Справа № 340/907/21
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 340/907/21
Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),
суддів: Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.05.2021 р. (суддя Кармазина Т.М.), по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

09.03.2021 р. ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, де просив:

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) щодо невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні протиправною та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) провести розрахунок та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки невиплати належної ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, а саме, провести розрахунок та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки, а саме, за період з 16.05.2019 р. по 26.02.2021 р. включно.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.05.2021 р. адміністративний позов задоволений частково, стягнене з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 19 854,11 грн, а в решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, де просив скасувати Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.05.2021 р., прийняти нову постанову, де в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що покарання винної особи не входить до мети захисту права у публічно правових відносинах, а тому не входить до складу способу захисту права і належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача виконати судове рішення про компенсацію невикористаної додаткової відпустки.

На апеляційну скаргу відповідача позивач надав відзив, де просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги в зв`язку з наступним.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 25.06.2015 р.

Відповідно до спільної директиви МО України та Генерального штабу ЗС України, з 28.12.2019 р. військова частина НОМЕР_2 переведена на новий штат та відповідно отримала нове умовне найменування військова частина НОМЕР_1 .

Згідно посвідчення серії НОМЕР_4 від 03.03.2017 р. ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.12.2020 р. визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 р. по 2019 р., виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 р. по 2019 р, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою державного виконавця ВП № 64441662 від 10.02.2021 р. відкрите виконавче провадження за виконавчим листом № 340/3840 від 08.02.2021 р., виданим Кіровоградським окружним адміністративним судом.

Згідно виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 встановлено, що 26.02.2021 р. на його картковий рахунок перераховані 19 854,11 грн.

Відповідно довідки військової частини НОМЕР_1 № 631/601 від 25.03.2021 р. військовослужбовець ОСОБА_1 звільнений зі служби згідно наказу № 104 від 16.05.2019 р. При звільненні нараховані: Грошове зебезпечення на суму 7 748,06 грн, що складається з:

-посадового окладу 1455,48 грн; окладу за військове звання 309,68 грн;надбавки за вислугу 529,55 грн;надбавки за особливості проходження військової служби 2 014,76 грн; надбавки військовослужбовців ССО 909,42 грн;премії 2 459,77 грн;індексації грошового забезпечення 69,40 грн;

Та Компенсація за невикористану відпустку за 10 діб 2019 р. в сумі 4 799,16 грн.

Середньоденна сума нарахованого грошового забезпечення за травень 2019 р. становить 479,92 грн (без врахування індексації).

Правомірність відмови відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку є предметом позову у даній адміністративній справі.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній врегульовано Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і цим Законом не передбачено такого виду відповідальності як виплата середнього заробітку за час затримки нарахування та здійснення всіх виплат при звільненні, а тому з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах у даному випадку підлягають застосуванню норми ст.116 та 117 КЗпП України як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини при звільненні з військової служби і такий висновок відповідає висновкам Верховного суду, викладеним у постановах від 30.01.2019р. у справі №805/4523/16-а, від 31.10.2019р. у справі №825/598/17.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 зробила висновок про те, що ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Крім того у вищевказаній постанові було зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

При цьому, виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗП України, необхідно враховувати:

1. розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

2. період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

3. ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

4. інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Як вбачається із матеріалів справи, позивача виключено з 16.05.2019р. із списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення.

Через рік після звільнення, позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2016 по 2019 роки та зобов`язання відповідача виплатити йому цю компенсацію.

Відповідачем, на виконання рішення суду від 03.12.2020р. у справі №340/3840/20, нарахована сума компенсації 19 854,11грн., що зарахована на картковий рахунок позивача 26.02.2021р.

Таким чином, аналіз зазначених фактичних обставин свідчить про те, що позивач при звільнені не повідомив відповідача про наявність спору щодо розміру належних йому виплат при його звільненні, і такий спір між позивачем та відповідачем був вирішений рішенням суду від 03.12.2020р. у справі №340/3840/20.

В той же час, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи те, що правове регулювання відшкодування працівнику середнього заробітку за порушення строків розрахунку при звільненні є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок, наявність спору між позивачем та відповідачем з приводу розміру належних до виплати сум на день звільнення, враховуючи розмір недоплаченої суми, період часу, який пройшов з моменту звільнення до звернення до суду з позовом про нарахування та виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2016 по 2019 роки, що не була виплачена при звільненні, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення суми відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 19 854,11 грн.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції , та вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 321,322,325, КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.05.2021 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова

суддя О.М. Лукманова