Справа № 280/5570/21
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 січня 2022 рокум. Дніпросправа № 280/5570/21
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Панченко О.М.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.10.2021 року у справі №280/5570/21
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Запорізької обласної прокуратури визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

25.06.2021р. ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, судом першої інстанції позов зареєстровано 02.07.2021р./ а.с. 1-12,36/.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.07.2021р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження в адміністративній справі №280/5570/21 та справа призначена до судового розгляду /а.с. 38-39/.

Позивач, посилаючись у позовній заяві, на те, що він працював в органах прокуратури з 1994р., у період з 07.11.2016р. по 25.04.2019р. він працював на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області, в період з 24.04.2019р. по 14.02.2020р. на посаді заступника начальника управління підтримання державного обвинувачення в суді та нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах прокуратури Запорізької області, а 14.02.2020р. його звільнено із займаної посади та з органів прокуратури Запорізької області за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст. ст. 11, 86 Закону України «Про прокуратуру» та статті 38 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України). У період роботи на цих посадах відповідачем не виплачувалась йому заробітна плата у повному розмірі, який встановлено Законом України «Про прокуратуру», у зв`язку із чим йому завдано матеріальну шкоду у розмірі 932073,64 грн., яка складається із сум недоплаченої йому за ці періоди заробітної плати. Враховуючи положення Закону України «Про прокуратуру», рішення Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)2020 від 26.03.2020р. він вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати у розмірі визначеному зазначеним законом посадового окладу протиправною, тому просив суд визнати бездіяльність відповідача щодо неналежного розрахунку з ним, який полягає у невиплаті йому частини заробітної плати посадового окладу, визначеного ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», за період з 07.11.2016р. по 14.02.2020р. протиправною та зобов`язати відповідача сплатити на користь позивача матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати за цей період у загальному розмірі

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.10.2021р. у справі №280/5570/21 ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову відмовлено /а.с. 72-76/.

28.10.2021р. до суду апеляційної інстанції надійшла апеляційна скарга позивача на вищезазначене рішення суду першої інстанції у цій справі, яка подана ним за допомогою засобів поштового зв`язку 21.10.2021р. / а.с. 83-93/, з метою забезпечення розгляду якої ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.10.2021р. з суду першої інстанції витребувано матеріали адміністративної справи №280/5570/21 / а.с. 94/, які надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду 23.11.2021р. / а.с. 96/.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 26.11.2021р. у справі №280/5570/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.10.2021р. у справі №280/5570/21 / а.с. 97/ і апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження призначений з 11.01.202р. /а.с. 98/, про що судом у встановлений чинним процесуальним законодавством строк та спосіб було повідомлено учасників справи /а.с. 99-101/.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а положеннями ч. 5 ст. 250 КАС України передбачено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Позивач, посилаючись у апеляційній скарзі / а.с. 83-90/ на те, що він не погоджується з рішенням суду першої інстанції від 07.10.2021р., оскільки судом під час розгляду справи було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, тому вважає що судом першої інстанції прийнято рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просив суд рішення суду першої інстанції від 07.10.2021р. скасувати та постановити у справі нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу / а.с. 102-106/ заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача та посилаючись на те, що судом об`єктивно та повно було з`ясовано усі обставини справи, які мали значення для її вирішення та прийнято рішення без порушень норм чинного законодавства, тому просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 07.10.2021р. у цій справі залишити без змін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи та прийняте судом першої інстанції рішення у цій справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 / а.с. 13-18/, позивач у справі працював органах прокуратури з 01.08.1994р. по 14.02.2020р., у тому числі в прокуратурі Запорізької області: з 07.11.2016р. по 24.04.2019р. на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та з 25.04.2019р. по 14.02.2020р. на посаді заступника начальника управління підтримання обвинувачення в суді та нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях прокуратури Запорізької області / а.с. 19-30/.

Під час роботи в прокуратурі Запорізької області посадовий оклад позивача в період з 07.11.2016р. по 05.09.2017р. становив 3148,00 грн. і у цей період розмір посадового окладу позивача визначався за постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури»; у подальшому посадовий оклад позивача у справі визначався за постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012р. із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України №657 від 30.08.2017р. «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури»; та становив

- в період з 06.09.2017р. по 24.04.2019р. - 7750,00 грн.,

- в період з 25.04.2019р. по 30.04.2019р. - 7840,00 грн.,

- в період з 01.05.2019р. по 31.08.2019р. - 8624,00 грн.,

- в період з 01.09.2019р. по 30.09.2019р. - 7840,00 грн.,

- в період з 01.10.2019р. по 31.01.2020р. 8624,00 грн.,

- в період з. 01.02.2020р. по 14.02.2020р. - 7840,00 грн.

/ а.с. 31,48-52/.

Наказом прокуратури Запорізької області від 12.02.2020 №237к позивача було звільнено з займаної посади та з органів прокуратури Запорізької області за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Саме незгода позивача із визначенням розміру його посадового у період з 07.11.2016р. по 14.02.2020р. постановами Кабінету Міністрів України, а не відповідно до положень ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», що призвело до зменшення розміру його заробітної плати і завдало йому матеріальної шкоди у вигляді недоотриманої частини заробітної плати, а тому позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом свого порушеного права.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Положеннями Закону України «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), який набрав чинності 15.07.2015р., визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, також норми цього закону, серед іншого, забезпечуються гарантії незалежності прокурора та визначають складові частини заробітної плати прокурора та розміри посадових окладів прокурорів різних прокуратур, розміри надбавки за вислугу років.

Так складові частини заробітної плати прокурора, розмір посадового окладу та розміри надбавки за вислугу років визначені ст. 81 Закону № 1697-VII, якою також передбачено, що заробітна плата прокурора регулюється цим законом та не може визначатись іншими нормативно-правовими актами та фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

У подальшому положення ст. 81 Закону № 1697-VII неодноразово зазнавали зміни, а саме.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VІІІ від 06.12.2016р., який набрав чинності з 01.01.2017р., частину третю статті 81 Закону України «Про прокуратуру» було викладено в наступній редакції: «Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 1 січня 2017 року становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ від 19.09.2019р. (далі Закон №113) абзац четвертий частини другої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» викладено у наступній редакції: «Преміювання прокурорів здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором, за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці», крім цього зазначену частину абзацом п`ятим наступного змісту: «Розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманої ним за відповідний календарний рік».

Крім вищезазначеного, Законом №113 частини третю - п`яту статті 81 Закону України «Про прокуратуру» викладено в такій редакції:

« 3. Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

4. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора обласної прокуратури- 1,2; 2) прокурора Офісу Генерального прокурора - 1,3.

5. Посадові оклади прокурорів, які перебувають на адміністративних посадах, встановлюються у такому розмірі:

1) Генерального прокурора - 1,7 посадового окладу прокурора Офісу Генерального прокурора;

2) першого заступника Генерального прокурора - 1,5 посадового окладу прокурора Офісу Генерального прокурора;

3) заступника Генерального прокурора - 1,3 посадового окладу прокурора Офісу Генерального прокурора;

4) керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора - 1,27-1,20 посадового окладу прокурора Офісу Генерального прокурора;

5) заступника керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора - 1,17-1,10 посадового окладу прокурора Офісу Генерального прокурора;

6) керівника обласної прокуратури - 1,5 посадового окладу прокурора обласної прокуратури;

7) першого заступника керівника обласної прокуратури - 1,4 посадового окладу прокурора обласної прокуратури;

8) заступника керівника обласної прокуратури - 1,3 посадового окладу прокурора обласної прокуратури;

9) керівника підрозділу обласної прокуратури - 1,27-1,20 посадового окладу прокурора обласної прокуратури;

10) заступника керівника підрозділу обласної прокуратури - 1,17-1,10 посадового окладу прокурора обласної прокуратури;

11) керівника окружної прокуратури - 1,5 посадового окладу прокурора окружної прокуратури;

12) першого заступника керівника окружної прокуратури - 1,4 посадового окладу прокурора окружної прокуратури;

13) заступника керівника окружної прокуратури - 1,3 посадового окладу прокурора окружної прокуратури;

14) керівника підрозділу окружної прокуратури - 1,27-1,20 посадового окладу прокурора окружної прокуратури;

15) заступника керівника підрозділу окружної прокуратури - 1,17-1,10 посадового окладу прокурора окружної прокуратури";

частину восьму виключено.

Розмір мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлюються положеннями Закону України «Про Державний бюджет України» на кожний рік .

Умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, відповідно до положень ч. 2 ст. 8 Закону України «Про оплату праці» (далі - Закон №108/95-ВР), визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених ч. 3 цієї статті, та ч.1 ст. 10 цього Закону, а відповідно до положень ст. 13 цього ж Закону оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Скупний аналіз положень ст. ст. 89, 90 Закону № 1697-VII дає можливість зробити висновок про те, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Офісом Генерального прокурора, а фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.12.2012р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» ( з наступними змінами та доповненнями) визначена схема посадових окладів працівників прокуратури.

Під час розгляду цієї справи судом встановлено, та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами / а.с. 48-52/, що у спірні періоди посадовий оклад позивача визначався та нараховувався не у відповідності до положень ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», а у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України відповідно до п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України.

Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» №79-VІІІ від 28.12.2014р. розділ VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України був доповнений пунктом 26, яким установлено (крім іншого), що норми і положення статті 81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже приймаючи до уваги дати прийняття та набрання чинності вищенаведених Законів, з урахуванням того, що за загальним правилом, конкуренція правових норм у часі повинна вирішуватися на користь норми, прийнятої пізніше, оскільки найновіше законодавство демонструє способи та форми правового регулювання, які на даний етап розвитку суспільства, на думку законодавця, є більш доцільними, то з огляду на те, що Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» №79-VIII від 28.12.2014р. прийнято пізніше Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014р., саме тому в період з 01.01.2015р. по 26.03.2020р. норми і положення Закону України «Про прокуратуру» щодо заробітної плати прокурора застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а не статтею 81 цього Закону.

Також сукупний аналіз наведених вище норм чинного законодавства дає можливість зробити висновок про те, що відповідач у справі не наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу прокурора, у тому числі позивача, та виплату заробітної плати в іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №825/575/16, від 21.03.2018 у справі №817/548/16, від 21.11.2018 у справі №808/2163/17, від 16.01.2019 у справі №804/217/17, від 27.02.2019 у справі №809/982/16, від 07.05.2020 у справі №824/490/16-а, і за приписами ч. 5 ст. 242 КАС України повинна бути врахована судом , при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Щодо посилань позивача у адміністративному позові та у апеляційній скарзі у якості обґрунтування заявлених ним позовних вимог на Рішення Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26.03.2020р., то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням положень ст. ст. 91,97 Закону України «Про Конституційний суд України» це рішення не може бути застосовано до спірних відносин, які стосуються періоду з листопаду 2016р. по лютий 2020р., оскільки спірні відносини виникли та закінчились до прийняття цього Рішення.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що відповідач у справі під час здійснення нарахування та виплати позивачу заробітної плати у спірний період, у тому числі під час визначення посадового окладу позивача протягом спірного періоду діяв в межах повноважень та у спосіб визначений чинним законодавством, тому суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо відсутності підстав для визнання протиправними чи неправомірними дій чи бездіяльності відповідача щодо неналежного розрахунку із позивачем у справі протягом спірного періоду.

При цьому колегія суддів з урахуванням змісту ст. 22 ЦК України погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що недоотриманий на думку позивача розмір заробітної плати не може вважатись збитками у розумінні ст. 22 ЦК України, і як наслідок не може вважатись матеріальною шкодою.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно та повно з`ясував усі суттєві обставини справи, застосував при вирішенні цього спору норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини, та актуальну правозастосовну практику Верховного Суду, і постановив у цій справі правильне рішення про відмову позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову через його необґрунтованість та безпідставність.

Тому враховуючи, що апеляційним судом під час розгляду даної справи не було встановлено порушень чи неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваної судового рішення , колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 07.10.2021р. у цій адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди заявника апеляційної скарги з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, і не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 311,315,316,321,322 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.10.2021р. у справі №280/5570/21 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у строки та в порядку, які встановлені ст.ст. 329,331 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 11.01.2022р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя В.Є. Чередниченко

суддя О.М. Панченко