Справа № 280/5734/21
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2022-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 280/5734/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

за участю секретаря судового засідання Солодкова К.А.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.10.2021 ( суддя першої інстанції Кисіль Р.В.) в адміністративній справі №280/5734/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 11.06.2020 по 13.05.2021 у розмірі 2 555 992,4221 грн., оскільки рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі №280/378/20 задоволено його позов до Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора, яким визнано протиправним та скасоване рішення другої кадрової комісії № 11 від 05.12.2019 року Про неуспішне проходження прокурором атестації; визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 21 грудня 2019 № 2084ц про звільнення позивача з посади заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України та органів прокуратури; поновлено позивача в Офісі Генерального прокурора на посаді рівнозначній посаді заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 25.12.2019 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року у задоволені позову відмовлено.

З апеляційною скаргою звернувся позивач, в якій посилаючись на обставини викладені в обґрунтування позову просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позов.

В судову засіданні підтримав свою позицію.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Під час апеляційного перегляду справи встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі №280/378/20 був задоволений його позов до Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора: визнано протиправним та скасоване рішення другої кадрової комісії № 11 від 05.12.2019 року Про неуспішне проходження прокурором атестації; визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 21 грудня 2019 № 2084ц про звільнення позивача з посади заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України та органів прокуратури; поновлено позивача в Офісі Генерального прокурора на посаді рівнозначній посаді заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 25.12.2019 року.

Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 828041,07 грн. без урахування обов`язкових відрахувань.

Зазначене судове рішення в частині поновлення позивача на посаді та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць допущене до негайного виконання.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.11.2020 закрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора на зазначене судове рішення. Відтак, зазначене судове рішення набрало законної сили 16.11.2020.

Відповідачем рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 тривалий час не виконувалось.

На виконання постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції від 20.04.2021 ВП №65220082 Генеральним прокурором підписано наказ №567ц від 14.05.2021, яким поновлено позивача на посаді заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України. Зазначає, що зазначеним наказом не виконане в повному обсязі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 в частині поновлення позивача, оскільки судовим рішенням позивача поновлено на посаді в Офісі Генерального прокурора та Генеральна прокуратура України з 02.01.2020 не функціонує у зв`язку із її перейменуванням на Офіс Генерального прокурора (наказ Генерального прокурора від 23.12.2019 №351).

Оскільки рішення суду відповідачем не виконане негайно, то вважає, що з відповідача має бути стягнутий на користь позивача середній заробіток за час невиконання судового рішення за період з 11.06.2020 (день, наступний за днем ухвалення судового рішення про поновлення на роботі) по 13.05.2021 (день, що передує дню поновлення позивача на посаді в Генеральній прокуратурі України).

Після набрання рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 законної сили позивач неодноразово звертався до відповідача щодо поновлення його на роботі в Офісі Генерального прокурора, в тому числі із заявами в яких надавав згоду на його призначення на різні посади в Офісі Генерального прокурора. Крім того, запитував інформацію про наявність вакантних посад в Офісі Генерального прокурора.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С. від 20.04.2021 було відкрите виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі №280/378/20 в частині поновлення позивача на посаді в Офісі Генерального прокурора, за виконавчим листом від 12.06.2020.

Наказом Генерального прокурора від 14.05.2021 №567ц, виданим на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020, постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження ВП №65220082 від 20.04.2021 у справі №280/378/20: скасовано наказ Генерального прокурора від 21.12.2019 №2084ц про звільнення позивача з посади заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України; поновлено позивача на посаді заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України з 25.12.2019.

13.04.2020 позивачем був укладений контракт про проходження військової служби у Службі безпеки України терміном дії з 13.04.2020 по 12.04.2025.

18.05.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про його увільнення від обов`язків заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України у зв`язку із проходженням військової служби у Службі безпеки України, на підставі ст. 119 КЗпП України, із збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку.

Наказом Генерального прокурора від 18.05.2021 №599ц позивача було увільнено з 18.05.2021 від виконання службових обов`язків на посаді заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України у зв`язку з прийняттям його на військову службу за контрактом, збережено за позивачем посаду та середній заробіток за період з 18.05.2021 по 12.04.2025.

У зв`язку із невиконанням рішення суду щодо поновлення на роботі у період з 11.06.2020 по 13.05.2021 позивач звернувся до суду із цим позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції виховдив з того, що в даному випадку суд позбавлений можливості встановити період затримки виконання відповідачем рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі №280/378/20, оскільки відсутня кінцева дата до якої слід визначити такий період (така дата станом на час вирішення даної справи не настала внаслідок відсутності наказу відповідача про поновлення позивача на відповідній посаді в Офісі Генерального прокурора), Отже, за відсутності кінцевої дати для здійснення розрахунку періоду невиконання рішення суду про поновлення на роботі станом на час вирішення цієї справи неможливо визначити розмір середнього заробітку за час невиконання рішення суду, який належить стягнути на користь позивача з відповідача. При цьому визначений позивачем строк невиконання рішення суду з 11.06.2020 по 13.05.2021 очевидно не відповідає обставинам справи, оскільки станом на кінцеву дату цього періоду і станом на дату вирішення цієї справи рішення суду лишається на виконаним, а з урахуванням правової позиції Верховного Суду суд зобов`язаний визначити період затримки виконання судового рішення, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених в обґрунтування позиції позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 65 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Законодавством передбачено обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів особи, що звернулася за захистом цього права.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Правова позиція в аналогічних справах була викладена Верховним Суд у постановах від 17.03.2021 у справі № 820/2193/18, від 26.02.2020 у справі № 702/725/17, від 17.06.2020 у справі № 521/1892/18, від 06.12.2018 у справі № 465/4679/16.

Повне виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі № 709/1465/19.

Статтею 129-1 Конституції України закріплено обов`язковість виконання судового рішення.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частиною другою статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Право на компенсацію заробітку, втраченого за час виконання судового рішення про поновлення на роботі встановлено статтею 236 КЗпП України, відповідно до якої у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Як вбачається з матеріалів справи, Наказом Генерального прокурора від 14.05.2021 №567ц, виданим на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 поновлено позивача на посаді заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України з 25.12.2019 року.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Аналогічна правова позиція викладена у постанова Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №802/1183/16-а та від 05 березня 2020 року у справі №280/360/19.

У пункті 38 постанови від 06.08.2019 у справі № 0640/4691/18, Верховний Суд, скасовуючи судові рішення, звернув увагу судів першої та апеляційної інстанції на необхідність суворого дотримання положень пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, згідно з яким, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, шо враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Коефіцієнт підвищення визначається шляхом ділення тарифної ставки (посадового окладу), встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (посадовий оклад), що була встановлена до підвищення.

Відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" № 505, працівникам (прокурорам) Генеральної прокуратури України у тому числі позивачу, було встановлено оклад у розмірі 7 140, 00 грн., який був чинним і на момент звільнення останнього, а тому повинен застосовуватися під час визначення коефіцієнту підвищення при черговому обчисленні середньої заробітної плати, приймаючи до уваги також і те, що саме зазначений оклад було використано при вищевказаному розрахунку його середньоденної заробітної плати.

Відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 за № 1155 "Про умови оплати праці прокурорів" який набрав чинності 16.01.2020, посадовий оклад прокурора Офісу Генерального прокурора, було підвищено. Ураховуючи, що коефіцієнт підвищення визначається шляхом ділення посадового окладу, встановленого працівнику (прокурор відділу) після підвищення, на посадовий оклад, що був встановлений до підвищення, тому в даному випадку правомірним є висновок, стосовно того, що суд позбавлений можливості встановити період затримки виконання відповідачем рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі №280/378/20, оскільки відсутня кінцева дата до якої слід визначити такий період (така дата станом на час вирішення даної справи не настала внаслідок відсутності наказу відповідача про поновлення позивача на відповідній посаді в Офісі Генерального прокурора).

Доречно звернути увагу, що у даній справі, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року у справі № 280/378/20 про поновлення позивача на роботі, виконано, але поновлення відбулося не на посаді в Офісі Генерального прокурора, як зазначено в резолютивній частині рішення, отже зазначене вказує не на затримку виконання судового рішення, а на його невиконання або неналежне виконання.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволені позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.10.2021 в адміністративній справі №280/5734/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 лютого 2022 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва