Справа № 160/26073/21
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
17 грудня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи в Малому приватному підприємстві фірма «Малахіт» з 28.05.1993 року по 01.12.1996 року;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в Малому приватному підприємстві фірма «Малахіт» з 28.05.1993 року по 01.12.1996 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
27 січня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач просив відмовити у задоволення позову. При цьому зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління з 07.06.2019 року та отримує пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на підставі заяви про призначення пенсії від 10.06.2019 року. До заяви про призначення пенсії, для підтвердження трудового стажу, додана трудова книжка серії НОМЕР_1 , відповідно до запису № 10 якої, заявниця з 15.01.1993 року прийнята директором МПП "Малахіт" (наказ № 90/1 від 18.01.1993 року). Інформації про звільнення із займаної посади в трудовій книжці відсутня. Будь-які додаткові документи, які можуть підтвердити оспорюваний стаж роботи, ОСОБА_1 до Головного управління не надано, про що свідчить Розписка-повідомлення до заяви про призначення пенсії від 10.06.2019 року. Отже, врахувати оспорюваний період роботи з 28.05.1993 року по 01.12.1996 року до загального страхового стажу немає законних підстав.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління з 07.06.2019 року та отримує пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на підставі заяви про призначення пенсії від 10.06.2019 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 року, у справі № 160/10147/19, позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1975 року по 30.05.1977 року та зайняття підприємницькою діяльністю з 02.12.1996 року по 31.12.2003 року.

26.03.2020 року Третій апеляційний адміністративний суд ухвалив постанову у справі № 160/10147/19 про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 передчасно звернулась до суду з позовом в частині, яка стосується періодів роботи в МПП «Малахіт».

На виконання судового рішення від 20.11.2019 року, ОСОБА_1 проведено перерахунок страхового стажу, в якій включено періоди навчання з 01.09.1975 року по 30.05.1977 року, періоди здійснення підприємницької діяльності з 02.12.1996 року по 31.12.2003 року та перерахована зарплата за період з 01.07.2000 року по 31.05.2019 року.

Після перерахунку, страховий стаж позивача становив 36 років 11 місяців 18 днів.

12.08.2021 року позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду за місцем свого проживання із заявою про здійснення перерахунку пенсії згідно трудової книжки, а саме: врахувати стаж роботи в МПП фірма «Малахіт», до заяви додана копія трудової книжки з записами про дату прийому на роботу на підприємство та датою звільнення, завірені печаткою підприємства.

Листом від 10 вересня 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, повідомило позивачу, що для підтвердження трудового стажу було надано трудову книжку, в якій має місце порушення вимог Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників" № 58 від 29.07.1993, а саме: до загального стажу роботи неможливо врахувати період роботи з 15.01.1993 тому, що після запису №10 про прийняття на роботу в МПП фірма "Малахіт" відсутній запис про звільнення. Крім того, зазначили, що згідно реєстру Єдиного державного реєстру є рішення від 23.12.2020 року про припинення юридичної особи МПП фірма « Малахіт», тому відділом контрольно- перевірочної роботи № 4 проведення перевірки обґрунтованості ( відповідності) документів, наданих для перерахунку пенсії, виданих МППП фірма «Малахіт» неможливо.

Позивачка не погодившись із вказаними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування позивачу до страхового стажу періодів роботи в МПП фірма «Малахіт» з 28.05.1993 року по 01.12.1996 року звернулась до суду з позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці позивача серії № НОМЕР_1 від 19.04.1978 року, у період з 15.01.1993 року по 28.12.1999 року, ОСОБА_1 працювала на посаді директора Малого приватного підприємства фірма «Малахіт» (а.с. 40).

Відповідачем враховано страховий стаж позивача до 27.05.1993 року та з 02.12.1996 року по 31.12.2003 року (періоди здійснення підприємницької діяльності), що зазначено у розрахунку страхового стажу від 12.08.2021 року.

Судом встановлено, що відповідачем не зараховано період роботи позивача у Малому приватному підприємстві «Малахіт»» з 28.05.1993 року по 01.12.1996 року, оскільки після запису №10 про прийняття на роботу в МПП фірма "Малахіт" відсутній запис про звільнення. Проте, в матеріалах справи міститься копія трудової книжки позивачки із записом № 11 від 28.12.1999 року, наявність якого відповідач не заперечує.

Таким чином, відмова відповідача у зарахуванні до стажу роботи позивачки у Малому приватному підприємстві фірма «Малахіт»» з 28.05.1993 року по 01.12.1996 року з підстав відсутності запису про звільнення є протиправною.

У той же час, із матеріалів справи вбачається, що відповідач відмовляє у зарахуванні вказаного періоду роботи, оскільки згідно Єдиного державного реєстру є рішення від 23.12.2020 року про припинення юридичної особи МПП фірма «Малахіт», тому відділом контрольно- перевірочної роботи № 4 проведення перевірки обгрунтованості ( відповідності) документів, наданих для перерахунку пенсії, виданих МПП фірма «Малахіт» неможливо.

Судом згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлено, що до 23.12.2020 року засновником та директором Малого приватного підприємства фірма «Малахіт» була ОСОБА_1 , підприємство було припинено - 23.12.2020 року.

Таким чином, доводи відповідача щодо неможливості перевірки Малого приватного підприємства фірма «Малахіт», яка тривала з 2019 року, не підтверджено належними доказами.

Згідно частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Матеріали справи не містять доказів сплачених страхових внесків в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок за спірний період, та враховуючи повноваження адміністративного суду позбавлений права на перевірку документів, необхідних для призначення пенсії особи, і такі повноваження є дискреційними для пенсійного органу, якому саме позивачка і зобов`язана надавати такі документи, враховуючи, що вона була засновником вказаного підприємства.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд з урахуванням ч. 1 ст. 2 КАС України та ч. 2 ст. 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних визнавши протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування періоду роботи ОСОБА_1 в Малому приватному підприємстві фірма «Малахіт» з 28.05.1993 року по 01.12.1996 року з підставі відсутності запису про звільнення у трудовій книжці та зобов`язавши відповідача повторно вирішити питання про зарахування вказаного періоду до страхового стажу, з урахуванням висновків суду.

За сукупністю наведених обставин, враховуючи, що позовні вимоги частково обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, відповідачем не спростовані, а відтак, підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір розподіляється відповідно до ч. 3 ст.139 КАС України.

Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням судді Коренева А.О. у відпустці повний текст судового рішення складений 27.01.2022 року.

Керуючись ст. ст. 19, 77, 139, 241 - 246, 250-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи в Малому приватному підприємстві фірма «Малахіт» з 28.05.1993 року по 01.12.1996 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно вирішити питання про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в Малому приватному підприємстві фірма «Малахіт» з 28.05.1993 року по 01.12.1996 року, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ЄДРПОУ- 21910427) судові витрати з оплати судового збору у сумі 454 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев