Справа № 640/31754/20
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2022-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Грибан І.О.

Лічевецького І.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, що полягає у відмові здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 на підставі довідки Українського державного виробничо-комерційного підприємства по виготовленню та постачанню тари Концерну «Україна» від 04 серпня 2003 року №152/81-53 про розмір фактичної заробітної плати за роботу в зоні відчуження, починаючи з 18 червня 2017 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 на підставі довідки Українського державного виробничо-комерційного підприємства по виготовленню та постачанню тари Концерну «Україна» від 04 серпня 2003 року №152/81-53 про розмір фактичної заробітної плати за роботу в зоні відчуження, починаючи з 18 червня 2017 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо нездійснення перерахунку пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1 ) на підставі довідки Українського державного виробничо-комерційного підприємства по виготовленню та постачанню тари Концерну «Україна» від 04 серпня 2003 року №152/81-53 про розмір фактичної заробітної плати за роботу в зоні відчуження, починаючи з 18 червня 2017 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1 ) на підставі довідки Українського державного виробничо-комерційного підприємства по виготовленню та постачанню тари Концерну «Україна» від 04 серпня 2003 року №152/81-53 про розмір фактичної заробітної плати за роботу в зоні відчуження, починаючи з 18 червня 2017 року.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що пенсія позивача перерахована відповідно до чинного законодавства, а тому, дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві є правомірними. Також, апелянт зазначає, що позивачем пропущений шестимісячний строк звернення з позовом до суду, а тому, позов слід залишити без розгляду.

06 грудня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції та просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року продовжено строк розгляду справи за Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - на 15 (п`ятнадцять) днів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2018 року в адміністративній справі №826/16869/17 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні її з пенсії за віком на інший вид пенсії - по втраті годувальника. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо переведення її на інший вид пенсії, з урахуванням висновків суду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2018 року скасовано в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві вчинити дії та в частині відмови у задоволенні позовних вимог. Прийнято у даній частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 18 червня 2017 року переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2018 року - залишено без змін.

На виконання вказаної постанови суду, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві ОСОБА_1 переведено на пенсію по втраті годувальника у розмірі фактичних збитків, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» без урахування заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження.

Не погоджуючись із визначеним розміром пенсії, ОСОБА_1 20 жовтня 2020 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою щодо здійснення перерахунку пенсії за формулою, визначеною пунктом 9 постанови Кабінету Міністрів України №1210 від 23 листопада 2011 року і на підставі всіх документів, доданих до заяви про переведення на пенсію по втраті годувальника.

За результатами розгляду зазначеного звернення Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві листом від 18 листопада 2020 року №26226-27116/Г - 02/8-2600/20 повідомило ОСОБА_1 , що призначення (переведення) вдовам померлих учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС пенсії у зв`язку із втратою годувальника можливе за матеріалами пенсійних справ годувальників, якщо померлі інваліди-ліквідатори отримували пенсію в розмірі відшкодування фактичних збитків, обчислену згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 з урахуванням довідок про заробітну плату, одержану в зоні відчуження, що підтверджено первинними документами. Додатково повідомлено, що після надання первинних документів, а саме: табель обліку робочого часу, населені пункти, особові рахунки на нараховану та виплачену заробітну плату в зоні ЧАЕС, положення про преміювання - Головним управлінням буде переглянуто розмір пенсії ОСОБА_1 по втраті годувальника в розмірі фактичних збитків відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням довідок про заробітну плату одержану за роботу в зоні відчуження.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за втрату годувальника, якщо його смерть пов`язана з Чорнобильською катастрофою.

У відповідності до ст. 36 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

За приписами ст.10 Закону №1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на одного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

В силу ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII), пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначається відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 (далі - Порядок №1210).

Приписи пунктів 1-2 цього Порядку визначають, що пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Заробітна плата для обчислення пенсій враховується за будь-які 12 місяців підряд такої роботи.

Відповідно до підпункту 3 пункту 3 Порядку № 1210, у разі, коли особа пропрацювала у зоні відчуження менш як 12 місяців підряд, пенсія обчислюється, виходячи із заробітної плати за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження.

Підпунктом 4 пункту 3 Порядку №1210 встановлено, що у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986 - 1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

Згідно з пунктом 9 Порядку №1210, пенсії з інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, для осіб з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і пенсії у зв`язку з втратою годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначаються за формулою: П=Зс*Кзс*Кв/100%, де П - розмір пенсії; Зс - середня заробітна плата (дохід) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2006 рік, що застосовується для обчислення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; Кзс - середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії; Кв - розмір відшкодування фактичних збитків (у відсотках).

Таким чином, призначення пенсії та її розмір ставляться в залежність від заробітку, фактично отриманого працівником у період його роботи в зоні відчуження.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві, на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у справі №826/16869/17, ОСОБА_1 переведено на пенсію по втраті годувальника у розмірі фактичних збитків, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» без урахування заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження.

Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві листом від 18 листопада 2020 року №26226-27116/Г - 02/8-2600/20 повідомило ОСОБА_1 , що після надання первинних документів, а саме: табель обліку робочого часу, населені пункти, особові рахунки на нараховану та виплачену заробітну плату в зоні ЧАЕС, положення про преміювання - Головним управлінням буде переглянуто розмір пенсії ОСОБА_1 по втраті годувальника в розмірі фактичних збитків відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням довідок про заробітну плату одержану за роботу в зоні відчуження (Т. 1 а.с. 21).

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що у пенсійній справі позивача наявна довідка Українського державного виробничо-комерційного підприємства по виготовленню та постачанню тари Концерну «Україна» від 04 серпня 2003 року №152/81-53 про розмір фактичної заробітної плати за роботу в зоні відчуження (Т. 1 а.с. 26).

Згідно статті 5 Закону №796-XII, видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військкоматами).

В силу пункту 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Відтак, роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у відповідних первинних документах за відповідний період. Єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

У довідці Українського державного виробничо-комерційного підприємства по виготовленню та постачанню тари Концерну «Україна» від 04 серпня 2003 року №152/81-53 про розмір фактичної заробітної плати за роботу в зоні відчуження вказано про її видачу на підставі відомостей про нарахування заробітної плати за травень 1986 року. Дійсність її відомостей підтверджується копіями таких відомостей, долученими до матеріалів пенсійної справи, а також, довідкою про суми премії ОСОБА_2 у 1986 році.

При цьому, дійсність відомостей, вказаних в довідці Українського державного виробничо-комерційного підприємства по виготовленню та постачанню тари Концерну «Україна» від 04 серпня 2003 року №152/81-53, відповідачем не спростована та не заперечується.

Крім того, з постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у справі №826/16869/17 вбачається, що довідка від 04 серпня 2003 року №152/81-53 перебувала у розпорядженні відповідача станом на дату прийняття рішення про переведення позивача із пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника і ОСОБА_1 у спірних правовідносинах мала законні сподівання на врахування для обчислення розміру її пенсії відомостей із довідки Українського державного виробничо-комерційного підприємства по виготовленню та постачанню тари Концерну «Україна» від 04 серпня 2003 року №152/81-53 про розмір фактичної заробітної плати за роботу в зоні відчуження.

Правомірність видачі довідки про розмір фактичної заробітної плати відповідачем не оспорюється та не спростована.

Як вірно вказано судом першої інстанції, посилання відповідача на необхідність надання позивачем первинних документів є необґрунтованим, оскільки, вимоги Порядку №1210 не передбачають подання таких документів, а вказані документи потрібні для видачі довідки про розмір фактичної заробітної плати за роботу в зоні відчуження, на підставі якої здійснюється перерахунок пенсії.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при призначенні (переведенні) на пенсію, у зв`язку з втратою годувальника, органи Пенсійного фонду України здійснюють розрахунок розміру пенсії на підставі документів, що знаходяться у архівній пенсійній справі померлого (годувальника) та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення йому пенсії.

У зв`язку із цим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про неможливість врахування для обрахунку пенсії позивача, у зв`язку з втратою годувальника, розміру відшкодування фактичних збитків, відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" довідки Українського державного виробничо-комерційного підприємства по виготовленню та постачанню тари Концерну «Україна» від 04 серпня 2003 року №152/81-53 про розмір фактичної заробітної плати за роботу в зоні відчуження, при переведенні позивача на пенсію по втраті годувальника, починаючи з 18 червня 2017 року.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 на підставі довідки Українського державного виробничо-комерційного підприємства по виготовленню та постачанню тари Концерну «Україна» від 04 серпня 2003 року №152/81-53 про розмір фактичної заробітної плати за роботу в зоні відчуження, починаючи з 18 червня 2017 року.

Щодо доводів апелянта про те, що позивачем пропущений шестимісячний строк звернення з позовом до суду, колегія суддів зазначає, що такі доводи є помилковими, оскільки, дії та бездіяльність відповідача, які позивач оскаржує, тривають.

Отже, у даних правовідносинах, що склалися між сторонами, отримане позивачем рішення пенсійного органу має ознаки триваючого правопорушення.

Колегія суддів зауважує, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Грибан І.О.

Лічевецький І.О.