Справа № 826/5899/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Кармазін О.А. суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року Справа № 826/5899/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участі секретаря Сакевич Ж.В.,

представниці позивача Пушкарь Л.М.,

представника відповідача Подвича Ж.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року у справі

за позовом закритого акціонерного товариства «Вікторія+»

до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

про визнання протиправними і скасування рішень

та вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Закрите акціонерне товариство «Вікторія+» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - Відповідач), в якому просило:

1) рішення від 30.03.3018 № про застосування штрафних санкцій за донарахуванням відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 5 257,82 грн;

2) податкове повідомлення-рішення від 30.03.2018 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 92 858,38 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 23 214,60 грн на загальну суму 116 072,98 грн;

3) податкове повідомлення-рішення від 30.03.2018 №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 510,00 грн;

4) рішення від 30.03.2018 № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким застосування штрафні (фінансові) санкції у сумі 2720,00 грн;

5) податкове повідомлення-рішення від 30.03.2018 №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 74804,80 грн;

6) вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.03.2018 № Ю-, на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 10 515,63 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року позов задоволено повністю.

Постановляючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач перебував на податковому обліку з 18.12.2001 та з 17.05.2007 був зареєстрований як платник єдиного внеску.

Перевіряючи оскаржувані Позивачем ППР від 30.03.2018 №№ , (щодо нарахування податку на нерухомість та штрафу), суд зазначив, що будівлі, які на праві власності належать ЗАТ «Вікторія+», є будівлями промисловості та відповідно до підпункту «є» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно, а тому у Відповідача не було правових підстав для визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та застосування штрафних санкцій.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 30.03.2018 № (перевищення ліміту залишку готівки в касі) суд дійшов висновку, що акціонерами Позивача було прийнято рішення про ліквідацію підприємства і обрано ліквідаційну комісію у складі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 Фактично ОСОБА_2 проживає і виконує обов`язки члена ліквідаційної комісії в м. Ромни Сумської області, а ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - у м. Києві. Усі члени ліквідаційної комісії здійснюють комунікації між собою телефоном або засобами електронного зв`язку, не перебувають із ЗАТ «Вікторія+» у трудових відносинах, не отримують заробітної плати або винагороди. Тому, повернення ОСОБА_3 позикових коштів відбувалося передачею готівкових коштів разом з видатковими ордерами з м. Ромни у м. Київ.

При цьому, суд зазначив, що відповідні ордери були надані у день перевірки, але представник контролюючого органу не відобразив цього факту в акті перевірки.

Перевіряючи рішення від 30.03.3018 № (щодо єдиного внеску), вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.03.2018 № Ю- та рішення від 30.03.2018 № (щодо штрафних санкцій), суд зазначив, що наданими Позивачем документами підтверджується нарахування ним як роботодавцем на ЗП єдиного соціального внеску, а тому, доводи Відповідача щодо відсутності нарахування та сплати Позивачем єдиного внеску за червень 2015 - вересень 2016 року та заниження суми єдиного внеску на загальну суму 9 619,91 грн не знайшли свого підтвердження.

Разом з тим, суд зазначив, що звіти про суми нарахованої заробітної плати за червень 2015 - вересень 2016 року були подані своєчасно, але виявлена помилка: звіт подано за звітній період, який більше дати реєстрації припинення платника в органах державної реєстрації.

При цьому, суд зауважив, що на момент подачі звітів Позивач був зареєстрований як платник єдиного внеску і у відповідача не було підстав не приймати такі звіти.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову повністю, наполягаючи на правомірності оскаржуваних Позивачем рішень та податкової вимоги та наводячи викопіювання з акта перевірки і норми податкового законодавства.

Разом з тим, Апелянт зазначає, що згідно з наданими до перевірки регістрами бухгалтерського та податкового обліку за період, що перевірявся, фізичним особам (працівникам) надавалась поворотна фінансова допомога, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 10 000 грн, але ЗАТ «Вікторія+» у порушення статті 51, пункту 70.16 статті 70, підпункту 176.2 «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України не подано податкового розрахунку за 4-й квартал 2017 року та не відображено суми доходів, нарахованих на користь фізичних осіб.

Також, Апелянт вказує, що ЗАТ «Вікторія+» не відображені суми додаткової бази нарахування єдиного внеску роботодавцями відповідно до класу професійного ризику виробництва в звітах по єдиному внеску та відповідно суми нарахованого єдиного внеску на суми різниці між розміром мінімальної заробітної плати та фактично нарахованої заробітної плати роботодавцями відповідно до класу професійного ризику виробництва в розмірі 36,77 % за січень - квітень 2015 року по працівнику ОСОБА_4 , заробітна плата якого в вищезазначених місцях становила менше мінімального розміру, що свідчить про порушення вимог пункту 1 частини першої статті 7, пункту 5 частини дев`ятої статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Крім того, на переконання Апелянта, ЗАТ «Вікторія+» у порушення приписів підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266, підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266, підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України не подало до контролюючого органу річної декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік.

Апелянт також посилається на те, що ліміт залишку готівки в касі підприємства встановлено відповідно до наказу від 08.07.2013 № 3 «Про встановлення ліміту залишку готівки в касі підприємства» та додатку № 1 до нього «Розрахунок ліміту залишку готівки в касі ЗАТ «Вікторія+» м. Київ, вул. Черняховського, 29» у сумі 401 грн. Такий ліміт діяв і на час проведення перевірки. Перевіркою встановлено факт перевищення ліміту залишків готівки в касі в загальній сумі 37 402,40 грн, а саме, складено видаткові ордери про видачу готівкових коштів ОСОБА_3 від 17.05.2016 № 6 в сумі 10000 грн, від 18.05.2016 №7 в сумі 10000 грн , від 19.05.2016 №8 в сумі 10000 грн, від 24.05.2016 № 9 в сумі 9000 грн, проте вказані суми не підтверджені підписом на зазначених видаткових ордерах ОСОБА_3 , а тому порушено вимоги пункту 2.8 глави 2, пункту 3.5 глави 3 постанови Правління НБУ від 15.12.2004 № 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні».

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення в частині задоволення позовних вимог було порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2021 та від 02.12.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ЗАТ «Вікторія+» (код 31644122) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по дату завершення перевірки, валютного - за період з 01.01.2014 по дату завершення перевірки, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 по дату завершення перевірки.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 27.02.2018 № 95/26-15-14-02-01-14/ НОМЕР_1 , в якому встановлено наступні порушення:

- пункту 1 частини першої статті 7, пункту 5 частини дев`ятої статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого встановлено заниження суми нарахованого єдиного внеску (з доходів у вигляді заробітної плати за квітень-червень 2017 року) на загальну суму 895,72 грн;

- підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266, підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266, підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266, підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266, підпункту 266.7.5 пункту 266.7 статті 266, підпункту 266.9.1 пункту 266.9 статті 266, підпункту «б» 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження зобов`язання по сплаті до бюджету податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 92 858,38 грн.;

- підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266, підпункту 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено не подання податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015-2017 роки;

- статті 51, пункту 70.16 статті 70, підпункту 176.2 «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено не подання податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку за 4й квартал 2017 року;

- пункту 1 частини першої статті 4, абзацу 1 пункту 1 частини першої статті 7, абзацу 1 пункту 5 статті 8, пункту 7 статті 8, абзацу 1 пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в результаті чого встановлено заниження суми нарахованого та утриманого єдиного внеску (з доходів у вигляді заробітної плати за червень 2015 року - вересень 2016 року) на загальну суму 9 619,91 грн.;

- пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого не подано звіт по єдиному внеску за червень 2015 - вересень 2016 року;

- пункту 2.8 глави 2, пункту 3.5 глави 3 постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», в результаті чого перевищено ліміт залишку готівки в касі на суму 37 402,40 грн;

- пункту 1.2 розділу I, пунктів 3.1, 3.2 розділу III наказу Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску і Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску», а саме, не подано податковий розрахунок (форма №1-ДФ) за IV квартал 2017 року та не відображені суми доходу, нараховані (сплачених) на користь фізичних осіб, а саме ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ) за IV квартал 2017 року.

