Справа № 480/8740/21
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 лютого 2022 р. Справа № 480/8740/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 10.06.2021 він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років як працівнику органів прокуратури. До заяви було додано усі документи, які підтверджують його право на пенсію за вислугу років, однак йому відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідної вислуги років для призначення пенсії. За підрахунками відповідача його страховий стаж складає 24 роки 07 місяців 16 днів, у тому числі стаж роботи на посадах, що дає право на вислугу років 19 років 02 місяці 19 днів та стаж роботи на посадах прокурорів 16 років 05 місяців 14 днів. При цьому в рішенні про відмову у призначенні пенсії не зазначено, який саме період роботи не зараховано до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років. Вважає таке рішення протиправним та зазначає, що факт зайнятості на роботі, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, підтверджується даними трудової книжки та оригіналами відповідних письмових документів. У зв`язку з цим відмова відповідача призначити йому пенсію за вислугу років є протиправною та такою, що порушує його конституційні права та гарантії на належний соціальний захист. Просив позов задовольнити та зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року N 1789-XII з 10.06.2021 (з дня звернення за пенсією) з урахуванням загального стажу 22 роки 4 місяці, у тому числі спеціального стажу роботи на прокурорсько-слідчих посадах - 20 років 4 дні, у розмірі 90% від суми місячного заробітку згідно з довідкою Кіровоградської обласної прокуратури від 24.12.2020 № 21-139вих-20 та забезпечити виплату призначеної пенсії без обмеження її максимального розміру.
Відповідач позов не визнав, у наданому суду відзиві на позовну заяву зазначив, що рішенням від 17.06.2021 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу. Зазначає, що необхідною умовою призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року N 1697-VII є наявність вислуги років не менше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. Відсутність підтвердження цієї обставини не зумовлює виникнення права на призначення пенсії за вислугу років. Вважає, що порушень чинного законодавства під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії за вислугу років ним не допущено. Просив у задоволенні позову відмовити.
Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що дії відповідача не грунтуються на вимогах закону, а тому є протиправними.
Вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач проходив службу в органах прокуратури України, 10.06.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років, до якої було додано усі документи, які підтверджують його право на пенсію за вислугу років.
Рішенням від 17.06.2021 відповідач відмовив у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю у позивача необхідної вислуги років для призначення пенсії. За підрахунками відповідача його страховий стаж складає 24 роки 07 місяців 16 днів, у тому числі стаж роботи на посадах, що дає право на вислугу років 19 років 02 місяці 19 днів та стаж роботи на посадах прокурорів 16 років 05 місяців 14 днів (а.с.14).

Суд не погоджується з таким рішенням відповідача та вважає відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити позивачу пенсію за вислугу років необґрунтованою з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року N 1789-XII у редакції від 26.07.2001 (далі Закон N 1789-XII) було передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Середньомісячна сума зазначених виплат за 24 та 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат за 24 календарні місяці роботи підряд перед зверненням за пенсією чи за 60 календарних місяців роботи підряд відповідно на 24 або на 60. Коригування зазначених виплат проводиться шляхом застосування коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу, надбавок до нього за класний чин. Посадовий оклад, надбавки за класний чин та вислугу років при призначенні пенсії враховуються в розмірах, встановлених на день звільнення з роботи, що дає право на даний вид пенсії.

До 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач свою професійну діяльність в органах прокуратури розпочав у липні 1996 року. На підставі довідки Кіровоградської обласної прокуратури від 03.06.2021 № 07-20вих-21 стаж роботи позивача в органах прокуратури України на прокурорсько-слідчих посадах становить 17 років 2 місяці 18 днів (а.с.8,21-26,27).

Крім того, до стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугу років за Законом N 1789-XII, входить:

- час роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури 17 років 2 місяці 18 днів;

- час роботи на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, які мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру 4 місяці 4 дні;

- половина строку навчання у вищих юридичних закладах 2 роки 5 місяців 12 днів. Всього загальний стаж роботи позивача становить 22 роки 4 місяці, з них 20 років 4 дні спеціального стажу.

У даному випадку позивач розпочав службу в органах прокуратури в період чинності норм законодавства, шо забезпечували визначені гарантії соціального захисту для працівників прокуратури, зокрема, і щодо пенсійного забезпечення, які визначали право на пенсію за Законом України "Про прокуратуру" за наявності 20 років стажу роботи в органах прокуратури, у тому числі не менше 10 років на прокурорсько-слідчих посадах. У зв`язку з цим позивач мав законні сподівання на пенсійне забезпечення, виходячи саме з таких засад.

Відповідно до ст.ст. 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже, правила щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року N 1789-XII, поширюються не тільки на прокурорів, які мали необхідний трудовий стаж, що надавав їм право на призначення пенсії за вислугу років до введення в дію нового правового регулювання, але й тих, хто розпочав свою професійну діяльність на посаді прокурорів у період дії законодавства, яке передбачало право на призначення пенсії за вислугу років зі стажем роботи не менше 20 років.

При цьому застосування Закону України "Про прокуратуру" 14 жовтня 2014 року N 1697-VII, яким збільшено стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, та Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" фактично є звуженням прав позивача, оскільки таке набуте ним на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року N 1789-XII за наявності стажу роботи понад 20 років, у тому числі на посадах слідчих і прокурорів понад 10 років.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплення на конституційному рівні цього принципу є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі між державою і громадянином. Він гарантує впевненість громадян у тому, що їхнє теперішнє становище не буде погіршено прийняттям нового закону чи іншого нормативно-правового акта

На підставі ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб`єктом відносин, визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

З цього приводу Конституційний Суд України неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними. Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене (правові позиції Конституційного Суду України у рішеннях: від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року N 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року N 10-рп/2011).

Конституційний Суд України у рішенні від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005 чітко визначив критерії, а якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: "звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики".

Також Конституційний Суд України у рішенні від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007 зазначив, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

Суд зазначає, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

З урахуванням викладеного, відповідач при розгляді заяви позивача про призначення пенсії мав застосувати положення ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року N 1789-XII у редакції до внесення змін Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року N 3668-VI, оскільки внесеними вказаним Законом, а також Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII змінами в порушення ст. 22 Конституції України було звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вперше у рішенні у справі "Міллер проти Австрії'" від 16 грудня 1974 року, де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і у рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, в свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Аналогічні висновки містяться в правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у п. 23 рішення "Кічко проти України" від 08.11.2005, а саме якщо правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Таким чином, беручи до уваги, що період роботи позивача на посаді, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, підтверджений відповідними записами у трудовій книжці, факт зайнятості позивача на посаді, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, є таким, що підтверджений належними та допустимими доказами, що, у свою чергу доводить протиправність дій відповідача щодо відмови в призначенні йому даного виду пенсії.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що відповідач, відмовивши позивачу в призначенні пенсії за вислугу років, не дотримався вимог Закону України "Про прокуратуру", такі дії не можуть відповідати приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з дати звернення за її призначенням є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області 908,00 грн в рахунок відшкодування судового збору (а.с.20).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Пушкіна, 1, ідентифікаційний код 21108013) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року N 1789-XII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року N 1789-XII з 10.06.2021 (з дня звернення за пенсією) з урахуванням загального стажу 22 роки 4 місяці, у тому числі спеціального стажу роботи на прокурорсько-слідчих посадах - 20 років 4 дні, у розмірі 90% від суми місячного заробітку згідно з довідкою Кіровоградської обласної прокуратури від 24.12.2020 № 21-139вих-20 та забезпечити виплату призначеної пенсії без обмеження її максимального розміру.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 908,00 грн в рахунок відшкодування судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах