Справа № 420/15119/21
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/15119/21

Категорія: 106020000 Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 29.10.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук`янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Сузанській І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, Державного бюро розслідувань, директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Титора Дмитра Павловича, територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві про визнання протиправними дії, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного бюро розслідувань (далі ДБР), ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, директора територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві (далі ТУ ДБР у м. Миколаєві) Титора Д.П., ТУ ДБР у м. Миколаєві, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 щодо видання наказу від 29 червня 2021 року №373 в частині віднесення до службової інформації у п.1.3. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань відомостей щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу Державного бюро розслідувань (призначення, переведення, звільнення тощо);

- визнати незаконним п.1.3. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 від 29 червня 2021 року №373;

- зобов`язати ДБР вилучити п.1.3. з Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 від 29 червня 2021 року №373;

- визнати протиправною бездіяльність директора ТУ ДБР у м. Миколаєві Титора Д.П. по вiдмові у наданні публічної інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 15 серпня 2021 року про надання копій розпорядчого акту про призначення на посаду заступника начальника другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві Заставного Т.Ю. та його посадової інструкції;

- зобов`язати ТУ ДБР у м. Миколаєві надати копії розпорядчого акту про призначення на посаду заступника начальника другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесi) ТУ ДБР у м. Миколаєві Заставного Т.Ю. та його посадової інструкції.

- зобов`язати відповідачів подати звіти про виконання рішення суду.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що відповідачем протиправно віднесено до службової інформації інформацію щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу ДБР (призначення, переведення, звільнення тощо).

Позивач зазначив, що запитувана інформація відноситься до публічної з вільним доступом. Посилання на інші правові норми для регулювання питань доступу до публічної інформації є незаконним через зазначення у п.2 Прикінцевих положень Закону України "Про доступ до публічної інформації" щодо приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства України застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Позивач вважає протиправним п.1.3. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 від 29 червня 2021 року №373, а як наслідок вважає, що йому необґрунтовано відмовлено в задоволенні запиту на інформацію, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач ДБР позов не визнав, вказуючи, що конституційне право на інформацію не є абсолютним і може бути обмежене у визначених законом випадках. Відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, за приписами ч.1 ст. 11 Закону України "Про інформацію" - є інформацією про фізичну особу (персональні дані).

Тобто, відомості про проходження служби конкретним працівником (призначення, переведення, звільнення, тощо) належать до інформації про фізичну особу (персональні дані) у розумінні ст. 32 Конституції України, ч.1 ст. 11 Закону України "Про інформацію", оскільки такі відомості конкретно ідентифікують відповідну фізичну особу, як конкретного працівника.

Служба в ДБР є державною службою особливого характеру, а тому, віднесення п.1.3. Переліку, затвердженого наказом ДБР №373 від 29 червня 2021 року, відомостей щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу ДБР (призначення, переведення, звільнення тощо) до відомостей, що становлять службову інформацію було зумовлено тим, що обмеження доступу до таких відомостей відповідає захищеним інтересам конкретних щодо захисту їхньої службової репутації, а також щодо захисту їх особистого і сімейного життя (персональних даних про них); можливістю завдання істотної шкоди захищеним інтересам зазначених осіб шляхом маніпулювання відповідними відомостями третіми не доброчесними особами, з метою опосередкованого (через коло рідних та близьких осіб; за допомогою засобів масової інформації, тощо) та/або безпосереднього впливу, з метою схилення їх, як осіб рядового та начальницького складу ДБР, до прийняття тих чи інших рішень з неналежним дотриманням/недотриманням/порушенням вимог законодавства на користь таких не доброчесних осіб, що може призвести до створення передумов для спроб та намагань використати в інтересах певних сил діяльність ДБР, тощо.

Відповідач зазначав, що віднесення п.1.3. Переліку, затвердженого наказом ДБР №373 вiд 29 червня 2021 року, вiдомостей щодо проходження служби особами рядового i начальницького складу органу ДБР (призначення, переведення, звільнення тощо) до вiдомостей, що становлять службову інформацію, є обґрунтованим, прийнятим відповідно до вимог релевантного законодавства, а, отже, законним.

При цьому відповідач зазначає, що, у ІНФОРМАЦІЯ_1 наявнi належнi та необхiднi законодавчо визначені повноваження, а також достатні правові підстави для видання наказу ДБР вiд 29 червня 2021 року №373 "Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апаратi та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань".