Крім того, в акті зафіксовано наступне:

- згідно наданих до перевірки розрахунково-платіжних відомостей та відповідно до поданої звітності по єдиному внеску ЗАТ «Вікторія+» не відображені суми додаткової бази нарахування єдиного внеску роботодавцями відповідно до класу професійного ризику виробництва в звітах по єдиному внеску та відповідно суми нарахованого єдиного внеску на суми різниці між розміром мінімальної заробітної плати та фактично нарахованої заробітної плати роботодавцями відповідно до класу професійного ризику виробництва в розмірі 36,77 % за січень - квітень 2015 року по працівнику ОСОБА_4 , заробітна плата якого в вищезазначених місцях становила менше мінімального розміру, що свідчить про порушення вимог пункту 1 частини першої статті 7, пункту 5 частини дев`ятої статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

- ЗАТ «Вікторія+» подано Звіт про нарахування заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за червень 2015 року - вересень 2016 року. Згідно ІС «Податковий блок» звіт не подано, згідно архіву електронної звітності звіт подано за червень 2015 - 09.07.2015, за липень 2015 - 04.08.2015, за серпень 2015 - 16.09.2015, за вересень 2015 - 16.10.2015, за жовтень 2015 - 16.11.2015, за листопад 2015 - 16.12.2015, за грудень 2015 - 18.01.2016, за січень 2016 - 03.02.2016, за лютий 2016 - 14.03.2016, за березень 2016 - 06.04.2016, за квітень 2016 - 17.05.2016, за травень 2016 - 07.06.2016 з помилками про що свідчать квитанції №2: звіт подано за звітний період, який більше дати реєстрації припинення (ліквідації) платника в органах державної реєстрації. Згідно даних ІС «Податковий блок» звіт подано з помилками за червень 2016 - 06.07.2016, за липень 2016 - 11.08.2016, за серпень 2016 - 09.09.2016, про що свідчить статус документа: вважається неподаним (код помилки 9), за вересень 2016 звіт відсутній;

- контролюючий орган в акті перевірки також зазначив, що звіти подані за червень 2015 - вересень 2016 року вважаються такими, що не подані у відповідності до приписів пункту 2.10 Розділу II Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 454 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.09.2013 за № 1628/24160, в результаті чого в інтегрованій картці ЗАТ «Вікторія+» відсутні нарахування єдиного соціального внеску за червень 2015 - вересень 2016 року та занижено суми єдиного соціального внеску на загальну суму 9 619,91 грн;

- неподання звітів про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до ДПІ Шевченківського району ГУ ДФС у м. Києві ЗАТ «Вікторія+», чим порушено пункт 4 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

- ЗАТ «Вікторія+» є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема, підприємству на праві власності належать об`єкти нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_1 , загальною площею 4134,7 кв.м. та АДРЕСА_1 , загальною площею 436,6 кв.м., які підлягають оподаткуванню;

- ЗАТ «Вікторія+» не подано до Роменської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області річної декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, чим порушено вимоги пункту 266.7.5 статті 265 Податкового кодексу України, оскільки підприємство повинно самостійно обрахувати суму податку станом на 1 січня звітного року, а тому ЗАТ «Вікторія+» занижено зобов`язання по сплаті до бюджету податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 92 858,38 грн;

- ліміт залишку готівки в касі підприємства встановлено у відповідності до наказу від 08.07.2013 №3 «Про встановлення ліміту залишку готівки в касі підприємства» та додатку №1 до нього «Розрахунок ліміту залишку готівки в касі ЗАТ «Вікторія+» м. Київ, вул. Черняховського, 29» в сумі 401 грн. такий ліміт діяв і на час проведення перевірки;

- перевищення ліміту залишків готівки в касі в загальній сумі 37 402,40 грн, а саме: складено видаткові ордери про видачу готівкових коштів ОСОБА_3 від 17.05.2016 №6 в сумі 10000 грн., від 18.05.2016 №7 в сумі 10000 грн., від 19.05.2016 №8 в сумі 10000 грн., від 24.05.2016 №9 в сумі 9000 грн., проте вказані суми не підтверджені підписом на зазначених видаткових ордерах ОСОБА_3 , а тому порушено вимоги пункту 2.8 глави 2, пункту 3.5 глави 3 постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні».

На підставі зазначеного акта перевірки Відповідачем винесено:

- рішення від 30.03.3018 № про застосування штрафних санкцій за донарахуванням відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 5 257,82 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 30.03.2018 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 92 858,38 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 23 214,60 грн. на загальну суму 116 072,98 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 30.03.2018 №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 510,00 грн;

- рішення від 30.03.2018 № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким застосування штрафні (фінансові) санкції у сумі 2720,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 30.03.2018 №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 74804,80 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.03.2018 № Ю-, на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 10 515,63 грн.

Позивач вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення, рішення та вимогу протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 454 (далі - Порядок № 454), Положенням про ведення касових операцій, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (далі - Положення № 637).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Пунктом 5 частини одинадцятої статті 8 Закону № 2464-VI (в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що у разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску, встановленої для відповідної категорії платника.

Відповідно до пункту 2.10 Розділу II Порядку № 454, звіт страхувальником повинен подаватися в повному обсязі. Звіт, складений з порушенням вимог цього Порядку, у тому числі без обов`язкових реквізитів, передбачених пунктом 2.8 цього розділу, та поданий без всіх необхідних таблиць, не вважається звітом і вважається таким, що не подавався.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.8.1 пункту 266.8 статті 266 ПК України визначено, що у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому виникло право власності.

Відповідно до підпункту 266.9.1 пункту 266.9 статті 266 ПК України податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Згідно з підпунктом «б» 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

У підпункті «є» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до пункту 3.5 глави 3 Положення № 637, у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред`явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред`являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа.

Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача.

Видача готівки особам, яких немає в штатному розписі підприємства, проводиться за видатковими касовими ордерами, що виписуються окремо на кожну особу або за окремою видатковою відомістю.

Якщо підприємство (підприємець) надає держателям електронних платіжних засобів послуги з видачі готівки за допомогою платіжного термінала (імпринтера), то на підставі квитанцій платіжного термінала (сліпів) таким підприємством складається видатковий касовий ордер на загальну суму проведених операцій за день та здійснюється відповідний запис у касовій книзі.

Згідно з пунктом 7.24 глави 7 Положення № 637, у разі виявлення під час перевірок видаткових касових ордерів або видаткових відомостей, у яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача (абзац другий пункту 3.5 цього Положення), сума готівки за такими видатковими документами додається до залишку готівки в касі виключно день, в якому оформлено зазначені видаткові документи, і надалі зазначена сума не береться для розрахунку понадлімітних залишків готівки.

Висновки суду апеляційної інстанції.

1. Щодо ППР від 30.03.2018 №№ , (щодо нарахування податку на нерухомість та штрафу).

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що законодавством регламентовано обов`язок суб`єктів господарювання сплачувати податок на нерухомість та звільнення зі сплати такого податку об`єктів промисловості.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з технічною документацією, свідоцтвами про право власності на нерухоме майно, у т.ч. експлікаціями приміщень, оціночних актів, цілісні об`єкти (споруди) за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , складаються з котельні, бані з прибудовами для цілей використання у виробничій діяльності, виробничого цеху (пошивочний цех), розкрійного цеху з підвалом, підготовчого цеху з прибудовами, складу-ангару.

Тож, вищевказані будівлі, які на праві власності належать ЗАТ «Вікторія+», є будівлями промисловості та відповідно до підпункту «є» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно, а тому у Відповідача не було правових підстав для нарахування Позивачу грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та застосування відповідних штрафних санкцій.

З огляду на це, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності ППР від 30.03.2018 №№ , .

Доводи Апелянта про те, що ЗАТ «Вікторія+» у порушення приписів підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266, підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266, підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України не подало до контролюючого органу річної декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік, судова колегія до уваги не приймає з підстав, наведених вище.

2. Щодо ППР від 30.03.2018 № (перевищення ліміту залишку готівки в касі).

З наведених законодавчих приписів убачається, що законодавством регламентована відповідальність за перевищення ліміту залишку готівки в касі, а також передбачено необхідність підтвердження видачі готівки з каси.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з протоколом № 2 від 10.10.2011 акціонерами Позивача прийнято рішення про ліквідацію підприємства і обрано ліквідаційну комісію у складі ОСОБА_1 , Правдюк О.М., ОСОБА_3

При цьому, ОСОБА_2 проживає і виконує обов`язки члена ліквідаційної комісії в місті Ромни Сумської області, а ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають в місті Києві.

Разом з тим, зазначені члени ліквідаційної комісії здійснюють комунікації між собою телефоном або засобами електронного зв`язку, не перебувають із ЗАТ «Вікторія+» у трудових відносинах, не отримують заробітної плати або винагороди. Тому, повернення ОСОБА_3 позикових коштів відбувалося передачею готівкових коштів разом з видатковими ордерами з міста Ромни у місто Київ.

Водночас, апеляційний суд відзначає, що такі видаткові ордери містять підписи одержувача і за твердженням Позивача, яке не спростовано Апелянтом належними і допустимими доказами, надавалися до перевірки, але не були враховані податковим органом.

Отже, доводи Апелянта про те, що відповідні суми видачі готівки з каси підприємства не підтверджені підписом на зазначених видаткових ордерах і що Позивачем порушено пункт 2.8 глави 2, пункт 3.5 глави 3 Постанови № 637, суд апеляційної інстанції відхиляє як необґрунтовані і безпідставні.

При цьому, у контексті аналізу таких доводів Апелянта судова колегія зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України саме на Відповідача у цій справі покладено обов`язок доказування правомірності прийнятого ним рішення, але у спірних правовідносинах Відповідачем у цій справі такий обов`язок не виконано і наведені ним твердження засновуються переважно на припущеннях.

Втім, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, а тому в жодному разі не може засновуватися на припущеннях.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності ППР від 30.03.2018 № .

3. Щодо рішення від 30.03.3018 № (щодо єдиного внеску), вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 30.03.2018 № Ю- та рішення від 30.03.2018 № (щодо штрафних санкцій).

З наведених вище законодавчих приписів убачається обов`язок роботодавця нараховувати та утримувати при виплати працівникам заробітної плати соціальний внесок та здійснювати відповідну сплати податкових зобов`язань.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що з огляду на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.04.2011 у справі №2а-2073/11/2670, яка набрала законної сили, Позивач перебуває на податковому обліку з 18.12.2001 та з 17.05.2007 є платником єдиного внеску.

Разом з тим, у своїх висновках, викладених в рішеннях від 28.11.1999 по справі «Brumarescu v. Romania» («Брумареску проти Румунії») та від 24.07.2003 по справі «Ryabykh v. Russia» («Рябих проти Росії»), Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Відповідно до ст. 6 КАС України ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Разом з тим, суми єдиного соціального внеску за 2015 рік та 9 місяців 2016 року були сплачені Позивачем на відповідний рахунок своєчасно та у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями від 20.02.2015 №15 на суму 1213,29 грн, від 16.03.2015 №26 на суму 720,07 грн, від 15.04.2015 №32 на суму 720,07 грн, від 14.05.2015 №37 на суму 720,07 грн, від 08.07.2015 №51 на суму 720,07 грн, від 06.08.2015 №54 на суму 720,07 грн, від 07.09.2015 №64 на суму 720,07 грн, від 20.10.2015 №72 на суму 786,35 грн, від 20.11.2015 №77 на суму 814,09 грн, від 07.12.2015 №85 на суму 814,09 грн, від 14.01.2016 №4 на суму 813,04 грн, від 08.02.2016 №11 на суму 457,16 грн, від 10.03.2016 №21 на суму 457,16 грн, від 07.04.2016 №27 на суму 457,16 грн, від 05.05.2016 №35 на суму 457,16 грн, від 06.06.2016 №42 на суму 480,70 грн, від 06.07.2016 №51 на суму 480,70 грн, від 08.08.2016 №59 на суму 480,70 грн, від 06.09.2016 №69 на суму 480,70 грн, від 18.10.2016 №75 на суму 480,70 грн.

При цьому, призначенням платежу у вказаних платіжних дорученнях є нарахування роботодавцем на ЗП єдиного соціального внеску.

Тож, доводи Апелянта щодо не здійснення Позивачем нарахування та сплати єдиного внеску за червень 2015 року - вересень 2016 року та заниження суми єдиного внеску на загальну суму 9 619,91 грн спростовуються матеріалами цієї справи.

Також, з огляду на вищезазначене судове рішення, Позивачем своєчасно та правильно подано звіти про суми нарахованої заробітної плати за червень 2015 - вересень 2016 року і підстави для неприйняття Відповідачем таких звітів відсутні.

У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову повністю.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року - без змін.

16. Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 26 січня 2022 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

О.В. Карпушова