Справа № 340/1790/21
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 січня 2022 року м. Дніпросправа № 340/1790/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чумака С.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року в адміністративній справі №340/1790/21 (головуючий суддя першої інстанції Дегтярьова С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби Безпеки України в Кіровоградській області, (третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області) про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 14.04.2021 року звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Служби Безпеки України в Кіровоградській області (третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області), в якому просив визнати протиправними дії відповідача, вчинені за листом Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області №3520/742/3520.1-20 від 30.07.2020 року, при перевірці його особи за межами строку та з розголошенням інформації про його персональні дані та викладення в листі №С1/КР/8941/НТ від 28.11.2020 року недостовірної інформації.

В обгрунтування позовної заяви зазначено, що позивач звернувся із заявою для оформлення дозволу на імміграцію в Україну до Знам`янського районного відділу Управління ДМС України в Кіровоградській області з відповідними документами. Рішенням №6234 від 04.01.2021 року позивачу відмовлено у наданні такого дозволу на підставі п.6 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію». Позивач зазначає, що йому стало відомо, що таке рішення прийняте, зокрема, на підставі інформації УСБУ в Кіровоградській області, викладеної в листі №С1/КР/8941/НТ від 28.11.2020 року. Перевірку, про яку йдеться в листі УСБУ в Кіровоградській області, здійснено поза межами строків та з розголошенням персональних даних, а в листі викладено недостовірну інформацію. Позивач вважає такі дії протиправними та стверджує, що в зв`язку з поданою УСБУ в Кіровоградській області інформацією йому протиправно відмовлено в наданні дозволу на імміграцію на підставі п.6 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію».

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог з підстав зазначених в позові

Відповідач та третя особа відзиви на апеляційну скаргу не подали.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, в суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач ОСОБА_2 є громадянином республіки Вірменія (а.с.6-8).

Позивач 28.07.2020 року звернувся до Знам`янського районного відділу Управління ДМС України в Кіровоградській області із заявою для оформлення дозволу на імміграцію в Україну.

Рішенням Знам`янського районного відділу Управління ДМС України в Кіровоградській області №6234 від 04.01.2021 року позивачу відмовлено у наданні такого дозволу на підставі п.6 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію» (а.с.10).

Як зазначає позивач, підставою прийняття такого рішення був, зокрема, лист УСБУ в Кіровоградській області від 28.11.2020 року №С1/КР/8941/НТ, в якому вказано, що позивач є активним представником етнічного організованого злочинного угрупування, що діє на території м.Знам`янка, приймає участь у протиправних діях злочинного характеру, пов`язаних з вимаганням грошових коштів, заподіяння тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, погрозою вбивством, незаконного позбавлення волі осіб, інших злочинів. Тривалий час перебуває на території України з порушенням міграційного законодавства. Також в листі вказано, що ОСОБА_3 звернувся до Знам`янського міського суду Кіровоградської області з метою встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини виключно через те, що до нього могли бути застосовані заходи адміністративного примусу. Фактично ж своїх батьківських обов`язків не виконує. Крім того, в листі вказано, що у зв`язку з тим, що дії ОСОБА_4 становлять загрозу національній безпеці та громадському порядку в Україні, доцільно відмовити йому у наданні дозволу на імміграцію (а.с.12, 13, 14).

Обставини щодо несвоєчасного надання відповідачем Знам`янському районному відділу Управління ДМС України в Кіровоградській області вказаної інформації, недостовірність її змісту, яка вплинула на рішення про відмову в наданні дозволу на імміграцію, а також розголошення персональних даних позивача під час збору такої інформації, стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що в процедурі отримання від органів СБУ інформації про особу, яка подала заяву на отримання дозволу на імміграцію, в правовідносинах, що розглядаються, питання дотримання строків листування між відповідачем та органом ДМС стосуються суто їх внутрішньої діяльності та компетенції, а тому ніяким чином права позивача не порушують. У випадку порушення строків розгляду заяви на отримання дозволу на імміграцію через несвоєчасне надання органом СБУ відповідної інформації, таке питання може бути порушене в суді позивачем, але в провадженні щодо оскарження бездіяльності (дій) органу ДМС. Також суд зазначив, що позивачем не надано суду документальних доказів в обґрунтування розголошення персональних даних позивача. Крім того, суд вказав, що позов про скасування рішення Знам`янського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області №6234 від 04.01.2021 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну перебуває на розгляді в Кіровоградському окружному адміністративному суді, а тому, аргументи щодо безпідставності інформації, наданої УСБУ в Кіровоградській області, повинні бути перевірені в провадженні про оскарження рішення, так як сам по собі лист Управління служби безпеки України в Кіровоградській області не є тією дією, яка порушує право позивача.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Частиною першою статті 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства врегульовано Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року №2491-III (далі по тексту - Закон №2491).

Статтею 1 Закону №2491 визначено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону №2491 заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Згідно з частиною одинадцятою статті 9 Закону №2491 термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.

Пунктом 6 частини першої статті 10 Закону №2491 встановлено, що дозвіл на імміграцію не надається, зокрема, в інших випадках, передбачених законами України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року №1983 (далі по тексту - Порядок №1983).

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Порядку №1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають, зокрема, територіальні підрозділи ДМС (далі - територіальні підрозділи) - стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС або територіальний орган), - одного з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітей і батьків громадян України.

Пунктом 9 Порядку №1983 передбачено, що МВС, органи Національної поліції, СБУ та її регіональні органи, Держприкордонслужба відповідно до компетенції вживають у місячний строк за зверненням ДМС, її територіальних органів та територіальних підрозділів заходи, зокрема, щодо виявлення серед осіб, які подали заяву про надання дозволу на імміграцію, таких, яким дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до статті 10 Закону України «Про імміграцію».

Відповідно до пункту 12 Порядку №1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Пунктом 14 Порядку №1983 передбачено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби. МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит. Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.

З наведених норм вбачається, що в процедурі отримання від органів СБУ інформації про особу, яка подала заяву на отримання дозволу на імміграцію, в правовідносинах, що розглядаються, питання дотримання строків листування між відповідачем та органом ДМС стосуються суто внутрішньої діяльності та компетенції вказаних органів та не впливає на права чи інтереси позивача.

Питання порушення строків розгляду заяви позивача на отримання дозволу на імміграцію може бути предметом розгляду лише у відношеннях позивача та Знам`янського районного відділу Управління ДМС України в Кіровоградській області, рішення якого за №6234 від 04.01.2021 року про відмову у наданні такого дозволу оскаржується позивачем в Кіровоградському окружному адміністративному суді у справі №340/241/21.

Крім того, відповідно до пункту 16 Порядку № 1983 саме територіальні органи і підрозділи (в даному випадку Знам`янський районний відділ Управління ДМС України в Кіровоградській області) після отримання документів, (в тому числі від УСБУ в Кіровоградській області) аналізує отриману від органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Згідно статті 15 Закону №2491 дії та бездіяльність посадових і службових осіб, які порушують порядок та строки розгляду заяв про надання дозволу на імміграцію, рішення, прийняті центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, можуть бути оскаржені у встановленому порядку до суду.

Ані вказаним Законом №2491, ані Порядком №1983 не передбачено оскарження дій МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби. МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба по збору інформації на звернення ДМС, її територіальних органів та територіальних підрозділів, зокрема, щодо виявлення серед осіб, які подали заяву про надання дозволу на імміграцію, таких, яким дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до статті 10 Закону України «Про імміграцію».

Вказаними нормативними актами встановлена компетенція відповідача щодо збору такої інформації.

Оскільки питання щодо прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу відповідно до законодавства належить до вирішення виключно органом ДМС після здійснення аналізу та оцінки отриманої інформації, в тому числі, і інформації від органів СБУ, апеляційний суд вважає, що доводи позивача з приводу протиправності та недостовірності інформації, викладеної Управлінням служби безпеки України в Кіровоградській області в листі №С1/КР/8941/НТ від 28.11.2020 року при перевірці його особи може бути предметом розгляду та проаналізована в провадженні справи про визнання протиправним та скасування рішення Знам`янського районного відділу Управління ДМС України в Кіровоградській області №6234 від 04.01.2021 року про відмову позивачу у наданні дозволу на імміграцію, як вірно зазначив і суд першої інстанції.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року в адміністративній справі №340/1790/21 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року в адміністративній справі №340/1790/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.Ю. Чумак