Справа № 160/14671/21
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 160/14671/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 р. (суддя: Ніколайчук С.В.) в адміністративній справі №160/14671/21 за позовом ОСОБА_1 до Межиріцької сільської ради, про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Межиріцької сільської ради №353-6/УІІІ від 30 березня 2021 р. про відмову йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо приватизації земельної ділянки комунальної власності, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, у розмірі земельної частки (паю), розташованої на території Межиріцької сільської ради; зобов`язати Межиріцьку сільську раду надати йому відповідний дозвіл.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що він є засновником, головою та членом ФГ «БАЛАК В. Є.». На загальних зборах членів фермерського господарства прийнято рішення про приватизацію земельної ділянки, загальною площею 196 га, кадастровий номер :01:001:1276, що знаходиться на території Межиріцької сільської ради, яка була надана в оренду для ведення фермерського господарства. 01 квітня 2020 р. та 08 січня 2021 р. він звертався до відповідача з заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо приватизації вищезазначеної земельної ділянки, у розмірі земельної частки (паю). Рішенням №353-6/УІІІ 30 березня 2021 р. Межиріцькою сільською радою у наданні йому даного дозволу відмовлено.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено частково. Суд визнав протиправним та скасував рішення відповідача №353-6/VІІІ від 30 березня 2021 р. та визначив йому зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо приватизації земельної ділянки комунальної власності, у розмірі земельної частки (паю), розташованої на території Межиріцької сільської ради, та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку ОСОБА_1 . Посилаючись на порушення норм матеріального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визначення Межиріцькій сільській раді зобов`язання надати йому дозвіл на розробку

проекту землеустрою щодо приватизації земельної ділянки комунальної власності, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, у розмірі земельної частки (паю), розташованої на території Межиріцької сільської ради, та прийняти в цій частині нове рішення, яким дані позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про помилковість висновку суду першої інстанції про неможливість встручання у спірних правовідносинах у дискреційні повноваження відповідача.

У поданому до апеляційного суду відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції скасувати в повному обсязі, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального права.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно

до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що на загальних зборах членів ФГ «БАЛАК В. Є.» прийнято рішення (протокол №2/20 від 01 квітня 2020 р.) про приватизацію земельної ділянки, загальною площею 196 га, кадастровий номер - :01:001:1276, що знаходиться на території Межиріцької сільської ради, яка була надана ОСОБА_1 в оренду, для ведення фермерського господарства. 01 квітня 2020 р. та 08 січня 2021 р. ОСОБА_1 звертався до Межиріцької сільської ради із клопотаннями про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо приватизації вищезазначеної земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю). Рішенням Межиріцької сільської ради № 353-6/VІІІ від 30 березня 2021 р. у наданні даного дозволу ОСОБА_1 відмовлено, у зв`язку з невідповідністю схеми землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць Межиріцької ОТГ.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач належним чином не мотивував рішення №353-6/УІІІ від 30 березня 2021 р. про відмову позивачу у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо приватизації земельної ділянки, у розмірі земельної частки (паю). Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визначення відповідачу зобов`язання надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо приватизації земельної ділянки, у розмірі земельної частки (паю), суд першої інстанції виходив з того, що дана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути подану ним заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо приватизації земельної ділянки, у розмірі земельної частки (паю).

Колегія суддів звертає увагу, що перевірка в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, згідно приписів статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється апеляційним судом в межах вимог апеляційної скарги, а саме позовної вимоги ОСОБА_1 в частині визначення відповідачу зобов`язання надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо приватизації земельної ділянки, у розмірі земельної частки (паю), що знаходиться на території Межиріцької сільської ради, у задоволенні якої судом було відмовлено.

Скаржник в апеляційній скарзі наполягає на тому, що судом першої інстанції не враховано висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №825/2228/18, згідно якого у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання ухвалити рішення.

Для застосування вказаного правового висновку необхідним є встановлення обставини "наявності визначених законом умов" для зобов`язання судом суб`єкта владних вчинити конкретні дії, у даному випадку, - надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

У позовній заяві позивач, в обґрунтування наявності у нього права, яке порушено відповідачем і яке підлягає захисту, послався на правовий висновок Верховного Суду, сформульований у постанові від 01.10.2020 у справі № 120/4116/19-а, згідно якого правова норма, що міститься у статті 13 Закону України "Про фермерське господарство" надає членам фермерського господарства право на приватизацію земельної ділянки, наданої у користування фермерському господарству. Такими, що надані фермерському господарству вважають і земельні ділянки, надані голові фермерського господарства для його створення.

Колегія суддів звертає увагу, що 03 листопада 2021 р. Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі № 817/1911/17, в якій відступив від висновків, що сформовані та застосовані у постановах від 01.10.2020 у справі № 120/4116/19-а, від 24.11.2020 у справі № 2240/3066/18, від 27.01.2021 у справі № 560/1334/19, від 01.02.2021 у справі № 560/1282/19, від 17.02.2021 у справі № 811/397/18, від 17.08.2021 у справі № 540/1590/19.

Верховний Суд сформулював інший правовий висновок, який полягає у наступному:

"У члена фермерського господарства не виникає право користування земельною ділянкою, яка була надана власником (органом місцевого самоврядування) громадянину (засновнику) у користування для створення такого господарства. Єдиним суб`єктом, який володіє правомочністю користуватися земельною ділянкою, виділеною власником (органом місцевого самоврядування) для створення фермерського господарства, є саме таке фермерське господарство як суб`єкт господарювання. Право на безоплатну передачу у власність земельних ділянок із земель, що надавалися у користування засновнику для створення фермерського господарства, не виникає у жодного члена фермерського господарства, в тому числі засновника. Чинні правові норми Земельного кодексу України та Закону № 973-IV не передбачають права громадянина України використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення фермерського господарства, без створення такого фермерського господарства та його реєстрації. Тому земля, надана в користування громадянину України для створення фермерського господарства, вважається такою, яка передана у користування всьому фермерському господарству. Але при цьому, власник землі залишається незмінним - держава або територіальні громади. Фермерське господарство не має в цьому випадку документу, який засвідчував би державну реєстрацію права на землю (права постійного користування) на відміну від громадянина, який отримав земельну ділянку у користування та зареєстрував належним чином такий правочин. Отже, члени фермерських господарств, у тому числі засновник (який отримав земельну ділянку у користування для створення такого фермерського господарства), можуть отримати безоплатно у приватну власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) із земель державної та комунальної власності у порядку, передбаченому ЗК України, та лише після припинення права власності чи користування такими земельними ділянками у визначеному законом порядку".

Зважаючи на наведений правовий висновок Верховного Суду, колегія суддів вважає, що підстави для зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою відсутні, оскільки останнім не надано доказів на підтвердження припинення права користування ФГ " ОСОБА_2 " земельною ділянкою, загальною площею 196 га, кадастровий номер :01:001:1276, що знаходиться на території Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області на підставі договору оренди № б/н від 30.08.2016.

При цьому, колегія суддів враховує, що рішення суду першої інстанції в частині, якою скасовано рішення Межиріцької сільської ради №353-6/УІІІ від 30 березня 2021 р, відповідачем в апеляційному порядку не оскаржено. Відтак, підстави для перевірки в апеляційному порядку рішення суду в цій частині у колегії суддів відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 р. в адміністративній справі №160/14671/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 02 лютого 2022 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук