Справа № 280/3370/21
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 280/3370/21
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Макарової С.О.

розглянув в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.06.2021 року у справі №280/3370/21
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Запорізької обласної прокуратури визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

26.04.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії / а.с. 1-10/.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 29.04.2021р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження в адміністративній справі №280/3370/21 та справа призначена до судового розгляду /а.с. 23/.

Позивач, посилаючись у позовній заяві, на те, що він працював в органах прокуратури з 2008р., наказом відповідача №414к від 18.03.2021р. його було звільнено з займаної посади та з органів Запорізької обласної прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 19.03.2021р., оскільки його було звільнено через ліквідації чи реорганізацію (скорочення чисельності) що є тотожнім положенням ст. 40 КЗпП України, то йому при звільненні повинна бути нарахована та виплачена вихідна допомога при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку, але таку допомогу йому при звільненні не було виплачено. Крім цього відповідачем в порушення вимог чинного законодавства в день звільнення із ним не було здійснено остаточний розрахунок, чим відповідачем порушено його права і такий розрахунок із ним не здійснено на момент звернення до суду. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача необґрунтованою те безпідставною, тому просив суд визнати бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку протиправною, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу при звільненні у розмірі 23138,12 грн., стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 19.03.2021р. по день винесення судом рішення виходячи з середньоденного розміру заробітної плати 1186,57 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.06.2021р. у справі №280/3370/21 позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Запорізької обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, зобов`язано Запорізьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі 23138,12 грн., стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.03.2021р. по 25.06.2021р. у сумі 78313,62 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено /а.с. 63-65/.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції від 25.06.2021р., подав апеляційну скаргу /а.с. 70-73/.

Адміністративна справа №280/3370/21, разом з матеріалами апеляційної скарги позивача, надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду 06.08.2021р. / а.с. 69/.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 09.09.2021р. у справі №280/3370/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Запорізької обласної прокуратури на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.06.2021р. у справі №280/3370/21 / а.с. 80/ і апеляційний розгляд справи у судовому засіданні призначено на 14 годин 30 хвилин 07.09.2021р. /а.с. 81/, про що судом у встановлений чинним процесуальним законодавством строк та спосіб було повідомлено учасників справи /а.с. 82-87/.

Відповідач, посилаючись у апеляційній скарзі / а.с. 63-65/ на те, що він не погоджується з рішенням суду першої інстанції від 25.06.2021р., оскільки судом під час розгляду справи було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, тому вважає що судом першої інстанції прийнято рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просив суд рішення суду від 25.06.2021р. скасувати та постановити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову у повному обсязі.

У зв`язку з відпусткою суддів Панченко О.М. та Чередниченко В.Є., які входять до складу колегії суддів, що розглядають справу №280/3370/21, справу 07.09.2021р. було знято з розгляду та апеляційний розгляд справи у судовому засіданні призначено на 16 годин 30 хвилин 19.10.2021р. /а.с. 88/, про що судом було повідомлено учасників справи /а.с.89-95/.

Через тимчасову непрацездатність судді Панченко О.М., яка входить до складу колегії суддів, що розглядають справу №280/3370/21, справу було знято з розгляду у судовому засіданні о 16 годин 30 хвилин 19.10.2021р. та апеляційний розгляд справи у судовому засіданні перенесено на 16 годин 30 хвилин 09.11.2021р. /а.с. 96/, про що судом було повідомлено учасників справи /а.с. 97-101/.

У судовому засіданні 09.11.2021р. у розгляді справи було оголошено перерву до 16-00 годин 07.12.2021р. /а.с. 105-106/, про що судом було повідомлено учасників справи /а.с. 107/, а через не явку позивача (представника позивача) у судове засідання 07.12.2021р. у розгляді справи оголошено перерву до 13-00 годин 21.12.2021р. /а.с. 108/, про що судом повідомлено учасників справи /а.с. 109,110-113/.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.12.2021р. справу №280/3370/21 призначено до розгляду у судовому засіданні о 13 годин 45 хвилин 21.12.2021р. в режимі відеоконференції /а.с. 119/, про що судом повідомлено учасників справи / а.с. 120,124/.

У зв`язку з тим, що суддя Панченко О.М. 21.12.2021р. перебуває у відгулі із застосуванням автоматизованої системи документообігу суду у справі здійснено заміну складу суду, що розглядає справу, та визначено новий склад суду що розглядає справу: головуючий суддя Коршун А.О. (доповідач), судді Чепурнов Д.В., Чередниченко В.Є. /а.с. 121-123/.

Заслухавши у судовому засіданні в режимі відеоконференції:

- представника відповідача, який підтримав доводи викладені у апеляційній скарзі та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції від 25.06.2021р. скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити позивач у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі;

- представника позивача, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на те, що судом першої інстанції постановлено у цій справі обґрунтоване рішення без порушень норм чинного законодавства, просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 25.96.2021р. залишити без змін;

перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи та прийняте судом першої інстанції рішення у цій справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач у справі, з липня 2008р. працював в органах прокуратури на різних посадах / а.с. 16/, наказом Запорізької обласної прокуратури №414к від 18.03.2021р. ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 Запорізької області та з органів Запорізької обласної прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 19.03.2021р. / а.с. 17/.

Також судом під час розгляду справи встановлено, що на момент звільнення відповідачем у справі позивачу вихідна допомога не виплачувалась через відсутність підстав передбачених Законом України «Про прокуратуру», і відповідно до наданої відповідачем довідки середня місячна заробітна плата позивача становить 23138,12 грн., а середньоденна заробітна плата позивача становить 1186,57 грн. / а.с. 19/.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Положеннями Закону України «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), серед іншого, забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо, та положеннями ст. 4 цього Закону передбачено що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Положення ст. 51 вищезазначеного Закону визначають загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді, і відповідно до п. 9 ч.1 цієї статті прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Але Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ від 19.09.2019р. (далі - Закон № 113-IX) були внесені зміни у Закон № 1697-VII, якими, серед іншого, ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Статтею 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої даної статті).

За правилами частини четвертої статті 40 КЗпП України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частини першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Відповідно до положень ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Враховуючи зміст заявлених позовних вимог колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що спірним у даному випадку є право прокурора (позивача у справі), якого звільнено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII, на отримання вихідної допомоги, передбаченої нормами статті 44 КЗпП України.

У рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002р. зазначено, що Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист. Правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України спеціального статусу посадових осіб не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.

Верховний Суд України у постанові від 17.02.2015р. у справі № 21-8а15 зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

При цьому необхідно зазначити, що аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31.01.2018р. у справі №803/31/16, від 17.10.2018р. у справі №823/276/16, від 30 .07.2019р. у справі № 804/406/16, від 08.08.2019р. у справі № 813/150/16.

Нормами чинного національного законодавства закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні, при цьому під такими гарантіями розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав, і однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги, яка є державною гарантія, що полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами, і зазвичай під вихідною допомогою розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

У той же час, приписами Закону № 1697-VII не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення, є стаття 44 КЗпП України.

Окрім змін, які внесені Законом № 113-ІХ до ст. 51 Закону № 1697-VII, цим законом також внесені зміни до КЗпП України, а саме:

- статтю 32 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус»;

- статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус»; -

- частину дев`яту статті 252 після слів «дисциплінарної відповідальності та звільнення» доповнено словами і цифрами «а також положення частин другої і третьої статті 49-4 цього Кодексу».

При цьому необхідно зазначити, що вищенаведені зміни, які внесені Законом № 113-ІХ до КЗпП України, не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом.

Отже колегія суддів, враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, приходить до висновку, що положеннями ч. 5 ст. 51 Закону № 1697-VII та ч. 4 ст. 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України, і цей виключний перелік не містить обмеження щодо виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, що свідчить про відсутність заборони застосування положень ст. 44 КЗпП України до спірного питання.

Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду від 23.12.2020р. у справі № 560/3971/19, від 27.01.2021р. у справі № 380/1662/20, від 21.01.2021р. у справі № 260/1890/19, від 18.02.2021р. у справі № 640/23379/19, від 25.02.2021р. у справі №640/8451/20, від 17.03.2021р. у справі №420/4581/20, від 30.03.2021р. у справі №640/25354/19, від 15.04.2021р. у справі № 440/3166/20, від 27.05.2021р. у справі №380/4855/20, від 24.06.2021р. у справі № 200/5390/20-а, від 22.07.2021р. у справі № 300/2000/20, від 11.08.2021р. у справі №640/9375/20 , від 30.09.2021р. у справі №160/10949/20р.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги, що позивача, відповідно до наказу відповідача №414к від 18.03.2021р., звільнено з посади та з органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» 19.03.2021р. / а.с. 17/, то позивач у справі набув право на отримання при звільненні вихідної допомоги у розмірі не менше середньомісячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України, і враховуючи, що на момент звільнення така допомога йому не була виплачена це зумовило виникнення у відповідача відповідальності, яка передбачена ст. 117 КЗпП України, і полягає у стягненні на користь позивача з відповідача середнього заробітку за увесь час затримки розрахунку при звільненні з моменту звільнення по день остаточного розрахунку.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно та повно з`ясував усі суттєві обставини справи, застосував при вирішенні цього спору норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини, та актуальну правозастосовну практику Верховного Суду та постановив у цій справі правильне рішення про часткове задоволення заявлених позивачем у справі позовних вимог та обрав ефективних спосіб відновлення та захисту порушеного права позивача шляхом визнання бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку протиправною, та обґрунтовано з метою відновлення порушеного права позивача зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача вихідну допомогу при звільненні в розмірі 23138 грн. 12 коп., та стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.03.2021р. (дата звільнення) по 25.06.2021р. (дата прийняття судом рішення у справі) у розмірі 78313грн. 62 коп. і відмовив у задоволенні решти позовних вимог через їх необґрунтованість та безпідставність, і постановив у справі обґрунтоване та законне рішення.

Тому враховуючи, що апеляційним судом під час розгляду даної справи не було встановлено порушень чи неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваної судового рішення , колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 25.06.2021р. у цій адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди заявника апеляційної скарги з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, і не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 310,315,316,321,322 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.06.2021р. у справі №280/3370/21 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у строки та в порядку, які встановлені ст.ст. 329,331 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 11.01.2022р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.Є. Чередниченко