Справа № 335/5692/20 (ЗП/280/33/21)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 січня 2022 року м. Дніпросправа № 335/5692/20 (ЗП/280/33/21)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року

у справі № 335/5692/20 (ЗП/280/33/21)

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про стягнення інфляційних витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила стягнути з відповідача нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 16.03.2012 по 31.05.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2011 по справі №2а-8927/11 у загальній сумі 62444,53 грн., а також стягнути з відповідача нараховані інфляційні витрати та три проценти річних за період з 30.05.2013 по 31.05.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2012 по справі №2а-12461/11 у загальній сумі 26234,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановами Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2011 у справі № 2-а-8927/11, від 06.04.2012 по справі № 2-а-12461/11, які набрали законної сили, зобов`язано УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідачем на виконання означених рішень суду здійснено перерахунок основної та додаткової пенсії та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 32976,17 грн. та 13983,52 гри., але ці суми заборгованості не були виплачені. У зв`язку зі смертю ОСОБА_2 було замінено стягувача у справах № 2-а-8927/11 та № 2-а-12461/11 на його правонаступника ОСОБА_1 . Такі обставини за твердженням позивачки є підставою для стягнення на користь позивачки інфляційних витрат та трьох процентів річних за прострочку виконання УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя зобов`язань з виплати вказаних вище сум.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 серпня року у задоволенні позову відмовлено.

Суд виходив із того, що ГУПФ України в Запорізькій області не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України , тому положення статті 625 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Не погодившись з рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Скаржниця зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги її доводи, зокрема щодо того, що зобов`язання держави також можуть виникати із судових рішень. З посиланням на положення статей 11, 625 Цивільного кодексу України позивачка стверджує, що відповідач як боржник у спірних правовідносинах повинен виплатити їй кошти з урахуванням інфляційних втрат, адже своє зобов`язання щодо виплати коштів за судовими рішеннями фактично ще не виконав та на протязі 10 років користується грошовими коштами позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, зазначає, що Пенсійний фонд не є розпорядником бюджетних коштів, а відтак не має нести відповідальність за несвоєчасне виплату коштів на виконання рішення суддів. Також відповідач вказує, що інфляційні втрати та три проценти річних у розмірі 62444,53 грн. та у розмірі 26234,56 грн. не були нараховані ОСОБА_2 за життя, у зв`язку з чим вони не можуть бути нараховані після смерті спадкодавця та не входять до складу спадщини.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2011 у справі № 2а-8927/11, яке набрало законної сили, зобов`язано УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії ОСОБА_2 відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період часу з 08.10.2010 по 29.04.2011 з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

На виконання цього рішення суду орган Пенсійного фонду здійснив перерахунок основної та додаткової пенсії ОСОБА_2 , нарахував грошові кошти до виплати в сумі 32976,17 грн., що підтверджено листом відповідача від 26.11.2018 № 15804/04.2.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2012 у справі № 2а-12461/11, яке набрало законної сили, зобов`язано УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 додаткову пенсію за шкоду заподіяну його здоров`ю у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 30.04.2011 по 22.07.2011.

На виконання цього рішення суду орган Пенсійного фонду здійснив перерахунок додаткової пенсії ОСОБА_2 , нарахував грошові кошти до виплати в сумі 13983,52 грн., що підтверджено листом відповідача від 18.07.2017 № 199/К-9.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, спадкоємицею після його смерті є ОСОБА_1 (позивач у справі), що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.06.2019, зареєстрованим в реєстрі за № 550 та посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу.

Ухвалами Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2019 у справі № 2а-8927/11 та від 29.11.2019 у справі № 2а-12461/11 замінено стягувача з ОСОБА_2 на його правонаступника ОСОБА_1 та замінено сторону боржника з управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що виконавчі документи, зокрема, щодо примусового виконання означених вище постанов суду в частині виплати суми заборгованості у розмірі 32976,17 грн. та 13983,52 грн. передані до органів державної казначейської служби для погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440.

На даний час грошові кошти у розмірі 32976,17 грн. та 13983,52 грн. ОСОБА_1 не виплачені.

Спір між сторонами у цій справі виник з приводу права позивача на нараховані та не виплачені відповідачем на виконання судових рішень сум з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо застосування до правовідносин, що виникли між сторонами, положень ст.625 ЦК України.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц).

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц).

При цьому, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі №520/17342/18, від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Отже, відповідальність боржника, яка передбачена ст..625 ЦК України, не пов`язана з наявністю винних дій чи бездіяльності боржника, що призвели до прострочення виконання грошового зобов`язання, а застосовується незалежно від наявності чи відсутності вини у цьому боржника.

Встановлені у справі обставини свідчать, що на виконання постанов Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2011 у справі № 2-а-8927/11 та від 06.04.2012 у справі № 2-а-12461/11 відповідачем за життя ОСОБА_2 (позивача у цих справах) нараховані належні йому пенсійні виплати в розмірі 32976,17 грн. та 13983,52 грн., відповідно. У зв`язку з тим, що ці суми не були виплачена ОСОБА_2 за його життя, вони увійшла до складу спадщини.

Інфляційні втрати та три проценти річних у визначеній позивачкою сумі не були нараховані за життя ОСОБА_2 , тому вони не входять до складу його спадщини, що підтверджується також свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14.06.2019, зареєстрованим в реєстрі за № 550 та посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, яке видано позивачці на нараховані ОСОБА_2 пенсійні виплати, не отримані ним за життя.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:

1) особисті немайнові права;

2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;

3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;

5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

За приписами ст.1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Також за правилами ст.91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Отже, виходячи з наведених вище правових норм, оскільки позивачка прийняла спадщину, то, у відповідності до статті 1227 ЦК України та статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вона набула права на отримання сум пенсії, нарахованих ОСОБА_2 на виконання рішення суду, проте не виплачених за його життя.

В той же час, не можуть бути успадковані не нараховані після смерті ОСОБА_2 інфляційні втрати та три проценти річних на нараховану і неотриману ним суму пенсійних виплат, тому суд апеляційної інстанції погоджується з відповідачем про безпідставність позовних вимог в частині стягнення на користь позивачки інфляційних втрат та трьох процентів річних за періоди з 16.03.2012 (на суму, нараховану і не виплачену згідно постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2011 у справі №2а-8927/11) та з 30.05.2013 (на суму, нараховану і не виплачену згідно постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2012 по справі №2а-12461/11).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що право позивачки на отримання нарахованих ОСОБА_2 пенсійних виплат, неотриманих ним за життя, прямо пов`язано з обов`язком органу Пенсійного фонду виплатити позивачці недоотримані ОСОБА_2 суми пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, 32976,17 грн. та 13983,52 грн., відповідно.

Згідно приписів п.2.26 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника.

Непрацездатними членами сім`ї, зазначеними у частині другій статті 36 Закону, подаються документи, які засвідчують, що вони перебували на утриманні померлого пенсіонера.

Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.

Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі незвернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину.

Матеріали справі доказів звернення позивачки до органу Пенсійного фонду щодо виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, не містять. Встановлені у справі обставини свідчать, що заміна кредитора у зобов`язанні відбулась внаслідок правонаступництва, а саме: ухвалами Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2019 у справі № 2а-8927/11 та від 29.11.2019 у справі № 2а-12461/11 замінено стягувача у цих справах з ОСОБА_2 на його правонаступника ОСОБА_1 (спадкоємицю).

Отже, враховуючи законодавчо визначений порядок виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, а також положення ч.2 ст.517 ЦК України, згідно якої боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні, на думку суду апеляційної інстанції, позивачка має право на нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних, відповідно до статті 625 ЦК України, за період з 15.11.2019 по 31.05.2020 (визначену позивачем дату) після зміни боржника у справі № 2-а-8927/11 та за період з 29.11.2019 по 31.05.2020 (визначену позивачем дату) після зміни боржника у справі № 2-а-12461/11.

При цьому, враховуючи встановлені наведеною вище нормою ст.308 КАС України повноваження суду апеляційної інстанції, суд вважає, що інфляційні втрати та 3 % річних мають бути обраховані на суму боргу, зазначену позивачкою, - 32976,17 грн. та 13983,52 грн., відповідно.

Твердження відповідача, що у спірних правовідносинах він не може нести відповідальність за несвоєчасну виплату коштів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 440, суд апеляційної інстанції вважає помилковим.

Факт передачі виконавчих документів до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості, нарахованої на виконання Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2011 у справі № 2-а-8927/11 та від 06.04.2012 у справі № 2-а-12461/11 жодним чином не змінює боржника у спірних правовідносинах, яким є відповідач у цій справі.

Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню інфляційні втрати та три проценти річних за період з 15.11.2019 по 31.05.2020, у розмірі 1099,80 грн., з яких інфляційні втрати 562,80 грн., три проценти річних 537,00 грн. (враховуючи статистичні дані про індекси інфляції у вказаний період та кількість днів прострочення виконання грошового зобов`язання), нарахованих на суму заборгованості в розмірі 32976,17 грн., а також інфляційні втрати та три проценти річних за період з 29.11.2019 по 31.05.2020, у розмірі 435,44 грн., з яких інфляційні втрати 224,44 грн., три проценти річних 211,00 грн. (враховуючи статистичні дані про індекси інфляції у вказаний період та кількість днів прострочення виконання грошового зобов`язання), нарахованих на суму заборгованості в розмірі 13983,52 грн.

Наведене вище відповідно до ст.317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року у справі № 335/5692/20 (ЗП/280/33/21) скасувати, прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України Запорізької області на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 562,80 грн. та три проценти річних в розмірі 537,00 грн., за період з 15.11.2019 по 31.05.2020, нарахованих на суму заборгованості в розмірі 32976,17 грн. у зв`язку з невиконанням рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2011 у справі № 2а-8927/11.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України Запорізької області на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 224,44 грн. та три проценти річних в розмірі 211,00 грн., за період з 29.11.2019 по 31.05.2020, нарахованих на суму заборгованості в розмірі 13983,52 грн. у зв`язку з невиконанням рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2012 у справі № 2а-12461/11.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко