Справа № 580/2430/21
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2430/21 Суддя (судді) першої інстанції: Гарань С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Ганечко О.М., Василенка Я.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності, як фізичною особою-підприємцем з 21.01.2000 по 31.12.2003 включно;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності, як фізичною особою-підприємцем з 21.01.2000 по 31.12.2003 включно.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності, як фізичною особою-підприємцем з 21.01.2000 по 30.06.2000, з 01.07.2001 по 31.12.2001, з 01.04.2002 по 31.12.2002, з 01.01.2003 по 31.03.2003, з 01.07.2003 по 30.09.2003.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності, як фізичною особою-підприємцем з 21.01.2000 по 30.06.2000, з 01.07.2001 по 31.12.2001, з 01.04.2002 по 31.12.2002, з 01.01.2003 по 31.03.2003, з 01.07.2003 по 30.09.2003.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області мотивовані тим, що згідно документів поданих позивачем та даних персоніфікованого обліку, страховий стаж останнього, у тому числі незалежно від сплаченого розміру страхових внесків, становить 24 роки 1 місяць та 1 день, що недостатньо для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Крім того, ОСОБА_1 не погоджуючись із оскаржуваним рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення суду в частині визначення періодів, які підлягають зарахуванню до страхового стажу, задовольнивши позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга позивача обґрунтована тим, що період здійснення ним підприємницької діяльності як фізичною особою-підприємцем з 01.07.2000 по 31.12.2000 (III-IV квартали 2000 року), та з 01.01.2001 по 30.06.2001 (І-ІІ квартали 2001 року) судом першої інстанції помилково не визнаний, позаяк вказаний період підтверджується відповідними документами, зокрема і свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, що згідно Постанови №793 є тим документом, яким підтверджується страховий стаж в означений період часу.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 21.01.2000 був зареєстрований, як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 № 706300. Підприємницька діяльність позивача була припинена 31.01.2017.

Позивач звернувся до Смілянського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №6610-6986/Г-03/8-2300/20 від 28.12.2020 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, позаяк згідно документів, поданих позивачем 22.01.2020 та даними персоніфікованого обліку його страховий стаж, у тому числі незалежно від сплаченого розміру страхових внесків, становить 24 роки 1 місяць та 1 день, що недостатньо для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Так, до страхового стажу позивача не зараховано період провадження підприємницької діяльності з 21.01.2000 до 31.12.2003. Для його зарахування рекомендовано звернутися до Смілянської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області або відділу реєстрації Смілянської райдержадміністрації для отримання довідки про те, на якій системі оподаткування перебував позивач за вказаний період. Також зазначено, що згідно копії наданої довідки від 10.01.2020 №31/23-00-51-51-034 Головного управління державної податкової служби у Черкаській області у період з 21.01.2000 до 31.12.2003 сплата єдиного податку підтверджується в семи кварталах, а саме: третій-четвертий квартали 2001 року, другий-четвертий квартали 2002 року, перший і третій квартали 2003 року, що становить 1 рік 9 місяців. Але надану довідку не можна брати до уваги, оскільки її видано не на ім`я позивача. При цьому, згідно з наданими копіями свідоцтв у період з 21.01.2000 по 31.12.2003 плата позивачем єдиного податку підтверджується в п`яти кварталах, а саме: третій-четвертий квартали 2001 року, другий-четвертий квартали 2002 року. Свідоцтво про сплату єдиного податку за 2003 рік не береться до уваги, оскільки в ньому не вказано терміну дії, відсутній підпис, і печатка керівника органу податкової служби. Відповідач вказав, що відповідно до підпункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Абзацом 3 підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків.

Вважаючи вказані дії та висновки відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 21.01.2000 по 30.06.2000, з 01.07.2001 по 31.12.2001, з 01.04.2002 по 31.12.2002, з 01.01.2003 по 31.03.2003, з 01.07.2003 по 30.09.2003 є протиправними.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано відомості про сплату внесків на соціальне пенсійне забезпечення за період здійснення підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 30.06.2001 (І-ІІ квартали 2001 року), з 01.01.2002 по 31.03.2002 (І-квартал 2002 року), з 01.04.2003 по 30.06.2003 (ІІ квартал 2003 року), з 01.10.2003 по 31.12.2003 (ІV-квартал 2003 року).

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно із преамбулою Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами ст.11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент).

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

Частиною 1 статті 62 Закону 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок №637), час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005р. №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з абз.1 п.п.2 п.2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Згідно з абз.3 п.п.2 п.2.1 Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Підпунктом 3 пункту 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ, який набрав чинності з 11.10.2017, внесено зміни до розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, а саме доповнено пунктом 31.

Так, з 11.10.2017 року відповідно до підпункту 1 пункту 31 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 №706300 ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, дата проведення державної реєстрації 21.01.2000, номер запису в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців №0000088, Смілянською районною державною адміністрацією.

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 31.01.2017 до реєстру внесено запис №5006875 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (за власним рішенням).

Таким чином, можливо дійти висновку, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, у відповідному реєстрі на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб.

Персональна облікова картка застрахованої особи - документ, що централізовано зберігається у вигляді електронної таблиці Державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб у Пенсійному фонді України.

Відкривається картка після реєстрації застрахованої особи в місцевому відділі Пенсійного фонду. У цій картці накопичуються та зберігаються всі відомості про доходи, перераховані внески застрахованої особи до Пенсійного фонду, а також інші відомості (про стаж, умови праці), які необхідні для правильного призначення пенсії. Зазначені відомості доповнюються щорічно відомостями від усіх роботодавців з урахуванням випадків трудової міграції та роботи за сумісництвом.

Так в період з 01.01.1998 по 30.06.2000 єдиною умовою для зарахування стажу була реєстрація позивача, як підприємця, незалежно від сплати або несплати внесків до Пенсійного фонду.

Ані в суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області не спростовано, що з 21.01.2000 по 30.06.2000, позивач був зареєстрований підприємцем або припиняв підприємницьку діяльність на зазначені періоди.

Таким чином, наявні підстави для зарахування періоду з 21.01.2000 по 30.06.2000 до страхового стажу позивача повністю, на що вірно вказав суд першої інстанції.

Крім того, позивачем надано докази того, що в період з третього по четвертий квартали 2001 року, з другого по четвертий квартали 2002 року, у першому і третьому кварталі 2003 року він як фізична особа - підприємець дійсно здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування (був платником єдиного податку), що підтверджується відповідними свідоцтвами.

Свідоцтво про реєстрацію позивача як суб`єкта підприємницької діяльності за період з 21.01.2020 по 30.06.2000 та вищевказані свідоцтва про сплату єдиного податку, згідно з яким позивач був платником єдиного податку у ІІІ-ІV кварталах 2001 року, ІІ-ІV кварталах 2002 року, І та ІІІ кварталах 2003 року, надані позивачем разом із заявою про призначення пенсії, проте відповідач безпідставно не прийняв ці документи як підтвердження стажу роботи позивача за період за вказаний період, в той час, як з урахуванням приписів абз.3 п.п.2 п.2.1 Порядку №22-1 такі документи є належними доказами підтвердження стажу підприємця, що здійснював підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який вказав, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 21.01.2000 по 30.06.2000, з 01.07.2001 по 31.12.2001, з 01.04.2002 по 31.12.2002, з 01.01.2003 по 31.03.2003, з 01.07.2003 по 30.09.2003 є протиправною.

Апеляційна скарга відповідача не містить суттєво інших обґрунтувань, ніж ті, які були зазначені у відзиві на позовну заяву, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області не містить.

Разом з тим, оцінюючи правомірність відмови в задоволенні позовних вимог, колегія суддів зазначає таке.

Підставою відмови у задоволенні позовних вимог щодо періодів здійснення позивачем підприємницької діяльності як фізичною особою-підприємцем, а саме: 1) з 01.07.2000 по 31.12.2000 (ІІІ-IV квартали 2000 року), 2) з 01.01.2001 по 30.06.2001 (І-ІІ квартали 2001 року), 3) з 01.01.2002 по 31.03.2002 (1-квартал 2002 року), 4) з 01.04.2003 по 30.06.2003 (II квартал 2003 року), 5) з 01.10.2003 по 31.12.2003 (ІV-квартал 2003 року), слугувала відсутність відомостей про сплату внесків на соціальне пенсійне забезпечення за вказані періоди часу.

Так, пунктом 6 Указу Президента України від 03.07.1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» передбачено, що суб`єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов`язкових платежів), зокрема, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Оскільки згідно з п. 6 вказаного Указу позивач, як платник єдиного податку, не належав до платників збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, то у нього був відсутній обов`язок із подання органам Пенсійного фонду України звітності за правилами, встановленими Порядком формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, що затверджений постановою Правління ПФУ №7-6 від 10.06.2004.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 03.10.2017 №2148-VIII розділ XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено пунктом 3-1, згідно якого до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди, зокрема ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

1. з січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

2. з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

У той же час, постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 (далі - Постанова №793) доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, новим абзацом, зокрема періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Таким чином, до страхового стажу включаються здійснення фізичною особою підприємницької діяльності у період з 01.01.1998 по 31.12.2003 за умови підтвердження цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку.

Позивачем, в свою чергу, на підтвердження факту здійснення підприємницької діяльності (на спрощеній системі оподаткування), зокрема у період із 21.01.2000 по 31.12.2003, було надано копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 №706300 від 21.01.2000, копію витягу із власної трудової книжки серії НОМЕР_1 , копію довідки Смілянської ОДПІ про взяття на облік платника податків з 21.01.2000 року №123/19-141 від 07.11.2003.

За вказаних обставин справи, правового регулювання спірних правовідносин та наданих доказів, колегія суддів приходить до переконання, що період здійснення позивачем підприємницької діяльності як фізичною особою-підприємцем з 01.07.2000 по 31.12.2000 (III-IV квартали 2000 року), та з 01.01.2001 по 30.06.2001 (І-ІІ квартали 2001 року) помилково не враховано судом першої інстанції, як доведений.

Крім того, позивачем надано довідку Смілянської ОДПІ від 18.01.2002, зі змісту якої вбачається, що позивач не був застрахованою особою, а був платником єдиного податку у І кварталі 2002 року. При цьому, як зазначено у вказаному документі, його видано у зв`язку з відсутністю бланків свідоцтв про сплату єдиного податку. Зазначена обставина належно не врахована судом першої інстанції.

Відтак, колегія суддів вбачає доведеними обставини того, що суд попередньої інстанції помилково відмовив у задоволенні позовних вимог повністю, та не зобов`язав відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період здійснення підприємницької діяльності як фізичною особою-підприємцем за весь період з 21 січня 2000 року по 31 грудня 2003 року.

Посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26.10.2018 у справі №643/20104/15-а є недоречними, позаяк зазначена постанова прийнята за іншого правового регулювання спірних правовідносин, адже зазнали змін і приписи ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і положення п. 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. Крім того, позивачем в даній справі була фізична особа-підприємець, яка перебувала на загальній системі оподаткування, а не на спрощеній, що має місце у справі, яка розглядається.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційних скарг, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції частково відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов хибного висновку, що є підставою для часткового скасування спірного рішення.

Приписи частини 1 статті 139 КАС України визначають, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог повністю, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 2270,00 грн підлягають відшкодуванню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог, та викласти резолютивну частину рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року в наступній редакції:

«Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення ним підприємницької діяльності як фізичною особою-підприємцем з 21 січня 2000 року по 31 грудня 2003 року включно.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області () зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) період здійснення підприємницької діяльності як фізичною особою- підприємцем з 21 січня 2000 року по 31 грудня 2003 року включно.»

В решті рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року - залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270,00 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Я. М. Василенко