Справа № 160/14358/21
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якій позивач просить, з урахуванням уточненої позовної заяви:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві у зарахуванні у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи ОСОБА_1 з 01.01.2004 по 02.04.2018 молодшою медичною сестрою диспансерного відділення у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року на підставі заяви про призначення пенсії №159 від 31.05.2021 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головне управління Пенсійного фонду України у м.Києві:
1) зарахувати у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи ОСОБА_1 з 01.01.2004 по 02.04.2018 молодшою медичною сестрою диспансерного відділення у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради»;
2) з 31.05.2021 року призначити, нарахувати та виплати ОСОБА_1 пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року на підставі заяви про призначення пенсії №159 від 31 травня 2021 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 2 березня 2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ).
Позивач послалася на те, що набуття нею права на призначення згаданої пенсії підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, яким зміни до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ щодо збільшення пенсійного віку, внесені Законом № 213-VІІІ, були визнані неконституційними.
Проте, відповідач відмовив у призначенні пільгової пенсії, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, посилаючись на пункт 2 частини другої статті 114 Закону.
Також, представник позивача вказала, що відповідачем також протиправно не зараховано позивачу до пільгового стажу у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 01.01.2004 по 02.04.2018 молодшою медичною сестрою диспансерного відділення у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради».
20.08.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
24.09.2021 року відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 114 Розділу XIV-1 Закону України № 1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайнятті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць -після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах та при умові проведення атестації робочих місць, а тому, враховуючи приписи зазначеної норми позивач не має права на призначення пенсії за віком.
08.10.2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзиви відповідачів є законодавчо необґрунтованими та такими, що не спростовують доводи, викладені в позовній заяві, як підстави для задоволення позову.
30.11.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду клопотання ОСОБА_1 про поновлення провадження у справі задоволено.
Як встановлено судом, ухвалою суду від 30.11.2021 року залучено співвідповідачем Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідачем у встановлений судом строк, письмових заперечень проти позову, пояснень чи доказів щодо заявлених позовних вимог, на підтвердження або спростування обставин, зазначених у позові, не надано, як і заяви про визнання позову.
Як встановлено судом, відповідачем отримано ухвалу про відкриття провадження у цій справі разом із позовом з додатками 15.12.2021 року, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно із ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно положень ст. 126 КАС України відповідач є належно повідомленим про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що 31.05.2021 року представник ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в якій остання просила:
- зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року період роботи з 28.03.2003 до 02.04.2018 молодшою медичною сестрою диспансерного відділення у КП "Криворізький протитуберкульозний диспансер" Дніпропетровської обласної ради;
- зарахувати у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи ОСОБА_1 з 22.12.2000 року по 02.04.2018 молодшою медичною сестрою диспансерного відділення у КП "Криворізький протитуберкульозний диспансер" Дніпропетровської обласної ради;
- з 31 травня 2021 року призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року.
Для розгляду заяви позивача від 31.05.2021 року, засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Рішенням № 04 від 08.06.2021 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з недосягненням на день звернення пенсійного віку.

На час звернення до відповідача ОСОБА_2 виповнилось 51 рік.

За змістом листа пенсійного органу позивач мала страховий стаж роботи 30 років 7 місяців 3 дні, у тому числі на пільгових умовах за списком № 2 - 20 років 3 місяці 22 дні.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач і звернувся до суду із даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою пунктом 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в чинні редакції, згідно із висновками рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року N 1-р/2020, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ, а не Закону № 1058-ІV.

При цьому, суд звертає увагу, що окрім іншого, відповідачем також було відмовлено позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю у позивача необхідного пільгового стажу.

Таким чином, суд доходить висновку, що відмова пенсійного органу в призначенні ОСОБА_2 , яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 51 року, мала страховий стаж роботи 30 років 7 місяців 3 дні, у тому числі на пільгових умовах за списком № 2 - 20 років 3 місяці 22 дні, а тому відмова відповідача у призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах за віком, з посиланням на недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, та відсутністю необхідного пільгового стажу є протиправною.

А тому, враховуючи викладене вище, суд доходить висновку про те, що ОСОБА_1 набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, а отже, її позов підлягає задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року у справі №360/3611/20.

В той же час, щодо позовних вимог позивача щодо зарахування останній у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи з 01.01.2004 по 02.04.2018 молодшою медичною сестрою диспансерного відділення у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», суд вказує про їх передчасність та безпідставність, оскільки спірним рішенням пенсійного органу не вирішувалось питання щодо визначення страхового стажу роботи позивача, у тому числі на пільгових умовах за списком № 2. Отже, зі спірного рішення Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не можливо встановити, що саме періоди роботи позивача з 01.01.2004 по 02.04.2018 молодшою медичною сестрою диспансерного відділення у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» не було враховано до пільгового стажу за Списком №2.

При цьому, щодо вимоги позивача з 31.05.2021 року призначити, нарахувати та виплати ОСОБА_1 пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд зазначає, що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки пенсійний орган не надав повну та всебічну оцінку заяві позивача про перехід на пенсію за віком, оскільки вказана заява була розглянута лише в частині щодо призначення пенсії, проте не була розглянута в частині щодо зарахування останній у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи з 01.01.2004 по 02.04.2018 молодшою медичною сестрою диспансерного відділення у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради».

А тому, на думку суду, належним способом захисту в даному випадку є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.05.2021 року про призначення пенсії за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №04 від 08.06.2021 року, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком за Списком №2 згідно п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви про призначення пенсії №159 від 31.05.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.05.2021 року про призначення пенсії за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський