Справа № 580/5667/21
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5667/21 Суддя (судді) першої інстанції: Валентина ТИМОШЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря: Висоцького А.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фону України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фону України в Черкаській області про визнання неправомірними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фону України в Черкаській області, в якому просив суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 27.01.2021 №32 про відмову в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах;

зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи позивача період роботи з 04.04.2000 по 14.11.2006;

зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача та призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в сумі 1000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю відмови органу Пенсійного фону у зарахування до пільгового стажу період роботи позивача на посаді механізатора у ТОВ «Зам`ятниця» та, відповідно, протиправністю відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року позов задоволено частково:

визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 27.01.2021 №32;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи на посаді механізатора в ТОВ «Зам`ятниця» з 04.04.2000 по 14.11.2006.

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах з 20.01.2021;

стягнуто з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 1816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) грн 00 копійок судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 (одну тисячу) грн.

У поданій апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріали справи, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з матеріалами справи, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 27.01.2021 №32 ОСОБА_1 відмовлено у призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з мотивів відсутності необхідного пільгового стажу.

Так, згідно із вказаним рішенням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області не зараховано до пільгового стажу заявника період його роботи на посаді тракториста-машиніста з 1989 року по 03.04.2000 та з 04.04.2000 до 28.11.2006, оскільки відсутня довідка про пільговий характер роботи на посаді, зайнятій у виробництві сільськогосподарської продукції.

Рішенням Комісії при Головному управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 19.03.2021 №5 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, вирішено підтвердити ОСОБА_1 стаж роботи на посаді тракториста-машиніста за період з 01.05.1989 до 31.12.1989 та з 01.01.1990 до 29.02.2000.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 30.04.2021 №32 ОСОБА_1 повторно відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю 20 років пільгового стажу роботи на посаді тракториста-машиніста.

Згідно із вказаним рішенням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області не зараховано до пільгового стажу заявника період роботи з 04.04.2000 по 28.11.2006, оскільки відсутня довідка про пільговий характер роботи на посаді тракториста-машиніста, зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції.

Вказуючи на протиправністю відмови у зарахуванні до пільгового стажу періоду його роботи з 04.04.2000 по 28.11.2006, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності відмови відповідача у призначенні пенсії, оскільки, посада, яку обіймав позивач у спірний період, відноситься до посад, робота на яких дає право на призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, суд першої інстанції зазначив, що у спірний період позивач працював на посаді механізатора, що згідно з позицією Верхового Суду, яка викладена у постанові від 20.02.2020 у справі №182/6635/16-а, не виключає можливість зарахування періоду роботи на вказаній посаді до пільгового стажу.

Апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області мотивована неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для прийняття рішення.

Так, відповідачем наголошено, що підставою відмови у зарахуванні стажу роботи позивача у період з 04.04.2000 по 28.11.2006 є відсутність довідки про пільговий характер роботи на посаді тракториста-машиніста, зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції.

Крім того, відповідач не погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу у цій категорії справ.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного суду, виходячи з меж апеляційного перегляду, встановлених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується із позицією суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову та зазначає, що доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) та Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-ІV).

Законом №1788-XII визначено такі види державних пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років (стаття 2 Закону № 1788-ХІІ).

Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 1058-ІУ за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати; 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За загальним правилом, на час виникнення спірних відносин, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 27 років.

Крім цього, пенсія за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників передбачена статтею 114 Закону №1058-IV.

Так, відповідно до частини першої статті 114 Закону №1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що призначення пенсії за віком на пільгових умовах є додатковою соціальною гарантією для осіб, які, зокрема виконували певні професійні функції на роботах із шкідливими і важкими умовами праці. Особливість цього виду пенсій полягає у зменшенні пенсійного віку, тобто, чим більший ступінь важкості та шкідливості умов праці, тим нижчий вік виходу на пенсію, а також менші вимоги до стажу, необхідного для призначення пенсії, вищі розміри пенсій.

Пенсія за віком на пільгових умовах призначається тоді, коли відсутні умови для призначення пенсії за віком на загальних підставах. Тому особі, яка має право на пенсію за віком не може бути призначена пенсія за віком на пільгових умовах, оскільки пенсія за віком і пенсія за віком на пільгових умовах є пенсіями одного й того ж виду, з тією лише різницею, що пенсія за віком на пільгових умовах призначається у випадку відсутності у особи права на призначення пенсії за віком на загальних умовах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 в справі № 752/18396/16-а.

З матеріалів справи вбачається, позивач 19.01.2021 звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах.

Листом від 19.02.2021 №2300-0304-8/11329 відповідач повідомив позивача, що рішенням від 27.01.2021 №32 йому відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю трудового стажу тракториста у виробництві сільськогосподарської продукції.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 та трудової книжки колгоспника позивач з 01.05.1989 прийнятий трактористом в КСП ім. Кірова по вирощуванню агропродукції. Вказане КСП реорганізовано в СТОВ «Злагода», 04.04.2000 СТОВ «Злагода» реорганізовано в ТОВ «Зам`ятниця». 14.11.2006 позивача звільнено з посади механізатора із ТОВ «Зам`ятниця»

Суд першої інстанції правильно встановив, що вказані записи скріплені печаткою підприємства та підписом уповноваженої особи, достовірність та порядок оформлення трудової книжки позивача відповідачем під сумнів не ставиться.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

На підставі відомостей, зазначених у трудовій книжці та трудовій книжці колгоспника позивача, вбачається, що позивач у спірний період працював на посаді механізатора.

Згідно з висновками Верховного Суду, які висловлені в постанові від 20.02.2020 у справі №182/6635/16-а, у якій Суд не відступив від висновку Верховного Суду у справі № 681/813/17 (постанова від 27.02.2018), Суд вказав на помилковість позиції суду апеляційної інстанції щодо неможливості зарахування спірного періоду до пільгового стажу позивача у зв`язку з тим, що у трудовій книжці позивача вказана посада механізатор.

Адже термін «механізатор» є загальновживаним й більш широким родовим поняттям професії тракториста, зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції.

Єдине найменування професії механізаторів сільського господарства «тракторист-машиніст» було запроваджено в 1961 році і охоплює такі професії: бульдозеристи, бульдозеристи-скреперисти, грейдеристи, комбайнери, машиністи дощувальних машин, машиністи льоноконоплезбиральних машин, машиністи скреперів, скреперисти, машиністи чаєзбиральних машин, машиністи екскаваторів, механіки-водії бавовнозбиральних машин, механіки-водії самохідних широкозахватних сінокосарок, механіки-комбайнери, трактористи, трактористи-бульдозеристи.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірний період роботи позивача механізатором повинен бути зарахований до стажу для призначення пенсії на пільгових умовах.

Що стосується доводів скаржника в частині безпідставного стягнення з нього витрат на правничу допомогу в сумі 1000,00 грн, то колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1 статті 132 КАС України врегульовано, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 КАС України).

За змістом частини 3 статті 134 КАС України для цілей судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05 липня 2012 року № 5076-VI закріплено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем, додано: Договір про надання правової допомоги від 02.08.2021, квитанцію до прибуткового касового ордеру №34/21 про сплату 1000,00 грн правової допомоги.

При вирішенні питання про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі №640/19275/18 та відповідно до частини 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

З урахуванням викладеного та підтверджених доказами понесених витрат, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що 1000,00 грн, є справедливим, розумним, пропорційним та обґрунтованим розміром відшкодування витрат на правничу допомогу у цій справі.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає з підстав, наведених вище.

Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції в силу приписів ч. 1 ст. 308 КАС України не перевіряє його законність та обґрунтованість в цій частині.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав скасування оскаржуваного рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 26 січня 2022 року.

Головуючий суддя Судді:Л.Т. Черпіцька О.Є. Пилипенко Я.М. Собків