2021 введені в дію Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)

Згідно з вказаним рішенням: відповідно до статті 5 Закону України "Про санкції" Рада національної безпеки і оборони України вирішила: Підтримати внесені Кабінетом Міністрів України та Службою безпеки України пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій). Застосувати персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до фізичних осіб згідно з додатком 1;

Відповідно до додатку за № 622 осіб, до яких застосовані вказані санкції є громадянин Грузії ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Одним із обмежувальних заходів застосовним до ОСОБА_2 є: інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом (відмова в оформленні посвідки на тимчасове проживання, скасування посвідки на тимчасове проживання; відмова у наданні дозволу на імміграцію, скасування дозволу на імміграцію, скасування посвідки на постійне проживання; відмова в продовженні строку перебування в Україні; відмова в задоволенні заяви про прийняття до громадянства України; примусове видворення за межі України).

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідно до ч.4 ст.10 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України» рішення Ради національної безпеки і оборони України, введені в дію указами Президента України, є обов`язковими до виконання органами виконавчої влади.

Отже, враховуючи те, що оскаржуване рішення відповідача видано на підставі обґрунтованого подання ДСР НП України та на виконання рішення РНБО, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що таке рішення прийнято відповідачем на виконання своїх повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, у зв`язку з чим підстав для визнання його неправомірним не існує.

З приводу аргументів позивача про те, що рішення РНБО про запровадження персональних санкції, не може бути самостійною підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну, оскільки таке рішення, на думку позивача, є неконституційним та за своєю суття підміняє суд, слід зазначити те, що рішення РНБО не є предметом спору у цій справі, у зв`язку з чим судом не надається оцінка рішенню РНБО на предмет його законності та обґрунтованості. В той же час, оскільки рішення РНБО введено у дію у визначений законом спосіб, є чинним, то таке рішення, як зазначено вище, є обов`язковим для виконання органами виконавчої влади, тобто у спірному випадку, відповідачем.

Щодо аргументів позивача про порушення відповідачем процедури прийняття оскаржуваного рішення, слід зазначити те, що суд першої інстанції, надаючи оцінку таким аргументам позивача, правильно керувався положеннями пунктів 22-23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою КМУ від 26.12.2002 року № 1983, якими передбачено:

у разі, коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, у відповідача відсутній обов`язок щодо запрошення особи, відносно якої приймається рішення, для надання пояснень. Вказаним Порядком передбачено право органу ДМС запрошувати таких осіб, у разі виникнення необхідності для витребування додаткової інформації, а оскільки такої необхідності у спірному випадку не існувало, то не існувало і підстав для запрошення позивача до органу ДМС для надання пояснень.

Також, судом першої інстанції було встановлено та не спростовано позивачем те, що оскаржуване рішення було направлено відповідачем на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням - 26.05.2021 року за вих.№2328-294/2328.1-21 (копія супровідного долучена до матеріалів справи). Враховуючи дату прийняття оскаржуваного рішення та дату його направлення позивачу, суд першої інстанції обгрунтовано вказав на дотримання відповідачем вимог пункту 23 Порядку № 1983, яким передбачено, що копія рішення про скасування дозволу на імміграцію видається не пізніше як у тижневий строк з дня його прийняття особі, стосовно якої прийнято таке рішення, під розписку чи надсилається рекомендованим листом.

Також, судом встановлено та не заперечувалось позивачем, що 23.06.2021 року позивачу було вручено рішення від 25.05.2021 під особистий підпис.

Отже, вказане спростовує аргументи позивача про не вручення йому копії оскаржуваного рішення.

Щодо аргументів позивача про неправомірність розгляду справи судом першої інстанції за правилами спрощеного провадження слід зазначити те, що положеннями ч.4 ст.257 КАС України визначено вичерпний перелік справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного провадження і до такого переліку ця справа не відноситься. Отже, суд першої інстанції мав процесуальну можливість розглянути справу за правилами спрощеного провадження. При цьому, відсутні підстави стверджувати, що розгляд справи за такими правилами порушив права позивача та не надав можливості довести позивачу переконливість своєї позиції перед судом. Так свою позицію позивач виклав у поданому позові, у свою чергу позиція відповідача викладена у відзиві на позов, який був отриманий позивачем до розгляду судом справи. Вказані позиціє сторін оцінені судом першої інстанції із викладенням у рішенні висновків щодо таких позицій.

Таким чином, дослідивши зазначені обставини справи, аргументи позивача, з якими він пов`язував незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року у справі №280/6360/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України

Вступну та резолютивну частину проголошено 27.01.2022

Повне судове рішення складено 28.01.2022

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк