Справа № 755/17881/20
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Собківа Я.М. та Черпіцької Л.Т.,

при секретарі - Строяновській О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Головного управління Національної поліції у м. Києві, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Евакуатор-Сервіс» про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва (ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року позовну заяву передано за підсудність до Шевченківського районного суду м. Києва) з адміністративним позовом до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Головного управління Національної поліції у м. Києві, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Евакуатор-Сервіс» про визнання протиправною та скасування постанови, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати постанову серії АС № від 16 листопада, 2020 р., винесену інспектором з паркування Коломійцем Ю.О. управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

- визнати протиправними дії Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по примусовій евакуації 16 листопада 2020р. автомобіля Тойота РАВ-4 ДНЗ НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , на спец, майданчик за адресою м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 4;

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у м. Києві по примусовому утриманню 16 листопада, 2020р. автомобіля Тойота РАВ-4 ДНЗ НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , на спец, майданчику за адресою м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 4 ;

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 255 грн. 00 коп. безпідставно стягнутого штрафу;

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Національної поліції у м. Києві 144 грн. 00 коп. безпідставно стягнутої плати за збереження транспортного засобу на спец. майданчику;

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації): 1 270 грн. 00 коп. безпідставно стягнутих коштів за примусове транспортування автомобіля Тойота РАВ-4 ДНЗ НОМЕР_1 ; 49 грн. 10 коп. банківських витрат; 263 грн. 60 коп. витрат на лікування; 10 000 грн. 00 коп. моральної шкоди; 5 671 грн. 08 коп. упущеної вигоди; 878 грн. 80 коп. судового збору, - в загальній сумі 18 132 грн. 58коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 липня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

24 січня 2022 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 3804, від Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого відповідач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, наголошує, що фіксацію порушень правил зупинки, стоянки та паркування у режимі фотозйомки здійснюють захищеним смартфоном Sigma X-treme PQ53, який не застосовується у складі інформаційно-телекомунікаційної системи і використовується виключно для проведення фотозйомки.

Від Головного управління Національної поліції у м. Києві, Товариства з обмеженою відповідальністю «Евакуатор-Сервіс» відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що доказів неправомірної поведінки Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_1 не було надано, а приймаючи оскаржувану постанову, інспектор з паркування реалізовував свої повноваження по забезпеченню безпеки дорожнього руху.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 16.11.2020 року головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Святошинського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Коломійцем Юрієм Олександровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису), згідно з якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., який перераховується в бюджет м. Києва.

У постанові зазначено, що 16.11.2020 року о 13 год. 05 хв. на вул. Московській, 8 в м. Києві транспортний засіб TOYOTA RAV 4, державний номерний знак НОМЕР_1 , зупинено ближче 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушено пункт 15.9. г) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 р. №1306 та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 122 КУпАП. (а.с.9).

У подальшому, автомобіль позивача було евакуйовано на спец.майданчик за адресою: м. Київ, вул. Набережно - Лугова 4.

Позивач, вважаючи винесену постанову про адміністративне правопорушення, примусову евакуацію та утримання автомобіля, належного йому на праві приватної власності протиправними, звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до пункту 15.9 ПДР (г) зупинка забороняється на пішоходних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги у русі.

Відповідно до ч. 3 ст. 121 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів звертає увагу, що ПДР України розрізняють поняття зупинки та стоянки транспортних засобів.

Згідно п. 1.10 ПДР України, зупинка - це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (вивантаження) вантажу, виконання вимог ПДР (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Тобто диспозиція даної статті передбачає обов`язкові умови, за яких припинення руху транспортного засобу вважається зупинкою: це темпоральний критерії - незначний час (до 5 хвилин) та більше у разі, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (вивантаження) вантажу, виконання вимог ПДР.

Як було зазначено вище, п.15.9 ПДР України містить вичерпний імперативний перелік місці, в яких зупинка заборонена, в тому числі й на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

В той час як зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач припаркував свій автомобіль за адресою: вул. Московська 8, біля 30 корп., будівля Шостого апеляційного адміністративного суду о 12:35 хв, так як судове засідання було призначене на 12:40 год., в той час як згідно постанови серії АС №, остання була складена 16.11.2020 року о 13:05:00 хв., що спростовує доводи апелянта щодо того, що останнім автомобіль було припарковано біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху), що дозволено нормами ПДР України.

Крім того, варто завернути увагу, що п. 15.3 та 15.4 ПДР України передбачено, що у населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом.

Якщо дорога має бульвар або розділювальну смугу, зупинка і стоянка транспортних засобів біля них забороняються.

Взвовж вулиці Московської 8, у м. Києві міститься розмітка 1.1, тобто зупинка та стоянка автомобілів взагалі заборонена, тим паче ближче 10 м від пішохідного переходу.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з п.1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Норма вказаної статті передбачає надання альтернативних доказів: письмових, речових, електронних, показання свідків кожен із яких може бути самостійним, що спростовує доводи апелянта про неналежність електронних доказів в межах даної справи та відсутність показання свідків.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Під час розгляду справи колегією суддів було встановлено, що при складенні оскаржуваної постанови інспектором проведено фотофіксацію правопорушення в режимі фотозйомки технічним засобом Sigma PQ53, CammPro І826, про що відповідно до вимог ст. 283 КУпАП вказано у постанові.

Як встановлено судом першої інстанції, веб-сайт, посилання на який міститься в оскаржуваній постанові, penalty.gis.kyivcity.gov.ua (допущення описки в назві сайту в оскаржуваному рішенні не свідчить про його протиправність чи необгрунтованість) через ідентифікатори доступу до фото/відеоматеріалів правопорушення - номер постанови від 16.11.2020 року транспортного засобу TOYOTA RAV 4, державний номерний знак НОМЕР_1 містить 6 фотознімків, виконаних з різних ракурсів, які відображають: дату порушення - 16.11.2020 року, час вчинення правопорушення - з 13:04:33 до 13:04:51 (а.с. 18).

Зі змісту матеріалів фотофіксації вбачається, що транспортний засіб TOYOTA RAV-4, держаний номерний знак НОМЕР_1 , зупинено ближче 10 метрів від місця виїду з прилеглих територій за адресою Московська, 8, в м. Києві. Розміщення вказаного транспортного засобу на відстані менше ніж 10 метрів від пішохідного переходу чітко підтверджується матеріалами фотофіксації, із чим погоджується й колегія суддів (а.с.18).

При цьому, факт того, що відстань від транспортного засобу до пішохідного переходи становить менше 10 метрів не викликає жодних сумнівів, більше того, даного факту позивачем не заперечно ані в позові, ані в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим необґрунтованими є твердження позивача про не здійснення інспектором вимірювань точної відстані, оскільки в даному випадку порушення пп. г п.15.9 ПДР України є очевидним.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова серії АС № від 16 листопада, 2020 р., винесена інспектором з паркування Коломійцем Ю.О. управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі та в межах норм чинного законодавства, а тому скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 265-4 КУпАП тимчасове затримання транспортного засобу інспектором з паркування здійснюється шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора і дозволяється виключно у випадках, встановлених цією статтею. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих. Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється у разі вчинення порушення, передбаченого частинами третьою та сьомою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), частиною першою статті 152-1 цього Кодексу, у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті, а так само у разі вчинення порушень, передбачених частинами другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу. Для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб: 1) поставлено на проїзній частині у два і більше рядів; 2) розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме: а) на залізничних переїздах; б) на трамвайних коліях; в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, у тунелях; г) на пішохідних переходах і ближче 10 метрів до них з обох боків, крім випадків зупинки для надання переваги в русі; ґ) на перехрестях та ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на ній пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; д) на проїзній частині, де відстань між суцільною лінією розмітки чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 метрів; е) ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а за їх відсутності - ближче 30 метрів від дорожнього знака такої зупинки з обох боків; є) ближче 10 метрів від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання; ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився; з) ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду; и) розташовано на позначених відповідними дорожніми знаками та/або дорожньою розміткою місцях, призначених для паркування транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома); 3) своїм розташуванням робить неможливим рух інших транспортних засобів або створює перешкоду для руху пішоходів, у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів із дитячими колясками; 4) розташовано на виділеній смузі для руху громадського маршрутного транспорту; 5) розташовано на позначеній відповідними дорожніми знаками та/або дорожньою розміткою велодоріжці; 6) перешкоджає руху або роботі снігоприбирального та іншого технологічного комунального транспорту у разі запровадження надзвичайного стану або у разі оголошення окремої місцевості зоною надзвичайної екологічної ситуації;7) порушує схему паркування транспортних засобів таким чином, що він блокує проїзд по двох або більше смугах руху.

Пунктом 3 Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затверджений постановою КМ України від 14.11.2019 №990 визначено, що зберігання тимчасового затриманих транспортних засобів здійснюється на спеціальних майданчиках чи стоянках Національної поліції її територіальних (у тому числі міжрегіональний) органів, а також підприємств, установ та організацій, з якими територіальними органами Національної поліції укладено договоро про надання послуг із зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Відповідно до ст. 265-4 КУпАП повернення транспортного засобу, затриманого шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14 -2 цього Кодексу, або особі, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особі, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення, відбувається невідкладно за зверненням такої особи після сплати штрафу за вчинене правопорушення та оплати вартості послуг із транспортування та/або зберігання транспортного засобу.

Розмір плати за зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику (стоянці) за перу-сьому добу включено становить 120 грн. за добу (без ПДВ), що встановлено спільним наказом МВС, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та Міністерства фінансів України від 10.10.2013 №967/1218/869.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що дії Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по примусовій евакуації 16 листопада, 2020р. автомобіля Тойота РАВ-4 ДНЗ НОМЕР_1 (порушення правил зупинки щодо якого було встановлено матеріалами фотофіксації, як це передбачено нормами чинного законодавства) були правомірними, у зв`язку з чим позов в цій частині є також необґрунтованим.

Позовні вимоги щодо стягнення на користь ОСОБА_1 з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 255 грн. 00 коп. безпідставно стягнутого штрафу, 144 грн. 00 коп. безпідставно стягнутої плати за збереження транспортного засобу на спец. Майданчику, 1 270 грн. 00 коп. безпідставно стягнутих коштів за примусове транспортування автомобіля Тойота РАВ-4 ДНЗ НОМЕР_1 ; 49 грн. 10 коп. банківських витрат; 263 грн. 60 коп. витрат на лікування; 10 000 грн. 00 коп. моральної шкоди; 5 671 грн. 08 коп. упущеної вигоди; 878 грн. 80 коп. судового збору, - в загальній сумі 18 132 грн. 58коп., задоволенню не підлягають як похідні, адже можливість стягнення таких коштів прямо залежить від визнання протиправними дій відповідачів, чого в межах спірних правовідносин встановлено не було.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 липня 2021 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 286, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.М.Собків

Л.Т.Черпіцька