Справа № 280/5382/21
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 січня 2022 року м. Дніпросправа № 280/5382/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Василівської районної ради Запорізької області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року (головуючий суддя Калашник Ю.В.)

у справі № 280/5382/21

за позовом ОСОБА_1

до Василівської районної ради Запорізької області

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Василівської районної ради Запорізької області, в якому просила стягнути з Василівської районної ради Запорізької області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 94186,39 грн., компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку його виплати в розмірі 5242,70 грн., всього 99429,09грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що розпорядженням голови Великобілозерської районної ради Запорізької області від 23.09.2020 № 05/06-02 позивачку було звільнено з займаної посади 23.09.2020 за угодою сторін. При звільненні, Великобілозерська районна рада Запорізької області не провела розрахунок з позивачем, внаслідок чого утворилася заборгованість по виплаті заробітної плати, грошової допомоги (матеріальної допомоги на оздоровлення) і компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.02.2021 у справі № 280/7349/20 стягнуто з Великобілозерської районної ради Запорізької області на користь позивачки нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 67840,27 грн.; грошову допомогу (матеріальну допомогу на оздоровлення) в розмірі 6864,79 грн.; компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 234,34 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. Оскільки рішення суду було виконано 03.06.2021, у період з дня звільнення (23.09.2020) і до 03.06.2021 Великобілозерська районна рада Запорізької області та її правонаступник - Василівська районна рада Запорізької області, протиправно затримували виплату позивачці сум, які мали бути сплачені в день звільнення, внаслідок чого позивачка набула права на виплату середнього заробітку за весь період затримки повного розрахунку при звільненні та на компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку його виплати.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Василівської районної ради Запорізької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 74705,06 грн.

Зобов`язано Василівську районну раду Запорізької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку його за період з 23.09.2020 по 02.06.2021, згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

В решті позову відмовлено.

За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що позивачка набула право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, визначеного ст. 117 КЗпП України.

Застосовуючи положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, суд погодився з позивачкою, що сума належного середнього заробітку буде становити 94186,39 грн. Водночас, суд зазначив, що оскільки в порівнянні з виплаченою позивачці належної їй сумою заробітної плати 67840,27 грн. та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік в сумі 6864,79 грн., суму 94186,39 грн. не можна вважати співмірною, пропорційним та справедливим розміром відшкодування позивачці є розмір, який дорівнює сумі не виплаченої позивачу у день звільнення заробітної плати у розмірі та матеріальної допомоги всього в сумі 74705,06 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку його виплати в розмірі 5242,70 грн., суд виходив з того, що оскільки обов`язок нарахування та виплати такої компенсації покладається на відповідача, а відповідних дій з нарахування та виплати позивачці компенсації втрати частини доходу за період з 23.09.2020 по 02.06.2021 відповідач не вчинив, належним способом відновлення порушеного права позивачки є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку його виплати.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за порушення строків розрахунку при звільненні. Відповідач вказує, що він не є державним органом і не контролюється державою. Державний контроль за діяльністю органів і посадових осіб місцевого самоврядування може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і не повинен призводити до втручання органів державної влади чи їх посадових осіб у здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм власних повноважень.

Також відповідач зазначає, що його не було належним чином поінформовано про судове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі № 280/7350/20, районну раду при розгляді цієї справи в якості відповідача залучено не було, копії постанови на її адресу не надіслано.

При складанні передавального акту від 05.02.2021 вже звільненими працівниками Великобілозерської районної ради оригінали виконавчих документів надані не були, згідно бухгалтерських документів дебіторська заборгованість відсутня.

Окрім того, судом першої інстанції не встановлена думка Державної казначейської служби України щодо примусового виконання вищезазначеного судового рішення. Способом виконання виконавчого листа позивачем обрано направлення його на примусове виконання до Управління державної казначейської служби України у Василівському районі, про що свідчить направлення повідомлення-запиту до районної ради від 26.05.2021.

Згідно Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, було здійснено безспірне списання коштів на користь ОСОБА_1 в повному обсязі щодо стягнення 67840,27 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, 6864,79 грн. грошової допомоги (матеріальної допомоги на оздоровлення) та 234,34 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати.

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про час і місце судового засідання означені особи повідомлені судом належним чином.

Відповідач подав письмове клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду на предмет його законності та обґрунтованості в частині задоволення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка - ОСОБА_1 розпорядженням голови Великобілозерської районної ради Запорізької області від 19.12.2007 №40/05-02 призначена з 20 грудня 2007 на посаду головного бухгалтера районної ради.

Розпорядженням голови Великобілозерської районної ради Запорізької області від 23.09.2020 № 05/06-02 позивачку звільнено з посади головного спеціаліста бухгалтера виконавчого апарату районної ради за угодою сторін 23.09.2020.

При звільненні позивачки Великобілозерська районна рада Запорізької області не провела з нею розрахунок, внаслідок чого утворилася заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 67840,27 грн, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік в сумі 6864,79 грн., компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 234,34 грн., що підтверджено розрахунком заборгованості по заробітній платі станом на 23.09.2020 і встановлено рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.02.2021 у справі №280/7349/20 між тими ж сторонами.

Вказаним рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.02.2021 у справі №280/7349/20, яке набрало законної сили 06.03.2021, стягнути з Великобілозерської районної ради Запорізької області на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату, в розмірі 67840,27 грн., грошову допомогу (матеріальну допомогу на оздоровлення) в розмірі 6864,79 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 234,34 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

20.04.2021 Запорізьким окружним адміністративним судом у справі №280/7349/20 видано виконавчий лист.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.05.2021 у справі №280/7349/20 замінено сторону (боржника) у виконавчому листі, виданому Запорізьким окружним адміністративним судом 20.04.2021 у справі №280/7349/20, а саме: боржника - Великобілозерську районну раду Запорізької області на його правонаступника Василівську районну раду Запорізької області.

Відповідно до листа Управління Державної казначейської служби України у Василівському районі Запорізької області від 03.06.2021 № 02.4-16-10/765, 03.06.2021 здійснено безпірне списання коштів згідно виконавчого листа від 03.02.2021 №280/7349/20: не виплаченої заробітної плати в розмірі 67840,27 грн., грошової допомоги в розмірі 6864,79 грн., компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 234,34 грн.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про часткове задоволення позову та вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлена статтею 117 КЗпП України.

Так, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З аналізу зазначених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування ч.1 ст.117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Виходячи з наведених вище правових норм, обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №524/1714/16-а, від 21.07.2021 у справі №340/996/20.

Також суд апеляційної інстанції враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, згідно якому з посиланням на постанову від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

За встановлених у справі обставин, позивачка звільнена з посади 23.09.2020, розрахунок з позивачкою у зв`язку з її звільненням проведений фактично - 03.06.2021, тобто поза межами строку, встановленого ст.116 КЗпП України, тому позивачка має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку на підставі положень статті 117 КЗпП України.

Факт ухвалення Запорізьким окружним адміністративним судом рішення від 03.02.2021 у справі №280/7349/20 про стягнення з Великобілозерської районної ради Запорізької області на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, грошової допомоги (матеріальної допомоги на оздоровлення), компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не змінює періоду затримки розрахунку при звільненні позивачки.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач Василівська районна рада Запорізької області є правонаступником Великобілозерської районної ради Запорізької області і до неї перейшли всі обов`язки Великобілозерської районної ради Запорізької області, в тому числі, щодо виплати належних колишнім працівникам районної ради сум, доводи відповідача в апеляційній скарзі про незалучення його до участі у справі №280/7349/20 не приймаються як такі, що не впливають на суть спірних правовідносин. Крім того, відповідач не заперечує проти факту обізнаності його про заміну боржника у виконавчому провадженні в адміністративній справі №280/7349/20.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір між сторонами, надав належну оцінку обставинам щодо правонаступництва відповідача, врахував, що фактично порушення строків виплати позивачу коштів при звільнені допущено не відповідачем у цій справі, а Великобілозерською районною раду Запорізької області, внаслідок чого дійшов висновку про зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19 зазначив, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

В спірному випадку, як встановлено вище, періодом затримки розрахунку є період з 23.09.2020 (день звільнення) по 03.06.2021 (день фактичного розрахунку).

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно наявному у справі розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням періоду затримки 173 дні, розмір середнього заробітку складає: 544,43 х 173 = 94186,39 грн., що відповідачем не спростовується.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що ця сума 94186,39 грн. не може вважатися співмірною, оскільки вона перевищує суми належних позивачеві при звільнені і визнаних в судовому порядку виплат.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи те, що правове регулювання відшкодування працівнику середнього заробітку за порушення строків розрахунку при звільненні є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, з огляду на фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі, який дорівнює сумі не виплаченої позивачу у день звільнення заробітної плати у розмірі 67840,27 грн. та матеріальної допомоги в сумі 6864,79 грн. Всього 74705,06грн.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку його за період з 23.09.2020 по 02.06.2021.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного Закону зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст.4 цього ж Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Виходячи з норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а також положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, суд першої інстанції правильно зазначив, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

При цьому використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14.05.2020 у справі №816/379/16 та від 30.09.2020 у справі № 280/676/19, що враховано судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обов`язок нарахування та виплати компенсації покладається на відповідача, тобто, саме відповідач мав нарахувати та виплатити позивачу також компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати за період з 23.09.2020 (дата звільнення позивача) по 02.06.2021. Оскільки таких дій відповідач не вчинив, належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку його виплати.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам у справі, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Василівської районної ради Запорізької області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суд від 03 вересня 2021 року у справі № 280/5382/21 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко