Справа № 140/1865/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 140/1865/19 Суддя першої інстанції: Шевченко Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Губської Л.В.,

при секретарі - Закревській І.Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Аванта» на прийняте за правилами загального позовного провадження у письмовому провадженні рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Волинській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Аванта» про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2019 року Головне управління ДПС у Волинській області (далі - Позивач, ГУ ДПС у Волинській області) звернулося до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Аванта» (далі - Відповідач, ТОВ «ТД «Аванта») про стягнення з ТОВ «ТД Аванта» заборгованості з фінансових санкцій у сумі 30 000,00 грн до місцевого бюджету міста Луцьк.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 справу передано до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2021 позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість із сплати штрафних санкцій виникла у Відповідача на підставі рішень про застосування штрафних санкцій за порушення норм Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», які у судовому порядку визнані правомірними, а тому за відсутності доказів сплати указаних коштів вони підлягають стягненню у судовому порядку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та винести нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було забезпечено можливість надати ТОВ «ТД «Аванта» матеріали справи на ознайомлення або отримати їх копії. Крім того, наголошує, що судом залишено поза увагою порушення ГУ ДПС у Волинській області порядку стягнення податкового боргу, передбаченого ПК України, оскільки у справі відсутні докази формування та направлення Відповідачу податкової вимоги.

Після усунення визначених в ухвалі від 08.11.2021 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2021 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 26.01.2022.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДПС у Волинській області просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального і процесуального права, а при стягнені штрафних санкцій, що нараховані згідно Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», направлення податкової вимоги не передбачено.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2022 повернуто без розгляду клопотання ГУ ДПС у Волинській області про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції з підстав незабезпечення його підписання в установлений КАС України спосіб.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2022 відмовлено у задоволенні клопотання ГУ ДПС у Волинській області з підстав подання клопотання з порушенням встановленого ч. 2 ст. 195 КАС України п`ятиденного строку.

Щодо заявленого клопотання ГУ ДПС у Волинській області про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване тим, що у судове засідання неможливо прибути внаслідок запровадження карантинних обмежень, ускладнення погодних умов та неотриманням апеляційної скарги, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Разом з тим, судовою колегією враховується, що обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи не визнавалася.

При цьому судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, копію ухвали про призначення справи до розгляду, копію апеляційної скарги та повістку-повідомлення про призначене на 26.01.2022 судове засідання ГУ ДПС у Волинській області отримало 28.12.2021 (186-187). Отже, Позивач мав достатньо часу для підготовки та подання клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції. Разом з тим, як встановлено в ухвалах суду від 24.01.2022 та від 26.01.2022, обидва клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції були подані менш ніж за п`ять днів до судового засідання, що не узгоджується з приписами ч. 2 ст. 195 КАС України.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що відзив на апеляційну скаргу ТОВ «ТД «Аванта» направлено ГУ ДПС у Волинській області на адресу суду апеляційної інстанції 17.01.2022 (а.с. 189-193), що робить неспроможним посилання Позивача на те, що копія апеляційної скарги на адресу контролюючого органу не надходила.

За таких обставин, зважаючи на відсутність підстав для визнання поважними викладених у клопотанні причин для відкладення розгляду справи, а також з огляду на визначені ст. 309 КАС України строки її розгляду, судовою колегією відмовлено у задоволенні заявленого клопотання.

Щодо клопотання ТОВ «ТД «Аванта» про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням у Волинській області з 08.11.2021 червоного рівня епідеміологічної небезпеки та неможливості пересування регіоном без визначених законодавством документів судова колегія зазначає, що останнє направлено до суду електронною поштою, не підписано кваліфікованим електронним підписом, а відтак не підлягає розгляду як таке, що не підписано в установлені КАС України порядок і спосіб.

Таким чином, учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ГУ ДФС у Волинській області прийняті:

- рішення про застосування фінансових санкцій від 11.03.2019 №000805-40, яким до ТОВ «ТД «Аванта» на підставі абз. абз. 14, 15 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» накладено штраф у розмірі 20 000,00 грн (а.с. 16);

- рішення про застосування фінансових санкцій від 29.03.2019 №000815-40, яким до ТОВ «ТД «Аванта» на підставі абз. 14 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» накладено штраф у розмірі 10 000,00 грн (а.с. 31).

Указані індивідуальні акти за наслідками судового оскарження були залишені в силі згідно рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.08.2019 у справі №140/1965/19, яке набрало законної сили 19.11.2019, а також постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2020 у справі №140/1890/19, що набрала законної сили 17.01.2020.

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень ст. 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ст. ст. 11-1, 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на чинність рішень про накладення фінансових санкцій та відсутність доказів сплати штрафних санкцій.

Разом з тим, з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (тут і надалі у редакції, яка була чинною на момент прийняття рішень про застосування фінансових санкцій та звернення до суду із позовом про стягнення коштів; далі - Закон) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

Частиною другою статті 17 Закону передбачено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, зокрема:

- оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень (абз. 14);

- роздрібної торгівлі тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів, збільшеними на суми акцизного податку з реалізації через роздрібну торговельну мережу тютюнових виробів, - 100 відсотків вартості наявних у суб`єкта господарювання тютюнових виробів, але не менше 10000 гривень (абз. 15).

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 17 Закону рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

У разі невиконання суб`єктом господарювання рішення органів, зазначених у частині третій цієї статті, сума штрафу стягується на підставі рішення суду.

При цьому, як вірно звернув увагу Апелянт, однак не врахував суд першої інстанції, передбачені відповідними рішеннями суми фінансових санкцій підлягають узгодженню в порядку, встановленому Податковим кодексом України для узгодження грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом. Визначені такими рішеннями суми грошових зобов`язань підлягають сплаті як грошові зобов`язання в розумінні Податкового кодексу України, а своєчасно несплачені суми повинні стягуватися в порядку, передбаченому для стягнення податкового боргу (тобто з обов`язковим направленням платникові податків податкових вимог).

Указана позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 13.01.2021 та від 12.10.2021 у справі № 819/1399/17.

Так, відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно п. п. 95.1 - 95.2 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Приписи абз. 1 п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України визначають, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.3 статті 59 ПК України передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Системний аналіз наведених норм у своєму взаємозв`язку свідчить, що контролюючий орган набуває право на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу (незалежно від виду податку і підстав виникнення податкового боргу) лише у разі, якщо платник податку не сплатив узгоджену суму грошового зобов`язання протягом 60 днів після направлення (вручення) платникові податків податкової вимоги.

Указана позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.06.2021 у справі № 440/4736/19.

Крім того, у постанові від 31.08.2018 у справі №826/14195/16 Верховий Суд підкреслив, що у справах про стягнення податкового боргу предметом доказування є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених ПК України, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, було вірно підкреслено Апелянтом, однак залишено поза увагою суду першої інстанції, ГУ ДПС у Волинській області не було надано доказів, що у зв`язку з виникненням у ТОВ «ТД «Аванта» податкового боргу (у тому числі за рішеннями від 11.03.2019 №000805-40 та від 29.03.2019 №000815-40) останньому контролюючим органом складалася та надсилалася податкова вимога за правилами ст. ст. 58, 59 ПК України. Викладене, з урахуванням наведених вище позицій Верховного Суду та з огляду на поширення на спірні правовідносини загальних правил Податкового кодексу України щодо порядку стягнення податкового боргу контролюючим органом свідчить, що у ГУ ДПС у Волинській області на час звернення до суду із цим позовом не виникло право на вчинення дій із погашення податкового боргу ТОВ «ТД «Аванта» шляхом стягнення коштів у судовому порядку, позаяк доказів складання та направлення податкової вимоги платнику податку контролюючим органом не надано.

Неврахування судом першої інстанції передчасності звернення ГУ ДПС у Волинській області із вказаним позовом з підстав недотримання контролюючим органом вимог ст. ст. 58, 59, 95 ПК України зумовило ухвалення помилкового рішення про обґрунтованість позовних вимог.

Водночас судовою колегією відхиляються посилання Апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині ненадання судом запитуваних ТОВ «ТД «Аванта» матеріалів справи та можливості ознайомитися з ними з огляду на те, що, по-перше, копія позовної заяви та доданих до неї матеріалів надсилалася ГУ ДФС у Волинській області на чинну на той час юридичну адресу підприємства на виконання вимог ч. 2 ст. 161 КАС України (а.с. 33), по-друге, про факт ознайомлення Відповідача із змістом матеріалів справи свідчить подане ним 23.07.2019 клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішеннями судів у справах, у межах яких оскаржувалися рішення від 11.03.2019 №000805-40 та від 29.03.2019 №000815-40 (а.с. 53-71), по-третє, рішення Окружним адміністративним судом міста Києва прийнято 16.09.2021, тобто більш ніж через рік після постановлення ухвали від 21.04.2020 про відмову у направленні ТОВ «ТД «Аванта» копії позову з додатками, однак протягом цього часу Відповідачем не вчинялося жодних дій, спрямованих на ознайомлення з матеріалами справи, які до того ж, як було встановлено вище, були відомі товариству.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище передчасність звернення ГУ ДПС у Волинській області до суду із вказаним позовом, судова колегія приходить до висновку про помилковість твердження Окружного адміністративного міста Києва про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, понесені Відповідачем витрати за подання апеляційної скарги, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 881,50 грн, підлягають присудженню останньому за рахунок бюджетних асигнувань Позивача.

Щодо заявленого контролюючим органом клопотання про заміну Позивача - ГУ ДПС у Волинській області () його правонаступником - ГУ ДПС у Волинській області () судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Зі змісту постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 випливає, що Головне управління ДПС у Волинській області () прийнято рішення ліквідувати.

Згідно абзаців 3-4 пункту 2 указаної постанови встановлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій. Права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Наказом ДПС України від 30.09.2020 №529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено Головне управління ДПС у Волинській області, яке згідно п. 1 затвердженого наказом ДПС України від 12.11.2020 №643 положення є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у Волинській області ().

При цьому, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, запис про створення Головного управління ДПС у Волинській області як відокремленого підрозділу ДПС України здійснено 30.09.2020.

З урахуванням наведеного суд вважає за можливе задовольнити клопотання ГУ ДПС у Волинській області та допустити заміну ГУ ДПС у Волинській області () його правонаступником - ГУ ДПС у Волинській області (код ЄДРПОУ ВП 44106679).

Керуючись ст. ст. 52, 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання Головного управління ДПС у Волинській області про процесуальне правонаступництво - задовольнити.

Допустити заміну Головного управління ДПС у Волинській області () його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Волинській області (код ЄДРПОУ ВП 44106679).

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Аванта» - задовольнити повністю.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська обл., м. Луцьк, Майдан Київський, 4, код ЄДРПОУ ВП 44106679) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Аванта» (04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, 15, ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) гривня 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

Л.В. Губська

Повний текст постанови складено 26 січня 2022 року.