Справа № 640/26136/19
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря: Висоцького А.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив:

визнати протиправним і скасувати наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України "По особовому складу" № 395о/с від 27.11.2019р. щодо звільнення зі служби в поліції;

поновити на посаді заступника начальника управління - начальника відділу організаційної роботи, моніторингу та контролю управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з 02.12.2019 або на рівнозначній посаді для продовження служби в Національній поліції України;

стягнути грошові кошти у розмірі середнього грошового заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з дати звільнення 02.12.2019 до фактичного поновлення на роботі (службі).

В обґрунтування вимог зазначив, що як загальний порядок звільнення працівника із ініціативи роботодавця, передбачений КЗпП України, так і спеціальний, передбачений Законом України "Про Національну поліцію", визначають однією з найважливіших гарантій при скороченні чисельності або штату обов`язок працевлаштування працівника. Зокрема, відносно позивача не було дотримано вимог ст. 65, 68 Закону України "Про Національну поліцію" щодо призначення його на рівнозначну посаду, оскільки жодних посад не було запропоновано при попередженні про звільнення. Крім того, з 27.11.2019 по 06.12.2019 позивач знаходився на лікарняному, і його не могло бути звільнено згідно з ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Також позивач зазначає, що у зв`язку з ухваленням Кабінетом Міністрів України постанов від 02.09.2019 № 841 "Про ліквідацію територіального органу Національної поліції" фактично мала місце реорганізація вказаного правоохоронного органу, оскільки виконання покладених на Департамент повноважень продовжується іншими державними органами.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач жодних посад не запропонував, посилаючись на ліквідацію Департаменту. Позивач, в свою чергу, не надав суду жодних доказів існування посад, які могли бути йому запропоновані, не заявляв клопотань про витребування відповідних доказів. Також суд вказав, що з огляду на зміст позову та надані сторонами докази відсутні підстави для висновку про наявність станом на час звільнення позивача у системі Національної поліції України рівнозначної або нижчої посади (яка могла бути запропонована позивачу за його згодою) згідно зі змістом ч. 1 ст. 65, ч. 2 ст. 68 Закону № 580-VIII у зв`язку з ліквідацією Департаменту захисту економіки.

Позивач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник посилається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ч. 1 ст. 65, ч.2 ст. 68 Закону № 580-VIII та не врахував положення ст.ст.40, 42, 49-2 КЗпП України, які підлягали до застосування у цих правовідносинах. Також вказав, що майже всі працівники поліції, які обіймали посади в Управлінні захисту економіки в Одеській області ДЗЕ НП України призначені до новоствореного підрозділу НП України - Управління стратегічних розслідувань в Одеській області ДСР на підставі запропонованих усно відповідачем вакансій. Крім того, згідно з практикою Верховного Суду України та Верховного Суду ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Отже, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів скаржника і правильності висновків суду першої інстанції.

Від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому він просить, з урахуванням участі в інших судових засіданнях його представника, відкласти, призначене судове засідання, на іншу дату та час.

Колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, усі учасники справи скористались своїми правами для подачі відзиву, у зв`язку з чим, в силу приписів ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів, без участі представника позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 02.09.2019 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 841 "Про ліквідацію територіального органу Національної поліції", згідно з якою ліквідовано як юридичну особу публічного права Департамент захисту економіки як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.

На виконання вказаної постанови Національною поліцією України ухвалено накази від 23.09.2019 №939 "Про утворення ліквідаційної комісії департаменту економіки України" та від 27.09.2019, якими утворено ліквідаційну комісію та затверджено її склад, від 26.09.2019 №959 "Про внесення змін до структури та штатів Національної поліції України", яким затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції України, від 30.09.2019 №758 "Про затвердження Плану заходів з ліквідації Департаменту захисту економіки Національної поліції України".

На виконання вказаного Плану заходів службовців Департаменту в порядку ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію" повідомлено про наступне вивільнення після закінчення двомісячного строку з моменту одержання повідомлення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Позивач, підполковник поліції, який станом на жовтень 2019 р. перебував на посаді заступника начальника управління - начальника відділу організаційної роботи, моніторингу та контролю управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, отримав відповідне попередження 02.10.2019.

Згідно з наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 27.11.2019 р. №395 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п. 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", з 02.12.2019.

Не погоджуючись із звільненням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580 VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Пунктом 2 частини першої статті 65 Закону № 580-VIII передбачено, що переміщення поліцейських здійснюється на рівнозначні посади, зокрема у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.

Частинами восьмою та дев`ятою цієї ж статті визначено, що переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення; переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Відповідно до частини першої статті 68 Закону № 580-VIII, у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті (частина друга статті 68 Закону № 580-VIII).

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону (частина третя статті 68 Закону № 580-VIII).

Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства (частина п`ята статті 68 Закону № 580-VIII).

У рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 року № 8-рп/202 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) правове регулювання Конституцією України (254к/96-ВР) та спеціальними законами України статусу, посадових осіб (частина перша статті 9 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-XII) (3723-12) зазначено, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Законом № 580-VIII окремо не визначено процедуру здійснення пропозиції наявних вакантних посад поліцейському, який попереджається про можливе звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. У зв`язку з відсутністю у спеціальному законі положень, які б регулювали порядок пропонування поліцейському іншої вакантної посади, суд вважає, що в цьому випадку слід застосувати загальні положення Кодексу законів про працю України.

Так, частиною третьою статті 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до правової позиції, викладеної у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як убачається з наказу від 26.09.2019 № 959 «Про внесення змін до структури та штатів Національної поліції» Департамент захисту економіки ліквідується та скорочуються всі посади у кількості 3269.

Отже, згідно з постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2019 № 841 Про ліквідацію територіального органу Національної поліції та вказаного наказу Департамент, в якому позивач проходив службу ліквідовано, та були скорочені усі наявні посади.

З матеріалів справи вбачається, що позивача звільнено зі служби в Національній поліції України згідно з наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 27.11.2019 №395 о/с за п. 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", на підставі постанови Кабінету Міністру України від 02.09.2019 № 841 "Про ліквідацію територіального органу Національної поліції", згідно з якою ліквідовано як юридичну особу публічного права Департамент захисту економіки як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції, а також заходів з її виконання.

Відповідач жодних посад позивачу не запропонував, посилаючись на ліквідацію Департаменту.

Колегія суддів зазначає, що однією з гарантій забезпечення прав громадян на працю є передбачений ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботі і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Виходячи із системного аналізу пункту 1 частини першої та частини другої ст. 40, частини другої ст. 49-2 КЗпП України з метою забезпечення цієї гарантії на власника або уповноважений ним орган при звільненні працівника у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці покладається обов`язок при попередженні працівника про таке звільнення одночасно запропонувати йому наявні вакантні посади. Тобто, законодавець встановив принцип одночасності попередження про наступне вивільнення та пропонування наявних вакантних посад для забезпечення гарантії права громадян на сприяння у збереженні роботи.

За приписами частини другої ст. 40, частини третьої ст. 49-2 КЗпП України, власник вважається таким, що належно виконав свій обов`язок щодо сприяння у збереженні роботи працівника, який підлягає звільненню у зв`язку із скороченням штату, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник який вивільнюється, працював.

Такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного суду від 03.04.2020 року у справі № 360/2251/19, аналогічний правовий висновок у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 826/8324/18.

Суд зауважує, що приписами частини третьої ст. 68 Закону № 580-VIII гарантована можливість працевлаштування поліцейського в будь-якому органі (закладі, установі) поліції, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, у разі скорочення його посади. Необхідним елементом щодо призначення поліцейського на іншу посаду є його згода.

З системного аналізу вищевказаної норми Закону № 580-VIII вбачається, що надання згоди поліцейського щодо призначення на посаду неможливе без його обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад, які пропонуються йому, з врахуванням критеріїв, визначених приписами даної статті.

Пропозиція усіх наявних вакантних посад є невід`ємною частиною належного дотримання процедури звільнення поліцейського з причин скорочення штату у разі реорганізації (ліквідації), в якій визначальними критеріями є досвід роботи, освітній рівень, стан здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків.

Отже, відсутність доказів щодо здійснення пропозиції відповідачем позивачу усіх наявних вакантних посад, з врахуванням критеріїв, вказаних вище, не може бути свідченням дотримання процедури звільнення поліцейського з причин скорочення штатів або проведення організаційних заходів.

Крім того, виходячи із системного аналізу статті 68 Закону № 580-VIII - спеціального законодавства, що регулює питання проходження служби в Національній поліції України, відповідач повинен був запропонувати позивачу вакантні посади, як це передбачено приписами 49-2 КЗпП України, які регулюють питання здійснення пропозиції працівнику вакантних посад.

Зазначена правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 25.04.2019 року у справі № 814/163/17.

Отже, відповідачем не дотримано приписи пункту 1 ст. 40 та частин першої-третьої ст. 49-2 КЗпП України щодо забезпечення гарантованих позивачу прав на сприяння у збереженні роботи та дотримання процедури його вивільнення, а саме: не запропоновано вакантної посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції, як передбачено частиною другою статті 68 Закону № 580-VIII.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивача звільнено незаконно, а тому є достатні підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним і скасування наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України "По особовому складу" № 395о/с від 27.11.2019 щодо звільнення зі служби в поліції.

З приводу доводів відповідача про те, що до спірних правовідносин не застосовуються норми КЗпП, то позаяк положення спеціального законодавства, зокрема норми Закону України «Про Національну поліцію», не врегульовують усієї процедури звільнення поліцейського у зв`язку зі скороченням чисельності штату, то до спірних правовідносин застосовуються окремі положення КЗпП (у цій частині), що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 17 лютого 2015 року у справі №21-8а15, та правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 25 липня 2018 року у справі 814/600/17.

Що стосується позовних вимог в частині поновлення на посаді заступника начальника управління - начальника відділу організаційної роботи, моніторингу та контролю управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України або на рівнозначній посаді для продовження служби в Національній поліції України, то колегія суддів зазначає, що запис про припинення юридичної особи Департаменту захисту економіки Національної поліції України до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» на час розгляду справи не внесений.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Водночас, закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій ст. 235, ст. 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Отже, позивач підлягає поновленню на посаді заступника начальника управління - начальника відділу організаційної роботи, моніторингу та контролю управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

Вирішуючи питання щодо визначення дати, з якої позивача має бути поновлено на попередній посаді, суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою та п`ятою ст. 241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.

Відповідно до пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, днем звільнення вважається останній день роботи.

Із зазначеного можна дійти висновку, що день звільнення працівника вважається його останнім робочим днем.

Отже, оскільки наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України "По особовому складу" № 395о/с від 27.11.2019 позивача звільнено з посади з 02.12.2019, колегія суддів вважає, що цей день є останнім робочим днем, відповідно, поновлювати позивача на посаді слід з наступного дня після звільнення з 03.12.2019.

Вирішуючи питання щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та періоду його стягнення, суд виходить з такого.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100), який застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати (підпункт л пункту 1 Порядку № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацами першим, третім пункту 3 Порядку № 100 врегульовано, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

Згідно з пунктом 9 розділу І Загальні положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 року № 260, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

З системного аналізу вищенаведених норм Порядку № 100 та Порядку № 260 можна дійти висновку, що згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні поліцейським проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення поліцейського обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період. Нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні поліцейським здійснюється з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за останні 2 календарні місяці роботи перед звільненням. При цьому, до розрахунку не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду, а також інші виплати, передбачені пунктом 4 Порядку № 100.

Згідно з довідкою Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 28.07. 2021 № 65 про доходи за 2 календарних місяця, що передували місяцю звільнення (жовтень та листопад 2019 року), позивач отримав заробітну плату у загальній сумі 38471,59 грн, зокрема за жовтень 2019 року 19191,01 грн, кількість відпрацьованих днів 31; за листопад 2019 року 19280,58 грн, кількість відпрацьованих днів 30 (а.с.119).

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає 630,68 грн (заробітна плата, отримана за 2 місяці, що передували звільненню 38471,59 грн : 61 робочий день = 630,68 грн). Зазначена сума середньоденної заробітної плати також визначена у довідці про доходи позивача.

Вимушений прогул позивача слід обраховувати з 03.12.2019 по день ухвалення судового рішення. У періоді вимушеного прогулу з 03.12.2019 по 25.01.2022 було 785 календарних днів. Отже, середня заробітна плата за весь час вимушеного прогулу за період з 03.12.2019 по 25.01.2022 складає 495083,80 грн.

Згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у сумі 19280,58 грн підлягає негайному виконанню.

Оскільки зазначені обставини залишені судом першої інстанції поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів, керуючись положеннями ст. 317 КАС України, дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги позивача, необхідність скасування рішення суду з прийняттям нового судового рішення про задоволення вимог адміністративного позову.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України "По особовому складу" № 395о/с від 27.11.2019 щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" з посади заступника начальника управління - начальника відділу організаційної роботи, моніторингу та контролю управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з 02.12.2019.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу організаційної роботи, моніторингу та контролю управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з 03.12.2019.

Стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі: 495083,80 грн (чотириста дев`яносто п`ять тисяч вісімдесят три) за період з 03.12.2019 по 25.01.2022 без утримання податку та інших обов`язкових платежів.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 25 січня 2022 року.

Головуючий суддя Судді:Л.Т. Черпіцька О.Є. Пилипенко Я.М. Собків