Отже, правові підстави для визнання протиправними дiй ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 щодо видання наказу ДБР вiд 29 червня 2021 року №373 в частині віднесення до службової інформації визначених у п.1.3. Переліку, затвердженого таким наказом, відомостей відсутні, відсутні підстави для визнання п.1.3. Переліку, затвердженого наказом ДБР №373 вiд 29 червня 2021 року, незаконним, як і відсутні правові підстави для зобов`язання ДБР вилучити п.1.3. з Переліку, затвердженого наказом ДБР №373 вiд 29 червня 2021 року.

Щодо надання відповіді на запит, відповідач зазначав, що виходячи з положень ч.2 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" щодо проведення "трискладового тесту", запитуванi позивачем у ТУ ДБР у м. Миколаєві, відомості є інформацією про конкретну особу Заставного Т.Ю. відноситься до iнформації, про персональні дані, про нього, що може вплинути на його особисте i сiмейне життя, про його професійну сферу життя, як конкретного працівника, який займає посаду начальницького складу органу ДБР, а, отже, є інформацією обмеженим доступом-конфіденційною інформацією, яка знаходяться під особливим захистом, а її поширення обмежене відповідно до приписів чинного законодавства.

24 вересня 2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив ДБР, в якій зазначено, що усі розпорядники інформації, незалежно від нормативно-правового акта на підставі якого вони діють, при вирішенні питання про надання публічної інформації мають керуватися виключно Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Оскаржуваний наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29 червня 2021 року №373 "Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань" є нормативним актом, оскільки зачіпає права, свободи і законні інтереси громадян, проте він не зареєстрований в Міністерстві юстиції України

При цьому, представник позивача зазначає, що відповідачем не доведено правомірність перебування ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на час підписання наказу №373 саме 29 вересня 2021 року.

Від представника ТУ ДБР у м. Миколаєві до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що обмеження доступу до конкретної інформації допускається у разі, якщо розпорядником віднесено її до службової та надання останньої може завдати шкоди правам та інтересам інших осіб.

Відповідно до п.1.3 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом ДБР №373 від 29 червня 2021 року, до складу таких відомостей віднесено відомості щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу ДБР.

Крім того, відповідно до п.1.12 Переліку, затвердженого наказом ДБР вiд 29 червня 2021 року №373, відомості про режимно-секретні підрозділи, підроздiли внутрішнього контролю, пiдроздiли, які здійснюють оперативно розшукову діяльність та досудове розслідування, що містяться в положеннях про зазначені підроздiли та посадових інструкціях службових обов`язках працівників цих підрозділів, також становлять інформацію з обмеженим доступом.

Таким чином, у ТУ ДБР у м. Миколаєві були відсутні підстави для надання ОСОБА_1 інформації віднесеної до службової.

04 жовтня 2021 року до суду від представника позивача надійшли заперечення на відзив ТУ ДБР у м. Миколаєві, що за своєю суттю є відповіддю на відзив.

Представник позивача зазначив, що вся інформація, яка знаходиться у суб`єкта владних повноважень, апріорі є вiдкритою і лише у виняткових випадках, визначених законом, вона може бути закритою для доступу. У відмові у задоволення запиту на інформацію повинно бути зазначено, що запитуваний наказ становить внутрiвідомчу службову кореспонденцію чи доповідну записку або, у ньому міститься iнформацiя, яка зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці, проте при відмові у задоволенні запиту відповідачем не зазначено підстав такої відмови.

11 жовтня 2021 року від представника ДБР до суду надійшли заперечення, в яких зазначено, що перелiк, затверджений наказом ДБР №373 вiд 29 червня 2021 року нe є нормативно-правовим актом, так як не містить норм, а слугує для розпорядників та запитувачів тільки орієнтиром щодо інформації, доступ до якої може бути обмежено. У разі, якщо застосування "трискладового тесту" в кожному конкретному випадку надасть підстави для її обмеження, а тому нe пiдлягає державній реєстрації в порядку, встановленому Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади.

При цьому представник відповідача зазначив, що повноваження ОСОБА_3 на ІНФОРМАЦІЯ_1 як на час підписання наказу ДБР №373 від 29 червня 2021 року, так і на сьогодні, підтверджуються відомостями, внесеними щодо ДБР до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (АДРЕСА_3), директора ТУ ДБР у м. Миколаєві Титор Д.П. (вул. Погранична, 9, м. Миколаїв, 54020), ТУ ДБР у м. Миколаєві (вул. Погранична, 9, м. Миколаїв, 54020, ) - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги:

- суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не встановив відсутність у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повноважень самопредставника, прокурора чи адвоката, повної відсутності у них повноважень брати участь в адміністративному процесі, та безпідставно погодився із оцінкою обставин, наданих неуповноваженими особами.

- спірний наказ від 29 червня 2021 року №373 "Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань" є недійсним, оскільки підписаний ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, коли він не обіймав цю посаду, та не зареєстрований в Міністерстві юстиції України;

- ст. 19 Закон України "Про доступ до публічної інформації" вказує, що запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту, а отже, і без потреби обґрунтовувати суспільний чи особистий інтерес.

У відзиві ДБР на апеляційну скаргу вказується, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстави вважати, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначає про відсутність у ОСОБА_6 повноважень діяти як самопредставника та підписувати процесуальні документи.

Учасники справи в судове засідання апеляційного адміністративного суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів, у відповідності до ч.2 ст. 313 КАС України, визнає можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 від 29 червня 2021 року №373 затверджено Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань.

Відповідно до п.1.3. вищезазначеного переліку, до таких відомостей належать, відомості щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу ДБР (призначення, переведення, звільнення тощо).

15 серпня 2021 року, ОСОБА_1 звернувся до ТУ ДБР у м. Миколаєві з "Запитом на інформацію", у якому просив надати на адресу електронної пошти та на домашню адресу поштовим відправленням копію розпорядчого акту про призначення на посаду заступника начальника другого слідчого вiддiлу (з дислокацією у м. Одесi) ТУ ДБР у м. Миколаєві Заставного Т.Ю. та його посадової інструкції.

Листом від 20 серпня 2021 року №Т-2863/ЗПІ/16-01-16/21 ТУ ДБР у м. Миколаєві повідомило ОСОБА_1 , що відповідно до Переліків відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затверджених наказами ДБР від 20 серпня 2020 року №434 та вiд 29 червня 2021 року №373, вiдомості щодо проходження служби особами рядового i начальницького складу органу ДБР (призначення, переведення, звільнення тощо) становлять інформацію з обмеженим доступом. Начальники слідчих вiддiлiв ТУ ДБР та їх заступники є особами рядового і начальницького складу. Таким чином, наказ про призначення Заставного Т.Ю. на посаду заступника начальника другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) ТУ ДБР у м. Миколаєві є документом з обмеженим доступом тому надати копію зазначеного наказу не уявляється можливим.

Позивач, вважаючи протиправними дії щодо віднесення до службової інформації відомостей щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу ДБР (призначення, переведення, звільнення тощо) а також протиправною бездіяльність ТУ ДБР у м. Миколаєві щодо не надання інформації на запит, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що з 27 грудня 2019 року нормативно-правові акти ДБР, в тому числі і наказ ДБР від 29 червня 2021 року №373, яким затверджено Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, не підлягають реєстрації в Міністерстві юстиції України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання незаконним п.1.3. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 від 29 червня 2021 року №373, та підстав для зобов`язання ДБР вилучити зазначений пункт Переліку.

Вирішуючи справу в іншій частині позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що обмеження надання ТУ ДБР у м. Миколаєві певної інформації щодо старшого та середнього начальницького складу правоохоронного органу для захисту їхньої репутації або прав, підтримання авторитету та неупередженості правоохоронного органу є допустимим.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 19, 34, 40 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст.ст. 1, 6, 9, 10, 13, 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", п.п.2, 4 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №305-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення діяльності Державного бюро розслідувань".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апелянта про те, що процесуальні документи по справі подано неналежними представниками відповідачів, колегія суддів вважає помилковими, з огляду на наступне.

Матеріали справи підтверджують, що під час розгляду даної справи відзиви на позовну заяву подавалися за підписом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які на підтвердження відповідних повноважень надали до суду витяг з ЄДРПОУ Державного бюро розслідувань (код 41760289), в якому зазначено, що вони уповноважені вчиняти дії від імені юридичної особа, у тому числі підписувати договори тощо (підписант діє виключно в судах без окремого доручення (самопредставництво) з усіма правами та обов`язками сторони, третьої особи в т.ч. подання процесуальних документів, оскарження судових рішень, посвідчення копій).

За загальним правилом право на самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови колегіального виконавчого органу діяти від імені такої особи, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Змінами, внесеними до КАС України Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення" від 18 грудня 2019 року №390-IX розширено випадки самопредставництва юридичної особи, суб`єкта владних повноважень і визначено, що "юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені" та визначено перелік документів, що можуть підтвердити відповідні повноваження: закон, статут, положення, трудовий договір (контракт).

З аналізу цієї норми закону вбачається, що допуск особи до участі у справі та визнання належно вчиненими будь-яких інших з переліку передбачених ст. 44 КАС України процесуальних прав можливий за умови сукупної наявності обох цих умов.

Отже, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження.

Відповідно до ч.1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно ч.4 ст. 87 ЦК України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації, регулюються, окрім Цивільного кодексу України, спеціальним Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Загальні засади державної реєстрації, а також її основні принципи визначені в ст. 4 вказаного Закону. До них, зокрема, належать обов`язковість та публічність державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі.

З метою забезпечення державних органів достовірною інформацією створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ч.1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Відповідно ч.3 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта.

Статтею 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" встановлено, що внесені до Реєстру документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі. Якщо ж відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі.

Отже, наявність відповідного запису у реєстрі є належним і достатнім (достовірним) підтвердженням таких відомостей (інформації) для будь-якого державного органу, яким є і суд.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що подані відзиви підписано посадовими особами відповідачів, які мають на це відповідне право з наданням доказів наявності такого права.

Стосовно доводу апеляційної скарги про те, що спірний наказ ДБР від 29 червня 2021 року №373 "Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань" є недійсним, колегія суддів зазначає наступне.

12 листопада 2015 року, Верховною Радою України прийнято Закон №794-VIII "Про Державне бюро розслідувань" (далі Закон №794-VIII), який набрав чинності з 01 березня 2016 року, відповідно до ст. 1 якого, ДБР визначено, як центральний орган виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Нормами Закону №794-VIII, ДБР відокремлюється, як орган виконавчої влади зі спеціальним статусом, структурно незалежний від існуючих правоохоронних органів.

На виконання п.1 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №794-VIII, Кабінетом Міністрів України 29 лютого 2016 року прийнято постанову №127 "Про утворення Державного бюро розслідувань".

03 грудня 2019 року, Верховна Рада України, з метою вдосконалення правових основ організації та діяльності Державного бюро розслідувань, прийняла Закон №305-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення діяльності Державного бюро розслідувань" (далі Закон №305-IX), який набрав чинності 27 грудня 2019 року.

Так, як правильно зазначив суд першої інстанції, з дня набрання Закону України №305-ІХ чинності, тобто з 27 грудня 2019 року, ДБР змінило свій правовий статус з центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган.

Пунктами 2, 4 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №305-ІХ встановлено, що до приведення у відповідність із цим Законом, закони України, інші нормативно-правові акти діють у частині, що не суперечить цьому Закону, а Кабінету Міністрів України надано місячний строк із дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Кабінет Міністрів України 13 травня 2020 року прийняв постанову №359 "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань", згідно якої, зокрема, Державне бюро розслідувань виключається з переліків центральних органів виконавчої влади, затверджених нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Міністерство юстиції України розглядаючи питання можливості здійснення державної реєстрації нормативно правових актів Державного бюро розслідувань зазначило, що зміна статусу даної установи з центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган, на якій покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції, унеможливлюють здійснення такої реєстрації.

Обґрунтовуючи свою позицію, Міністерство юстиції України, керуючись Указом Президента України від 03 жовтня 1992 року №493 "Про державну реєстрацію нормативно - правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади", п.3 Положення про державну реєстрацію нормативно - правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №228, наголошувало, що відповідно до покладених на нього завдань здійснює виключно державну реєстрацію нормативно - правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, а також інших органів, акти яких відповідно до законодавства підлягають державній реєстрації.

За таких умов, колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції, що Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом ДБР від 29 червня 2021 року №373 може бути застосована до спірних правовідносин, адже відсутність її реєстрації в Міністерстві юстиції України, не позбавляє її статусу чинного нормативно правового акта.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.4 ст. 12 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" у разі звільнення Директора Державного бюро розслідувань з посади, його смерті або відсутності відомостей про місце його перебування повноваження Директора Державного бюро розслідувань протягом 60 днів виконує його перший заступник, а в подальшому - почергово кожний із заступників і знову перший заступник з ротацією кожні 60 днів до того часу, доки не буде призначено нового Директора Державного бюро розслідувань у порядку, передбаченому цим Законом. Строк виконання повноважень розпочинається відповідно з дня, наступного за днем звільнення Директора Державного бюро розслідувань, або з дня, наступного за днем його смерті, або з дня, наступного за останнім днем, коли місце перебування Директора Державного бюро розслідувань було відомо.

Таким чином у ІНФОРМАЦІЯ_1 наявні повноваження для затвердження переліку відомостей, що становлять службову інформацію.

Повноваження ОСОБА_3 на ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджуються відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно з ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації" кожна особа має право:

1) знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом;

2) доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається;

3) вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону;

4) на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів;

5) на відшкодування шкоди у разі розкриття інформації про цю особу з порушенням вимог, визначених законом.

Обсяг інформації про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядниками інформації, має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом.

Розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані:

1) надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом;

2) використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом;

3) вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб;

4) виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується".

Частиною 1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що розпорядниками інформації визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч.2 ст. 6 цього Закону;

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформацією з обмеженим доступом є:

1) конфіденційна інформація;

2) таємна інформація;

3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні".

Згідно ст. 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації" до службової може належати така інформація:

1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;

2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф для службового користування. Доступ до таких документів надається відповідно до ч.2 ст. 6 цього Закону.

Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" ДБР є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Наказом ДБР №323 від 08 липня 2020 року, затверджено Перелік посад у територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами.

Таким чином, на реалізацію наказу ДБР були виведені зі штатних розписів територіальних управлінь ДБР посади державної служби та введено нові посади старшого та середнього начальницького складу правоохоронного органу.

Наказом ДБР №373 від 29 червня 2021 року затверджено Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, згідно з п.1.3 якого, відомості щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу ДБР (призначення, переведення, звільнення, тощо) віднесено до службової інформації.

Оскільки, як вже було зазначено вище, запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог п.п.1- 3 ч.2 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", що є трискладовим тестом, через який проходить публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою, то для вирішення даного спору суду необхідно з`ясувати, чи узгоджується із положеннями ч.2 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" віднесення п.1.3 наказу ДБР №373 від 29 червня 2021 року відомостей про проходження служби особами рядового і начальницького складу органу ДБР (призначення, переведення, звільнення, тощо) до службової інформації.

Колегія суддів вважає, що обмеження доступу до таких відомостей відповідає захищеним інтересам конкретних фізичних осіб - осіб рядового та начальницького складу ДБР щодо захисту їхньої службової репутації, а також щодо захисту їх особистого і сімейного життя (персональних даних про них).

Також, колегія суддів вважає, що є допустимими обмеження у наданні інформації щодо старшого та середнього начальницького складу правоохоронного органу з метою захисту їхньої репутації або прав, підтримання авторитету та неупередженості правоохоронного органу.

Крім того, судом першої інстанції вірно враховано те, що позивач не обґрунтовує, що інформація про Заставного Т.Ю. є інформацією, яка становить суспільний інтерес. У запиті ОСОБА_1 від 15 серпня 2021 року та у позовній заяві відсутнє обґрунтування з яким наміром позивач бажає отримати інформацію відносно посадової особи правоохоронного органу та яким чином він буде її використовувати.

Відповідно до Положення про ТУ ДБР у м. Миколаєві, затвердженого наказом ДБР від 29 грудня 2020 року №876, ТУ ДБР у м. Миколаєві у своїй діяльності керується Конституцією України, Законом України "Про Державне бюро розслідувань" та іншими законами України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції України та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, наказами, розпорядженнями ДБР, дорученнями Директора ДБР та цим Положенням.

Наказ ДБР №373 від 29 червня 2021 року, яким затверджено Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, є чинним, а відтак, у ТУ ДБР у м. Миколаєві були відсутні підстави для надання ОСОБА_1 інформації віднесеної до службової.

Довід апелянта про те, що ТУ ДБР у м. Миколаєві, не надавши запитуваної інформації не провело "трискладового тесту", колегія суддів їх відхиляє, оскільки такий аналіз було надано судом при вирішенні даної справи.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, відповідно до вимог ст. 139 КАС України, відсутні підстави для задоволення клопотання про стягнення витрат на правову допомогу.

Дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, у зв`язку з чим постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 09 лютого 2022 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.