Справа № 160/21368/21
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2022 року м. Дніпросправа № 160/21368/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Ліненко А.О.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року (головуючий суддя Рябчук О.С.) повернення позовної заяви в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3

до Державної міграційної служби України

третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області

про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі Позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Державної міграційної служби України (далі - Відповідач), третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (далі Третя особа), в якому просила:

- скасувати рішення Державної міграційної служби України №328-21 від 01.10.2021 року;

- зобов`язати Державну міграційну службу України визнати біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, громадянку Сирійської Арабської Республіки - ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року по справі №160/21368/21 позовну заяву ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії повернуто (а.с. 18).

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах позовної заяви, поданої від імені ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відсутня належним чином завірена копія паспорта як документа, що підтверджує наявність у ОСОБА_1 процесуальної дієздатності та копії документів на підтвердження права ОСОБА_1 діяти в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Позивач, із посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до безпідставного повернення позовної заяви, з огляду на те, що вже на час звернення Позивача до ГУ ДМС України (23.12.2019) із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту строки дії національних паспортів ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей були вичерпані. Їх оригінали перебувають на зберіганні у Третьої особи та в будь-якому разі не можуть підтверджувати процесуальну дієздатність Позивача, оскільки зазначені документи є недійсними. При цьому, на підтвердження своєї процесуальної дієздатності та права діями в інтересах своїх неповнолітніх дітей до позовної заяви від 05.11.2021 Позивачем була долучена, власноруч засвідчена, копія довідки про звернення за захистом в Україні №003258. Вказаний документ засвідчує законність перебування ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей на території України та є документом для реалізації прав, одним з яких відповідно до ст. 12 Закону №3671-VI є право на оскарження рішення ДМС України про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Обґрунтовуючи відзив Відповідач вказав, зокрема, про те, що Позивачем до позовної заяви від 05.11.2021 року у справі №160/21368/21 не додано, ані копію паспортного документа іноземця (паспорта) виданого на ім`я ОСОБА_1 , ані клопотання про витребування у відповідної особи оригіналу письмового документа. Разом з цим, Позивачем до позовної заяви від 05.11.2021 року у справі №160/21368/21 не додано також копії будь-якого з документів, передбачених вимогами ч. 1 ст. 59 КАС України, для підтвердження повноважень особи на ім`я ОСОБА_1 здійснювати представлення інтересів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , так як і не додано клопотання про витребування оригіналу такого документа, як це передбачено вимогами статей 59, 94 КАС України. Вказані обставини, на думку Відповідача, свідчать про правомірність повернення судом першої інстанції позовної заяви у справі №160/21368/21.

В судовому засіданні Позивач та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі.

Представник Відповідача та Третьої особи проти вимог апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши пояснення Позивача та представників учасників справи, кожного окремо, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 46 КАС України передбачено, що позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.

Відповідно до п.3 ч.4 ст. 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Згідно з частинами першою та третьою статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Приписами ч. 1 ст. 43 КАС України встановлено, що здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Частина 2 ст. 43 КАС України передбачає, що здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Документи, що додаються до позовної заяви, визначені статтею 161 КАС України.

Перелік таких документів є вичерпним і положення вказаної статті не покладають на позивачів (фізичних осіб) обов`язку додавати до позовної заяви документи на підтвердження їх адміністративної процесуальної дієздатності (копії паспорту чи іншого документу, що посвідчує особу позивача).

Крім того за приписами частини 1 статті 202 КАС України головуючий у судовому засіданні встановлює особи тих, хто прибув у судове засідання, а також перевіряє повноваження посадових і службових осіб, їхніх представників.

Аналіз наведеної норми процесуального права дає можливість дійти висновку, що встановлення особи учасників справи на підставі законодавчо визначених документів (зокрема, паспорту громадянина), здійснюється судом безпосередньо у судовому засіданні, а не на стадії відкриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, та з урахуванням того, що суд першої інстанції не залишив позовну заяву без руху та не надав Позивачу строк для надання відповідних доказів, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково застосовано приписи ст. 43 КАС України внаслідок чого суд дійшов хибного висновку про необхідність підтвердження Позивачем своєї адміністративної процесуальної дієздатності шляхом надання суду копії паспорту разом з позовною заявою.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року по справі № 620/3536/18 у подібних правовідносинах, де зауважено, що в силу статей 167, 169 КАС України у разі виникнення у суду сумнівів щодо повноважень особи, що подає позовну заяву, суд першої інстанції не був позбавлений можливості залишити позов без руху та надати позивачу строк для надання відповідних доказів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року по справі №826/5500/18 також вказала на те, що повернення заяв (скарг) за наявності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань адміністративного судочинства, закріплених у частині першій статті 2 КАС України, а також дотримання учасниками справи строків звернення до суду та оскарження судових рішень.

Якщо є сумніви щодо наявності у особи, що підписала заяву (скаргу) повноважень на вчинення таких дій, суд може запропонувати заявнику (скаржнику) надати додаткові документи на підтвердження таких повноважень у порядку, встановленому статтею 169 КАС України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що вирішуючи питання повернення позовної заяви суд першої інстанції взагалі не надав оцінку обставинам відсутності у Позивача та її неповнолітніх дітей паспортів, оскільки останні знаходяться у Головному управлінні Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та строк їх дії сплинув.

Більш того, суд не навів обставин відхилення у якості доказу на підтвердження адміністративної процесуальної дієздатності Позивача копії довідки про звернення за захистом в Україні №003258, яка засвідчує законність перебування осіб на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України, та в якій вказано джерело отримання відомостей про особу, а саме: паспорт № НОМЕР_1 , паспорт доньки № НОМЕР_2 , паспорт сина № НОМЕР_3 .

Викладені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги відповідно до п.3 ч.4 ст.169 КАС України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення питання, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому ухвала суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 09 листопада 2021 року підлягає скасуванню, а справа №160/21368/21 направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 243, 310, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року по справі №160/21368/21 скасувати.

Справу №160/21368/21 направити до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

В повному обсязі постанова складена 02 лютого 2022 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов