Справа № 640/10358/21
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2021 року, прийнятого у порядку письмового провадження, у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «ЗНКІФ» «Прайм Ессетс Кепітал» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 12.08.2020, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «ЗНКІФ» «Прайм Ессетс Кепітал» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 12.08.2020.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.07.2021 позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ГУ ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.07.2021 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ГУ ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС вказує, що загальний обсяг господарських операцій платника податків не відображених у 2016 році з Компанією «Сіп Коефекшенері Інвестментс Лімітед» (Республіка Кіпр) складає 114 964 946 грн., що перевищує встановлений п. 39.2.1.7 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України вартісний критерій визнання операції контрольованими, 5 мільйонів гривень, з кожним контрагентом.

Річний дохід позивача від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку (за вирахуванням непрямих податків) за 2016 звітний рік складає 348 484 240 грн., що також перевищує 50 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік, та відповідає критерію визнання операцій контрольованими, визначеному пп. 39.2.1.7 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України.

Також, апелянт звертає увагу, що перевіркою встановлено факт проведення контрольованих операцій з компаніями «Сіп Коефекшенері Інвестментс Лімітед» (Республіка Кіпр) та «Прайм Ессет Партнере Лімітед» (Британські Віргінські острови) на загальну суму 229 929 892 грн. у 2016 році та недекларування сум з передачі прав власності на частку в статутному капіталі та продажу акцій у поданому звіті про контрольовані операції за 2016 рік в сумі 229 929 892 грн., що свідчить про невиконання платником податків вимог установлених п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України, та вимог Порядку №8 від 18.01.2016.

Також, апелянт клопоче про залишення адміністративного позову без розгляду, з підстав пропуску шестимісячного строку на оскарження податкового повідомлення-рішення № від 12.08.2020.

Крім того, ГУ ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС вважає, що у даній справі відсутній предмет спору, оскільки позивач 25.08.2020 добровільно сплатив суму штрафу, визначеного контролюючим органом.

Серед іншого, апелянт просить замінити відповідача у даній справі його правонаступником.

14.12.2021 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти її задоволення та просить залишити без змін оскаржуване рішення.

Позивач звертає увагу, що в апеляційній скарзі не міститься обґрунтування, які саме обставини та докази неправильно або неповністю дослідив суд першої інстанції. Натомість в апеляційній скарзі лише дублюється правова позиція відповідача, відображена в акті від 18.12.2019 про результати документальної планової виїзної перевірки позивача, на підставі якого було прийнято спірне податкове повідомлення-рішення.

Також, позивач вважає безпідставною тезу апеляційної скарги щодо пропуску ним строку звернення до суду, оскільки Податковий кодекс України передбачає право оскарження певних рішень контролюючого органу в 1095 днів. А висновки Верховного Суду, у справах, які наводить відповідач не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки прийняті не у подібних правовідносинах.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши клопотання апелянта про заміну відповідача правонаступником, колегія суддів приходить до висновку про його обґрунтованість, а отже необхідність задоволення такого клопотання з огляду на таке.

Відповідно до Переліку територіальних органів Державної податкової служби, що утворюються, утворено Головне управління ДПС у м. Києві, а відповідно до Переліку територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються, до Головного управління ДПС у м. Києві приєднано Головне управління ДФС у м. Києві.

До Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис №1 086626 від 30.07.2019 про державну реєстрацію Головного управління ДПС у м. Києві.

Згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України №682-р від 21.08.2019 функції і повноваження Державної фіскальної служби з реалізації державної податкової політики, державної політики із адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби із правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань припинено, а контроль за дотриманням таких функцій та повноважень покладено на Державну податкову службу згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» (Офіційний вісник України, 2019 р., №26, ст. 900).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Постанова №893) Кабінет Міністрів України постановив ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, у тому числі Головне управління ДПС у м. Києві.

Згідно абз. 3 п. 2 Постанови №893 територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються.

Права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи (п. 3 Постанови №893).

Наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020 №529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Наказ №529) утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком, у тому числі Головне управління ДПС у м. Києві.

Згідно наказу Державної податкової служби України від 24.12.2020 №755 «Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій» здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 №529, повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до п. 1 постанови №893, розпочато з 01.01.2021.

Крім того, з метою реалізації Постанови №893 та враховуючи наказ Державної податкової служби України від 30.09.2020 №529, Державною податковою службою України видано наказ від 12.11.2020 №643 «Про затвердження положень про територіальні органи ДПС» та регламентовано, що кожен територіальний орган ДПС, утворений як її відокремлений підрозділ, є правонаступником майна, прав та обов`язків відповідного територіального органу ДПС, що ліквідується.

У частині самопредставництва визначено, що територіальний орган ДПС з метою організації своєї діяльності забезпечує самопредставництво ДПС та ГУ ДПС у судах через начальника ГУ ДПС, а також без окремого доручення Голови ДПС та начальника ГУ ДПС через їхніх заступників, державних службовців підрозділів до функціональних повноважень яких належить представництво в судах інтересів ГУ ДПС відповідно до положень про такі підрозділи, які забезпечують самопредставництво інтересів ДПС та ГУ ДПС в судах без окремого доручення Голови ДПС та начальника ГУ ДПС.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 22.10.2020 внесено рішення №011086626 засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.

Таким чином, з 22.10.2020 Головне управління ДПС у м. Києві перебуває у стані припинення, а повноваження та функції даного органу передано до Державної податкової служби України.

Водночас, 30.09.2020 внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №008085321 про створення Головного управління ДПС у м. Києві в якості філії (іншого відокремленого підрозділу) у складі Державної податкової служби України.

Враховуючи викладене, оскільки повноваження та функції Головного управління ДПС у м. Києві () нормативним актом передані Державній податковій службі України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для заміни як сторони у справі територіального органу ДПС як юридичної особи публічного права, а саме Головне управління ДПС у м. Києві (), на територіальний орган ДПС, утворений як її відокремлений підрозділ, Головне управління ДПС у м. Києві (), а відтак клопотання представника відповідача про заміну відповідача його правонаступником підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «ЗНКІФ» «Прайм Ессетс Кепітал» (Особа, що підписалася на акції) та компанією «СіП Коефекшенері Інвестментс Лімітед» (Республіка Кіпр) (Компанія) укладено договір про підписку на акції від 25.03.2016 №б/н, відповідно до якого Особі, що підписалася на акції належить частка в розмірі 510 850,00 грн., що складає 85% статутного капіталу TOB «Центрально-європейська кондитерська компанія» (Частка), юридичної особи, що створена та існує за законодавством України, .

Компанія погодилась здійснити випуск та розподіл 18 000 акцій з номінальною вартістю 1 євро кожна з емісійним доходом на акцію в розмірі 217,12 євро, що становить еквівалент 6 357,66 грн. (відповідно до офіційного обмінного курсу Національного банку України станом на 25.03.2016 року 1 євро дорівнює 29,28 гривням) (Акції компанії) на користь Особи, що підписалася на акції, погодилася придбати та оплатити Акції Компанії шляхом передачі на користь Компанії права власності на Частку відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до умов вказаного договору сторони погодились, що Акції Компанії будуть оплачені Особою, що підписалася на акції, шляхом передачі на користь Компанії права власності на Частку відповідно до умов цього Договору. Передача права власності на Частку є майновим внеском до статутного (акціонерного) капіталу Компанії.

Повною винагородою за Акції Компанії буде сума у розмірі 3 926 176,11 євро (18 000 євро номінальної вартості акцій Компанії та 3 908 176,11 євро емісійного доходу), що становить еквівалент 114 964 946,01 грн. (відповідно до офіційного обмінного курсу Національного банку України станом на 26.03.2016 року 1 євро дорівнює 29,28 гривням), яка належить до сплати Особою, що підписалася на акції, на Дату Завершення шляхом передачі права власності на Частку на користь Компанії відповідно до статей 4 та 7 нижче.

Так, згідно умов договору від 25.03.2016 №б/н ПАТ «ЗНКІФ «Прайм Ессетс Кепітал» здійснено операції з придбання підписки на акції Компанії «СіП Коефекшенері Інвестментс Лімітед» (Республіка Кіпр) та передача права власності на частку статутного капіталу TOB «Центрально-європейська кондитерська компанія».

Крім того, між Компанією «Прайм Ессет Партнерс Лімітед» (Британські Віргінські острови) (Компанія) та позивачем (Особа, що підписалася на акції) укладено договір про підписку на акції від 25.03.2016 №б/н, відповідно до якого Особі, що підписалася на акції належить 18 000 акцій номінальною вартістю 1,00 євро кожна акціонерного капіталу Компанії «СіП Коефекшенері Інвестментс Лімітед» (Республіка Кіпр) (Акції СіП).

Компанія погодилась здійснити випуск та розподіл 49 000 акцій без номінальної вартості з емісійним доходом на акцію в розмірі 89,37 доларів США, що становить еквівалент 2 346,22 грн. (відповідно до офіційного обмінного курсу Національного банку України станом на 25.03.2016 року 1 долар США дорівнює 26,25 гривням) (Акції Компанії) на користь Особи, що підписалася на акції, а Особа, що підписалася на акції, погодилася придбати та оплатити Акції Компанії шляхом передачі на користь Компанії права власності на Акції СіП відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до умов вказаного договору сторони погодились, що Акції Компанії будуть оплачені Особою, що підписалася на акції, шляхом передачі на користь Компанії права власності на Акції СіП відповідно до умов цього Договору. Передача права власності на Частку є майновим внеском до статутного (акціонерного) капіталу Компанії.

Сторони цим погоджуються, що Акції Компанії будуть оплачені Особою, що підписалася на акції, шляхом передачі на користь Компанії права власності на Акції СіП відповідно до умов цього Договору.

Повною винагородою на Акції Компанії буде сума у розмірі 4 379 256,81 доларів США (4 379 256,81 доларів США емісійного доходу), що становить еквівалент 114 964 946,01 грн. (відповідно до офіційного обмінного курсу Національного банку України станом на 25.03.2016 1 долар США дорівнює 26,25 гривням), яка належить до сплати Особою, що підписалася на акції, на Дату Завершення шляхом передачі права власності на Акції СіП на користь Компанії відповідно до статей 4 та 7 нижче.

Так, згідно умов договору від 25.03.2016 №б/н позивачем здійснено операції з придбання підписки на акції Компанії «Прайм Ессет Партнерс Лімітед» (Британські Віргінські острови) та продаж підписки на акції Компанії «СіП Коефекшенері Інвестментс Лімітед» (Республіка Кіпр).

В подальшому ГУ ДПС у м. Києві проведено планову виїзну перевірку ПАТ ЗНКІФ «Прайм Ессетс Кепітал» з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.07.2016 по 30.06.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.06.2019 та іншого законодавства, за результатами якої складено акт від 18.12.2019 №54/26-15-05-10-02/33549199.

Відповідно до висновків вказаного акта встановлено порушення позивачем, зокрема, п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України та вимог складання Звіту про контрольовані операції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.01.2016 №1, а саме не задекларовано у звіті про контрольовані операції операції з компаніями «СіП Коефекшенері Інвестментс Лімітед» (Республіка Кіпр) та «Прайм Ессет Партнерс Лімітед» (Британські Віргінські острови) за 2016 у сумі 229 929 892 грн.

За наслідком виявлених порушень, відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 12.08.2020 №, яким застосовано до ПАТ ЗНКІФ «Прайм Ессетс Кепітал» штрафні (фінансові) санкції на суму 413 400,00 грн.

Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Щодо тези апеляційної скарги про пропуск строку звернення до адміністративного суду колегія суддів зазначає наступне.

Керуючись частинами 1-3 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним ч. 2 ст. 122 цього Кодексу.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до п. 56.1 ст. 56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Матеріалами справи підтверджено, що оспорюване податкове повідомлення-рішення отримано позивачем 17.08.2020, а позовна заява зареєстрована в суді першої інстанції 13.04.2021. Крім того, матеріали справи не містять доказів здійснення адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення від 12.08.2020 №.

Відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Статтею 102 Податкового кодексу України встановлено строк давності - 1095 днів для нарахування грошових зобов`язань платнику податків.

Отже, пунктом 56.18 статті 56 ПК України встановлено спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого за загальним правилом платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу.

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції, що до спірних правовідносин у цій справі застосовується строк звернення до суду 1095 днів, отже колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосувати строк звернення до адміністративного суду, визначений КАС України та приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно відмовив відповідачу у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду.

Тезу апеляційної скарги про те, що у даній справі відсутній предмет, оскільки сума штрафних санкції відповідно до податкового повідомлення-рішення від 12.08.2020 № добровільно сплачена позивачем, колегія суддів вважає безпідставною, оскільки така сплата не свідчить про законність дій та рішень контролюючого органу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням, що міститься в пп. 14.1.86 п. 14.1 ст. 14 ПК України інститути спільного інвестування (далі - ІСІ) - інвестиційні фонди та взаємні фонди інвестиційних компаній, корпоративні інвестиційні фонди та пайові інвестиційні фонди, створені відповідно до законодавства.

Підпункт 10 п. 1 статті 1 Закону України «Про інститути спільного інвестування» від 05.07.2012 №5080-VI (далі - Закон №5080-VI) надає визначення, що інститут спільного інвестування - корпоративний або пайовий фонд.

За визначенням, що міститься в п. 1 ст. 8 Закону №5080-VI корпоративний фонд - юридична особа, яка утворюється у формі акціонерного товариства і провадить виключно діяльність із спільного інвестування.

Пункт 1 ст. 63 Закону №5080-VI дає визначення, що пайовий фонд - сукупність активів, що належать учасникам такого фонду на праві спільної часткової власності, перебувають в управлінні компанії з управління активами та обліковуються нею окремо від результатів її господарської діяльності.

На виконання ч. 1 ст. 63 Закону №5080-VI компанія з управління активами здійснює управління активами інституту спільного інвестування.

Керуючись ч. 1 ст. 14 Закону №5080-VI управління активами корпоративного фонду на підставі відповідного договору здійснює компанія з управління активами.

За визначенням, що міститься у пп. 133.1.1 п. 133.1 ст. 133 ПК України суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.

Відповідно до пп. 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

На виконання пп. 39.1.1 п. 39.1 ст. 39 ПК України платник податку, який бере участь у контрольованій операції, повинен визначати обсяг його оподатковуваного прибутку відповідно до принципу «витягнутої руки».

Згідно пп. 39.1.4 п. 39.1 ст. 39 ПК України встановлення відповідності умов контрольованої операції принципу «витягнутої руки» проводиться за методами, визначеними пунктом 39.3 цієї статті, з метою перевірки правильності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток підприємств.

Підпункт 39.2.1.4 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПК України визначає господарською операцією для цілей трансфертного ціноутворення є всі види операцій, договорів або домовленостей, документально підтверджених або непідтверджених, що можуть впливати на об`єкт оподаткування податком на прибуток підприємств платника податків, зокрема, але не виключно:

операції з товарами, такими як сировина, готова продукція тощо;

операції з придбання (продажу) послуг;

операції з нематеріальними активами, такими як роялті, ліцензії, плата за використання патентів, товарних знаків, ноу-хау тощо, а також з будь-якими іншими об`єктами інтелектуальної власності;

фінансові операції, включаючи лізинг, участь в інвестиціях, кредитах, комісії за гарантію тощо;

операції з купівлі чи продажу корпоративних прав, акцій або інших інвестицій, купівлі чи продажу довгострокових матеріальних і нематеріальних активів.

Відповідно до пп. 39.2.1.1 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПК України контрольованими операціями є господарські операції платника податків, що можуть впливати на об`єкт оподаткування податком на прибуток підприємств платника податків, а саме:

а) господарські операції, що здійснюються з пов`язаними особами - нерезидентами, в тому числі у випадках, визначених підпунктом 39.2.1.5 цього підпункту;

б) зовнішньоекономічні господарські операції з продажу та/або придбання товарів та/або послуг через комісіонерів-нерезидентів;

в) господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, зареєстрованими у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 цього підпункту, або які є резидентами цих держав;

г) господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, які не сплачують податок на прибуток (корпоративний податок), у тому числі з доходів, отриманих за межами держави реєстрації таких нерезидентів, та/або не є податковими резидентами держави, в якій вони зареєстровані як юридичні особи. Перелік організаційно-правових форм таких нерезидентів в розрізі держав (територій) затверджується Кабінетом Міністрів України.

За приписами пп. 39.2.1.7 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПК України господарські операції, передбачені підпунктами 39.2.1.1 - 39.2.1.3 і 39.2.1.5 підпункту 39.2.1 цього пункту, визнаються контрольованими, якщо одночасно виконуються такі умови:

річний дохід платника податків від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 150 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік;

обсяг таких господарських операцій платника податків з кожним контрагентом, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 10 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.

На виконання пп. 141.6.1 п. 141.6 ст. 141 ПК України звільняються від оподаткування кошти спільного інвестування, а саме: кошти, внесені засновниками корпоративного фонду, кошти та інші активи, залучені від учасників інституту спільного інвестування, доходи від здійснення операцій з активами інституту спільного інвестування, доходи, нараховані за активами інституту спільного інвестування, та інші доходи від діяльності інституту спільного інвестування (відсотки за позиками, орендні (лізингові) платежі, роялті тощо).

Проаналізувавши вказані норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доходи від операцій з активами інституту спільного інвестування звільнені від оподаткування податок на прибуток підприємств, а тому такі операції не підпадають під визначення контрольованих операцій.

Суд першої інстанції вірно вказав, що в матеріалах справи наявні роз`яснення Міністерства фінансів України, а саме: лист від 09.10.2020 №1440/4, складений на запит Державної податкової служби України від 03.09.2020 №2362/4/99-00-07-06-02-04 щодо питання віднесення господарських операцій компанії з управління активами, яка діє в інтересах та за рахунок інституту спільного інвестування з нерезидентами, до контрольованих операцій за 2016 звітний період та в межах компетенції.

Так, Міністерством фінансів України роз`яснено, що господарські операції, які компанія з управління активами проводить в інтересах та за рахунок інституту спільного інвестування, зокрема корпоративних інвестиційних фондів, не включаються до складу доходів компанії з управління активами та до переліку належних їх об`єктів оподаткування, а тому такі операції не є контрольованими.

Враховуючи вказані норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, позивача притягнуто до відповідальності в умовах відсутності чіткого закону чи підзаконного акту, який би однозначно без можливості множинного тлумачення регламентував яким чином операції, які є предметом розгляду в цій справі мають відображатись у звітності.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 14.10.2010 (справа «Щокін проти України», пункти 56-57) зазначив, що відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які б усували можливість різного тлумачення порушує вимогу «якості закону» та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника; суд погодився з тим, що у разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Підпункт 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України встановлює, що податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Аналогічний припис містить пункту 56.21 статті 56 ПК України, зокрема, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Тобто, як вірно вказано судом першої інстанції, прийняттям оспорюваного податкового повідомлення-рішення, відповідач також порушив вказані принципи.

Відповідно до пп. 39.1.1 п. 39.1 ст. 39 ПК України платник податку, який бере участь у контрольованій операції, повинен визначати обсяг його оподатковуваного прибутку відповідно до принципу «витягнутої руки». Відповідно до пп. 39.1.4 п. 39.1 ст. 39 ПК України встановлення відповідності умов контрольованої операції принципу «витягнутої руки» проводиться за методами, визначеними пунктом 39.3 цієї статті, з метою перевірки правильності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток підприємств. Підпунктом 39.2.1.1 п. 39.2 ст. 39 ПК України передбачено, що контрольованими операціями є господарські операції платника податків, що можуть впливати на об`єкт оподаткування податком на прибуток підприємств платника податків.

Отже, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що метою трансфертного ціноутворення є перевірка правильності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток підприємств. Таким чином лише ті операції, що впливають на об`єкт оподаткування податком на прибуток підприємств конкретного платника і, відповідно, призводять до зміни розміру податкового зобов`язання такого платника до сплати в бюджет, визнаються контрольованими. Операції, що не мають такого впливу і не призводять до зміни розміру податкового зобов`язання до сплати в бюджет, не є контрольованими.

Як зазначено вище, відповідно до пп. 141.6.1 п. 141.6 ст. 146 ПК України доходи від здійснення операцій з активами інституту спільного інвестування звільняються від оподаткування.

Так, частки TOB «Центрально-європейська кондитерська компанія» та акції компанії «СіІІ Конфекшенері Інвестментс Лімітед», мали статус активів інституту спільного інвестування та звільнялись від оподаткування, отже, будь-які доходи, що могли виникнути в результаті операцій з цими активами звільнялись від оподаткування податком на прибуток.

Відтак, є вірним висновок суду першої інстанції, що операції з передачі прав власності на частку в статутному капіталі TOB «Центрально-європейська кондитерська компанія» та передачі прав власності на акції компанії «СіІІ Конфекшенері Інвестментс Лімітед» не могли вплинути на об`єкт оподаткування ПАТ «ЗНКІФ» «Прайм Ессетс Кепітал» (оскільки такі операції звільнялись від оподаткування податком на прибуток) і, як наслідок, не повинні визнаватись контрольованими операціями та відображатись у звіті про контрольовані операції за 2016 рік. Як наслідок оспорюване податкове повідомлення-рішення не відповідає вимогам до рішення суб`єкта владних повноважень, зазначених в ст. 2 КАС України та підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався норм матеріального та процесуального права та прийшов до вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; п. 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; п. 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; п. 29).

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом повно з`ясовано обставини справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315, 316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан