Справа № 340/3551/21
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 340/3551/21
(суддя Казанчук Г.П., м. Кропивницький)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства «Арміра» на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року у справі №340/3551/21 за позовом приватного підприємства «Арміра» до Головного управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Арміра» 02 липня 2021 року звернулося до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Житомирській області згідно з яким, просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 03.06.2021 року № ЖИ26/ЖТ1515/69/АВ/П/ТД-ФС.

Позов обґрунтовано тим, що посадовими особами відповідача порушено порядок проведення інспекційного відвідування, оскільки всупереч вимогам Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності"» та Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №823 від 21.08.2019 року, позивач не був належним чином повідомлений про призначення та проведення цього позапланового заходу, оскільки відповідач не надав та не ознайомив позивача, а ні з наказом на перевірку, а ні з посвідченням на проведення заходу, що порушило права позивача. Також позивач зазначає про те, що йому невідомо, яка з визначених п. 5 Порядку № 823, підстав стала підставою для здійснення позапланового інспекційного відвідування, що є не лише порушенням норм чинного законодавства, але й порушує права позивача щодо обізнаності та передбачуваності.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що призначення позапланового заходу здійснено у порядок та спосіб визначений законами, а відтак доводи позивача щодо протиправності призначення позапланового заходу є безпідставними, а тому такі доводи не можуть слугувати підставою для скасування спірної постанови про накладення штрафу. Також, суд першої інстанції зробив висновок про те, що відповідачем не було допущено порушень під час призначення та проведення інспекційного заходу, яке б вплинуло на суть та зміст порушення за яке спірною постановою до позивача застосований штраф.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що Порядок №823 не може застосовуватися до спірних відносин, оскільки він скасований рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.04.2021 року, а тому позивач з посиланнями на практику Верховного суду вважає, що неможливо застосовувати нормативно-правовий документ, який був визнаний судовим рішенням незаконним. Також зазначає про те, що предметом перевірки здійсненої на підставі звернення особи може бути лише порушення правил оформлення трудових відносин саме з цією особою. Крім того, скаржник зазначає про те, що суд першої інстанції взагалі не дослідив обставини дотримання відповідачем порядку застосування штрафу зважаючи на те, що відповідач не повідомив належним чином позивача про одержання документів, а також про час та місце проведення розгляду справи про накладення штрафу.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, відповідач посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що під час інспекційного відвідування позивача за результатом якого складно акт від 26 травня 2021 року №ЖТ1515/69/АВ встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до наданих усних та письмових пояснень працюють охоронцями з 25.05.2021 року на підприємстві позивача та допущені до роботи з режимом роботи з 23:00 до 15:00. Акт містить приписку ревізора про те, що у зв`язку з неможливістю особистого вручення акта направлено об`єкту відвідування рекомендований листом із повідомленням про вручення із описом (а.с.39-47).

Також, за наслідками інспекційного відвідування складений припис №ЖТ1515/69/АВ/П від 26.05.2021 року, яким вимогалось усунути порушення встановлені в акті перевірки.

Згідно з повідомленням ПП «Арміра» від 28 травня 2021 року вимоги припису виконані, а саме: працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прийнято на роботу шляхом направлення повідомлення про прийняття працівників на роботу від 26.05.2021 року до органів ДФС та видання наказів про прийняття на роботу №66-К та №67-К від 26.05.2021 року (а.с. 53).

Згідно з постановою про накладення штрафу від 03 червня 2021 року №ЖИ26/ЖТ1515/69/АВ/П/ТД-ФС заступником начальника ГУ Держпраці у Житомирській області, на підставі акта інспекційного відвідування від 26.05.2021 №ЖТ1515/69/АВ, керуючись статтею 265 КЗпП України, статтею 53 Закону України «Про зайнятість населення», частиною третьою статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, та на підставі абз.2 ч.2. ст.265 КЗпП України, накладено на ПП «Арміра» штраф у розмірі 120000 гривень (а.с.11-12).

Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 259 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно із положеннями статті 1 Закону України «Про охорону праці» працівник це виключно та особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).

Визначення трудового договору міститься у статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Абзацом другим цієї частини статті 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до відповідальності стали обставини встановлені під час інспекційного відвідування, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 допущені до роботи без оформлення трудового договору (контракту) та повідомлення ДПС про прийняття працівника на роботу.

Між тим, позивач у позові взагалі не акцентує увагу на суті, встановлених порушень, при цьому, зазначає лише про процедурні порушення, які, як на думку позивача, мали місце.

Щодо доводів позивача про порушення процедури призначення та проведення інспекційного заходу, суд зазначає наступне.

Спірні у цій справі правовідносини урегульовані, зокрема, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року№877-V (надалі Закон №877-V), статтею 259 КЗпП України, а також Постановою Кабінету Міністрів України №823 від 21.08.2019 року «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю» якою затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (надалі - Порядок №823).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2) від 21 серпня 2019 року № 823 «Про порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю». Зазначене судове рішення згідно з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року набрало законної сили.

За змістом частини 2 статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Враховуючи те, що, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року у справі № 640/17424/19 не містить жодних застережень з цього приводу, то постанова КМУ №823 вважається такою, що втратила чинність з дня набрання законної сили цим судовим рішенням, тобто 14.09.2021 року, як наслідок, норми вказаного вище акта Уряду України підлягають застосуванню до спірних правовідносин, як такі, що були чинними на момент їх виникнення.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що положення скасованої судовим рішенням постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 не можуть застосовуватися до спірних відносин через їх скасування, оскільки на час виникнення спірних відносин зазначена постанова була чинною, а з урахуванням положень статті 265 КАС України, такий нормативно-правовий акт втратив чинність з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, тобто з 14.09.2021 року. Також суд апеляційної інстанції вважає помилковими посилання позивача в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 23.05.2019 року у справі №910/5098/18, від 18.03.2019 року у справі №910/5244/18, від 20.03.2019 року у справі №910/7715/18, від 18.04.2019 року у справі №910/5105/18, від 12.03.2019 року у справі №913/204/18, оскільки зазначені справи мали інший предмет спору та інше правове регулювання.

Преамбулою до Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 року №877-V (надалі - Закон №877-V) визначені правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

За визначенням статті 1 Закону №877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

В свою чергу, за змістом частини 4 статті 2 Закону №877-V заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону ( частина третя статті 2 Закону №877-V).

Статтею 3 цього ж закону визначені основні принципи державного нагляду (контролю) та встановлено, що державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами: пріоритетності безпеки у питаннях життя і здоров`я людини, функціонування і розвитку суспільства, середовища проживання і життєдіяльності перед будь-якими іншими інтересами і цілями у сфері господарської діяльності; підконтрольності і підзвітності органу державного нагляду (контролю) відповідним органам державної влади; рівності прав і законних інтересів усіх суб`єктів господарювання; гарантування прав та законних інтересів кожного суб`єкта господарювання; об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), неприпустимості проведення перевірок суб`єктів господарювання за анонімними та іншими безпідставними заявами, а також невідворотності відповідальності осіб за подання таких заяв; здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом; відкритості, прозорості, плановості й системності державного нагляду (контролю); неприпустимості дублювання повноважень органів державного нагляду (контролю) та неприпустимості здійснення заходів державного нагляду (контролю) різними органами державного нагляду (контролю) з одного й того самого питання; невтручання органу державного нагляду (контролю) у діяльність суб`єкта господарювання, якщо вона здійснюється в межах закону; відповідальності органу державного нагляду (контролю) та його посадових осіб за шкоду, заподіяну суб`єкту господарювання внаслідок порушення вимог законодавства, порушення прав та законних інтересів суб`єкта господарювання; дотримання умов міжнародних договорів України; незалежності органів державного нагляду (контролю) від політичних партій та будь-яких інших об`єднань громадян; наявності одного органу державного нагляду (контролю) у складі центрального органу виконавчої влади; презумпції правомірності діяльності суб`єкта господарювання у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків суб`єкта господарювання та/або повноважень органу державного нагляду (контролю); орієнтованості державного нагляду (контролю) на запобігання правопорушенням у сфері господарської діяльності; недопущення встановлення планових показників чи будь-якого іншого планування щодо притягнення суб`єктів господарювання до відповідальності та застосування до них санкцій; здійснення державного нагляду (контролю) на основі принципу оцінки ризиків та доцільності.

Крім того, частиною 4 статті 4 Закону №877-V передбачено, що виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Підставами для здійснення позапланових заходів згідно з частиною 1 статті 6 Закону №877-V є, зокрема: звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу. У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом; неподання суб`єктом господарювання документів обов`язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів; доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави; настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання.

Частиною ж 2-4 статті 6 Закону №877-V визначено, що проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

Суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Строк здійснення позапланового заходу не може перевищувати десяти робочих днів, а щодо суб`єктів малого підприємництва - двох робочих днів.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, Державна служба України з питань праці (далі також - Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На виконання частини 1 статті 259 КЗпП України Кабінет Міністрів України постановою від 21 серпня 2019 р. № 823 затвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (надалі Порядок №823), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).

Як випливає зі змісту пункту 2 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

В наказі на проведення інспекційного заходу відповідачем вказана підстава відвідування: підпункт 2,3 пункту 5 Порядку 823 та звернення №367 від 17.05.2021 року (а.с.33).

У підпунктах 2,3 пункту 5 Порядку №823 зазначено, що підставами для здійснення інспекційних відвідувань є звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту.

Отже, підставою для проведення позапланового заходу стала заява ОСОБА_3 про те, що він працював в ПП «Арміра» охоронцем «ТНК Граніт» м. Коростень вул. Броварська,40 без виплати за роботу заробітної плати з лютого по квітень 2021 року та умови праці були не нормальні та принесли шкоду здоров`ю (а.с.32).

Направляючи зазначену заяву Державна Служби України з питань праці листом №3261/3.1/4.5-ЗВ-21 від 17.05.2021 року зазначила про погодження проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) у ПрАТ «ТНК «Граніт» за зверненням ОСОБА_3 (а.с.31), що і є фактичне погодження на проведення перевірки в силу приписів частини 1 статті 6 Закону №877 позивача, так як в заяві ОСОБА_3 зазначено про те, що він працював в ПП «Арміра».

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що звернення є підставою для проведення позапланового заходу державного нагляду та зазначені норми не обмежують контролюючий орган у здійсненні перевірки дотримання трудового законодавства виключно по відношенню до заявника.

Крім того, абзацом третім статті 1 Закону №877 визначено, що заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Інспекційне відвідування як форма здійснення заходу державного контролю передбачена Конвенцією Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі та Конвенцією Міжнародної організації праці №129 1969 року про інспекцію праці у сільському господарстві, даними міжнародними актами визначається правомірність факту наявності та проведення такого заходу контролю органами державної влади.

При цьому процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами та фізичними особами, які використовують найману працю, з урахуванням особливостей вищезазначеними Конвенціями та Законом України ''Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності'' визначено Порядком №823, яким передбачено, що заходи державного контролю додержання законодавства про працю здійснюється у формі інспекційних відвідувань.

Частиною 3 статті 6 Закону №877 визначено, що суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Аналізуючи вищезазначене законодавство, що регулює спірні відносини, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що вони не встановлюють законодавчого обов`язку надавати під час інспекційного заходу суб`єкту господарювання копії документів, що слугували підставою для її призначення, натомість є обов`язок надати копії направлення.

Тобто, призначення позапланового заходу здійснено у порядок та спосіб визначений законами, а відтак суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що доводи позивача щодо протиправності призначення позапланового заходу є безпідставними, а тому такі доводи не можуть слугувати підставою для скасування спірної постанови про накладення штрафу.

Пунктом 8 Порядку №823 визначено, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності).

25.05.2021 року було розпочато захід державного контролю у формі інспекційного відвідування у позивача за місцем здійснення господарської діяльності, який тривав протягом двох днів, під час якого посадові особи відповідача вручили направлення уповноваженій особі позивача та пред`явили своє службове посвідчення, що підтверджується підписом ОСОБА_2 (особи, яка була допущена до роботи без відповідного оформлення) на направленні на проведення заходу державного контролю (а.с.34). Інспекційний захід проводився за місцем здійснення господарської діяльності позивача (Житомирська область, Коростенський район, село Білошиці), при тому, що позивач зареєстрований за адресою в місті Кропивницькому, тобто на відстані більш як 450 км, тому в об`єктивній дійсності керівника ПП «Арміра» на охоронному об`єкті не було, а відтак вручення направлення та пред`явлення службового посвідчення особі, яка від імені ПП «Арміра» виконувала роботу по охороні об`єкту ОСОБА_2 в розумінні пункту 8 Порядку №823 і є «вручення уповноваженій особі».

Щодо доводів позивача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не дослідив обставини дотримання відповідачем порядку застосування штрафу зважаючи на те, що відповідач не повідомив належним чином позивача про час та місце проведення розгляду справи про накладення штрафу, суд апеляційної інстанції зауважує, що ці обставини не були підставами позову та відповідач під час розгляду цієї справи судом першої інстанції правомірній таких дій не доводив.

Європейський суд з прав людини у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) зазначив що «жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті домогтися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду…».

Оскільки зазначене питання не було підставою позову та судом першої інстанції не досліджувалося, при цьому позивач в апеляційній скарзі не зазначає обставин які б прямо вказували на порушення відповідачем такого порядку, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що зазначені доводи апеляційної скарги не спростовуються висновків суду першої інстанції зроблених у цій справі.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Арміра» - залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року у справі №340/3551/21 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 08 лютого 2022 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко