Справа № 420/13958/21
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/13958/21

Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Одеса, 24 вересня 2021 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної казначейської служби України про визнання дій відповідача та відповіді за №5-11-11/13772 від 09.07.2021 року, якими порушено право, передбачене Конституцією та законами України, - незаконними; зобов`язання Державну казначейську службу України вчинити дії з розгляду та вирішення заяви від 30.06.2021 року у спосіб і порядок, визначений ч. 2 ст. 19 Конституції України, частинами 1 та 2 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», положенням Закону України «Про звернення громадян».

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказав, що звернувся до відповідача із заявою від 30.06.2021 року про здійснення нарахування компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням Комінтернівського райсуду Одеської області від 7.11.19 р. про стягнення з держави за рахунок коштів Держбюджету України відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн., у якій також просив надати розрахунок нарахованої компенсації, перерахувати компенсацію на його банківський рахунок. Однак, в порушення конституційного права Державною казначейською службою України не вчинено дій щодо розгляду його заяви від 30.06.2021р. на підставі та у спосіб, встановлений ч.2 ст. 19 Конституції України та Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Зокрема, як зауважує позивач, у листі ДКС України від 9.7.21 р. зазначено, що дія вказаного Закону не поширюється на рішення суду про відшкодування шкоди завданої громадянинові шкоди, що не відповідає вимогам цього Закону. Позивач вважає, що цей Закон розповсюджується на спірні правовідносини та з огляду на те, що казначейство у встановлений трьох місячний строк не перерахувало за рішенням суду коштів, не вчинення відповідної дії здійснено у порушення права, передбаченого ч. 2 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Також позивач зазначив, що заява від 30.06.2021 року не була розглянута відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян», надана на заяву відповідь за № 5-11-11/13772 від 9.7.21 р. не вирішує заявлених вимог у порушенні права, що передбачене Конституцією і законами України. На думку позивача, в порушення вимог ст. 15 цього Закону, у відповіді на заяву не вказано мотивів відмови в задоволенні вимог заяви з посиланням на Закон, а також не роз`яснено порядку оскарження, не проводилася всебічна перевірка заяви стосовно порушення строку перерахування коштів за рішенням суду, надана відповідь не містить вирішення питання щодо поновлення порушеного права. Додатковим доказом не розгляду заяви по суті являється відповідь «Про надання інформації», якої позивач не вимагав.

Відповідач проти позову заперечував.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6. Код ) щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 30.06.2021 року щодо нарахування компенсації по справі № 504/4665/18 по суті порушених питань .

Зобов`язано Державну казначейську службу України (місцезнаходження: 01601, м.Київ, вул. Бастіонна, 6. Код ) розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.06.2021 року щодо нарахування компенсації по справі №504/4665/18 по суті порушених питань відповідно до норм чинного законодавства.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Державної казначейської служби України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6. Код ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Державною казначейської служби України подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що отримавши заяву ОСОБА_1 від 30.06.2021р. з проханням здійснити нарахування компенсації за порушення перерахування коштів за рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 07.11.2019р., відповідачем, не порушуючи термінів, встановлених ч.1 ст.15 ЗУ «Про звернення громадян» було розглянуто її та 09.07.2021р. надано відповідь вих.№5-11-11/13772. Вказаною відповіддю позивачу повідомлялось, що резолютивна частина рішення Комінтернівського районного суду Одеської області по справі №504/4665/18 передбачає списання коштів на користь позивача у сумі 5000,00 грн. з Державного бюджету України, при цьому Казначейство, як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів є виконавцем цього рішення. Таким чином, нарахування компенсації трьох відсотків річних та компенсації за порушення строку перерахування коштів за програмою КПКВК 3504030 законодавством не передбачено. Отже, Казначейством було надано відповідь по суті порушених питань у заяві ОСОБА_1 в межах компетенції, своєчасно та без порушень прав позивача. В свою ж чергу незгода із певним викладом обставин або невідповідність змісту відповіді уявленням позивача про належність таких відповідей не свідчить про неправомірність дій Казначейства та не ґрунтується на вимогах законодавства. Також, як зауважує апелянт, відповіддю № 5-11-11/13772 від 09.07.2021 не порушуються права та інтереси позивача, оскільки правовідносини, які склались у даній справі не підпадають під дію положень ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». До того ж, щодо суті порушених ОСОБА_1 питань у його заяві, апелянт вказує на те, що перерахування коштів стягувачам із затримкою відбувається не через протиправні дії або бездіяльність Казначейства, а виключно у зв`язку із наявністю сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів та передбаченими у законах про державний бюджет України обмеженими асигнуваннями для відшкодування шкоди за поданими судовими рішеннями. Казначейством відповідно до наданих повноважень було вчинено всіх передбачених законодавством заходів, спрямованих на виконання рішення суду у справі № 504/4665/18, діяло у межах наданих повноважень та вживало абсолютно всіх наданих чинним законодавством заходів щодо виконання відповідного рішення суду. До того ж, як наголошує апелянт, ані Законом про гарантії, ані Порядком № 845, не передбачено строку на виконання рішень судів за бюджетною програмою КПКВК 3504030.

16..12.2021р. (вхід.№ 28373/21) від позивача у справі до суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому ОСОБА_1 просить залишити скаргу без задоволення, а судове рішення без змін мотивуючи тим, що дії центрального органу влади, що реалізує політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, не відповідали вимогам чинного законодавства через не перерахування ДКС України коштів за рішенням суду впродовж одного року та трьох місяців. На думку позивача у справі, Державна казначейська служба України безпідставно посилається на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», введеного в дію постановою ВР №266/94 від 1.12 1994 р., мотивуючи тим, що нарахування компенсації за прострочення перерахування коштів не передбачено, оскільки, рішенням Комінтернівського райсуду Одеської області від 07.11. 2019 р. у справі № 504/4665/18 здійснено стягнення коштів з держбюджету на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю державного виконавчого органу. Отже, правовідносини, пов`язані з виконанням даного судового рішення, регулюються Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» № 4901-У1 від 05.06.2012 р. Посилаючись на правові висновки Верховного суду, викладені у постанові від 12.02.2020р. по справі № 826/17656/16 позивач наголошує на тому, що сфера правового регулювання Закону №4901-У1 не стосується правовідносин щодо відшкодування державою шкоди у випадках, визначених ст. 1 Закону № 266/94-ВР. Ураховуючи надмірно тривале не перерахування коштів за рішенням суду від 7.11. 2019 р., Казначейство у зверненнях до Мінфіну України не висловлювало пропозицій про виділення коштів з резервного фонду на виконання судового рішення, що не відповідало положенню, передбаченому п. 41 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників № 845 від 3.8.11 р.

Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, відповідно до рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 07.11.2019 року по справі № 504/4665/18, позов ОСОБА_1 до Управління Держгеокадастру в Комінтернівському районі Одеської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльності задоволено та стягнуто з держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. (а.с. 4).

Вказане рішення набрало законної сили 09.12.2019 року та видано виконавчий лист 21 січня 2020 року.

Сторонами не заперечується, що вказаний виконавчий лист перебував у Державній казначейській службі України на виконанні з 25 березня 2020 року та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. виплачено 16 червня 2021 року.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 30.06.2021 року з проханням здійснити нарахування компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішення суду від 07.11.2019 року; надати розрахунок нарахованої компенсації; та перерахувати компенсацію на вказаний у заяві банківський рахунок.

Свою заяву позивач обґрунтував тим, що перерахування коштів за вказаним виконавчим листом було здійснено 16.06.2021 року, з порушенням строку, визначеного ч. 1 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та з цих підстав центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів має виплатити компенсацію 3 % річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

На вказану заяву відповідачем надано лист «Про надання інформації» № 5-11-11/13772 від 09.07.2021 року, в якому зазначено, що дія Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не поширюється на рішення суду про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду, нарахування компенсації 3-х відсотків річних та компенсації за порушення строку перерахування коштів за програмою КПКВК 3504030 законодавством не передбачено.

Крім того, позивач звернувся до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини та листом від 11.09.2020 року йому було повідомлено, що з питань невиконання рішення суду позивач має право звернутися до суду з адміністративним позовом до ДКС України про визнання протиправної бездіяльності щодо невиконання рішення суду та зобов`язання нарахування і сплати компенсації у вигляді 3 % річних за порушень строку перерахування коштів за весь час прострочення по дату фактичного виконання.

Вважаючи наявними підстави для визнання протиправної бездіяльності щодо невиконання рішення суду та нарахування і сплати компенсації у вигляді 3 % річних за порушень строку перерахування коштів за весь час прострочення по дату фактичного виконання, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було дотримано покладених на нього обов`язків приписами Закону України «Про звернення громадян» та не було розглянуто заяву позивача по суті порушених у ній питань, а тому позовні вимоги належать задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 30.06.2021 року щодо нарахування компенсації по справі №504/4665/18 по суті порушених питань та зобов`язання Державну казначейську службу України розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.06.2021 року щодо нарахування компенсації по справі №504/4665/18 по суті порушених питань відповідно до норм чинного законодавства.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ст.311 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюється Законом України «Про звернення громадян».

Вказаний Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

В силу вимог ст. 3 Закону України «Про звернення громадян», заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

За приписами ст. 7 цього Закону, звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

В свою чергу, порядок розгляду заяв (клопотань) передбачено статтею ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», у відповідності до якої, - органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Слід також зазначити, що ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» передбачені обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, а саме: органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Голови державної казначейської служби України із заявою від 30.06.2021р., у якій просив:

-здійснити нарахування компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду від 07.11.19р.;

-надати розрахунок нарахованої компенсації;

-перерахувати компенсацію на його банківський рахунок.

Вимоги своєї заяви ОСОБА_1 обґрунтував наступним: «Рішенням Комінтернівського райсуду Одеської області від 7.11. 2019 р. на мою користь стягнуто з держави за рахунок коштів Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю державного органу- 5000 грн.. На виконання судового рішення був виданий 21.01.2020р. виконавчий лист № 504/4665/18, оригінал якого листом від 18.03.20 р. Головного управління Держказначейства в Одеській області разом з іншими документами надіслано Державній казначейській службі України щодо здійснення безспірного списання коштів та їх перерахування на мій банківський рахунок.

Однак, перерахування коштів за вказаним виконавчим документом було здійснено 16.06. 2021 р. з порушенням строку, визначеного ч.1 ст. 5 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». За цих підстав центральний орган виконавчої влади, що реалізовує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів має виплатити компенсацію в розмірі 3% річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до ч.2 ст. 5 цього Закону, компенсація за порушення строку» нарахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізовує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.».

За результатами розгляду вказаної вище заяви ОСОБА_1 , Державна казначейська служба України на адресу останнього направила лист-відповідь «Про надання інформації» № 5-11-11/13772 від 09.07.2021р., у якому зазначила, що відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових, рішень» (далі - Закон) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Далі, як вказано Державною казначейською службою України у листі-відповіді, резолютивна частина рішення по справі № 504/4665/18 передбачає списання коштів на Вашу користь у сумі 5 000,00 гривень з Державного бюджету України. При цьому, Казначейство, як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, є виконавцем даного рішення.

Таким чином, відповідач у листі вказав, що дія вказаного Закону не поширюється на рішення суду про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду та зазначив, що нарахування компенсації трьох відсотків річних та компенсації за порушення строку перерахування коштів за програмою КПКВК 3504030 в даному випадку законодавством не передбачено.

Колегією суддів досліджено відповідь Держказначейської служби на заяву позивача, та встановлено, що відповідачем не було дотримано встановленого ст.15 Закону України «Про звернення громадян» порядку розгляду заяви, про що вірно зауважив суд першої інстанції, оскільки із цієї відповіді не вбачається, що відповідач розглянув всі порушені позивачем питання, не зазначено яке саме рішення прийнято відповідачем.

Вказана відповідь не містить відомостей щодо результату розгляду питання позивача, порушеного у своїй заяві щодо здійснення нарахування компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду, чи відмовлено у здійсненні такої компенсації, чи прийнято інше рішення.

Як вірно звернув увагу суд першої інстанції, якщо вказаним листом відповідачем відмовлено у здійсненні нарахування компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду, то відповідачем не зазначені мотиви відмови, при умові, що відповідач є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, до повноважень якого відноситься виконання рішень суду про стягнення коштів та не роз`яснено порядок оскарження прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не дотримано покладених на нього обов`язків приписами Закону України «Про звернення громадян».

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає доцільним звернути також увагу й на те, що за вимогами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» - держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Як встановлено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно вимог ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи нараховується державним виконавцем протягом п`яти днів з дня отримання ним повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, про перерахування коштів, крім випадку, коли кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

У разі якщо кошти за рішенням суду не перераховані стягувачу з відповідного рахунка органу державної виконавчої служби протягом десяти днів з дня надходження всіх необхідних для цього документів та відомостей, стягувачу виплачується компенсація в розмірі, встановленому частиною першою цієї статті, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до п. 1 Порядку № 845 цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Пунктом 3 Порядку № 845 передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Органи казначейства вживають заходи до виконання виконавчих документів (абз. 2 п. 4 Порядку № 845).

У відповідності до п. 47 Порядку № 845 безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: 1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника; 2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Абзацом 2 п. 48 Порядку № 845 вказано, що перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

Згідно зп.п. 1 п. 49 Порядку № 845 у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується: Казначейством, якщо боржником є державний орган; державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку (п. 50, п.п. 2 п. 51 Порядку № 845).

Отже, у разі, коли судове рішення не можливо виконати у встановлений строк, територіальний орган Казначейства (у даному випадку - Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області) мало передати документи та відомості згідно з п.п. 1 п. 47 Порядку № 845 з інформацією про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника до Державної казначейської служби України для виконання рішення про стягнення в порядку безспірного списання коштів державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів.

Компенсація, в розумінні ч. 1 ст. 5 Закону № 4901-VI, виплачується Державною казначейською службою України у випадку не перерахування протягом трьох місяців коштів за рішенням суду, тобто є видом відповідальності за вчинення процедурного порушення на відповідному етапі виконання судового рішення перерахування коштів.

Доводи скаржника про те, що чинним законодавством передбачене безспірне списання коштів державного бюджету за черговістю надходження таких рішень та в межах бюджетних асигнувань, колегія суддів відхиляє, оскільки вимогами ч. 4 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та абз. 2 п. 48 Порядку №845 законодавцем визначені чіткі часові межі виконання рішень суду. У будь-якому разі, черговість здійснення перерахування коштів стягувачу за рішенням суду повинна узгоджуватися з такими приписами закону й рішення судів можуть виконуватися за чергою, однак, у тримісячний строк, тому посилання відповідача на наявність об`єктивних обставин, що перешкоджають здійснити перерахунок коштів у поточному році, оскільки виплата здійснюється в органі Казначейства в порядку черговості їх надходження, не можуть вважатися такою, що дає підстави для невиконання судового рішення.

Крім того, Європейський Суд з прав людини в рішенні від 08.11.2015 у справі «Кечко проти України» зазначив, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 826/9425/17 (провадження № К/9901/55847/18).

З урахуванням усього викладеного вище, встановлених спірних обставин справи та наведених норм чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності своєї бездіяльності, яка виразила у не розгляді належним чином заяви позивача від 30.06.2021р. по суті порушених у ній питань, а тому висновок суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є обґрунтованим.

Водночас, суд апеляційної інстанції також погоджується і з обраним судом попередньої інстанції у даному випадку способом захисту порушеного права шляхом визнання протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 30.06.2021 року щодо нарахування компенсації по справі № 504/4665/18 по суті порушених питань та зобов`язання Державну казначейську службу України розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.06.2021 року щодо нарахування компенсації по справі № 504/4665/18 по суті порушених питань відповідно до норм чинного законодавства.

При цьому, слід наголосити, що відповідно до ч. 2 п. 10 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Загалом доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, надаючи оцінку всім доводам сторін, судова колегія наголошує що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (GarciaRuiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року у справі № 420/13958/21 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.