Справа № 280/2544/21
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2022-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 280/2544/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Волкової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року (головуючий суддя Кисіль Р.В.)

у справі № 280/2544/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області

про визнання протиправної та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 12.03.2021 №Ф-11224-13 на суму 26539,26 грн.;

- зобов`язати відповідача здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника податків позивача з єдиного внеску, шляхом виключення самостійно нарахованої недоїмки у розмірі 26539,26 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення є протиправним та таким, що прийнято всупереч приписів чинного законодавства України. Позивачка вказує, що податковий орган без належних на те правових підстав самостійно визначив зобов`язання позивачки зі сплати єдиного внеску як особі, яка вже не зареєстрована суб`єктом підприємницької діяльності, та вніс відомості до облікової картки платника податків без проведення перевірки.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.07.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Суд виходив з того, що нормами чинного законодавства встановлений безальтернативний обов`язок фізичної особи - підприємця регулярно сплачувати єдиний внесок з дати державної реєстрації підприємницької діяльності до дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності. Судом зазначено, що встановлена наявність в інформаційній системі даних про недоїмку та не представлення позивачем доказів про сплату єдиного внеску свідчить про законність дій контролюючого органу щодо формування та направлення спірної вимоги. Також суд встановив, що в період з 11.02.2016 по 15.01.2021 позивачка офіційно не була працевлаштована, а отже роботодавець не сплачував з її заробітної плати єдиний внесок.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Позивачка зазначає, що не суб`єктом господарювання (ФОП), про що 07.11.2019 до Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис про припинення; з 14.01.2021 позивачка оформлена та працює продавцем продовольчих товарів ТОВ «Апельмон прайм»; позивачка не отримувала актів перевірки, рішень, податкової звітності з Єдиного соціального внеску до контролюючого органу не подавала.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, відповідно до поданого відзиву на апеляційну скаргу просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Відповідач зазначає, що обчислення єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу здійснено на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу, які є такою ж самостійною підставою для формування вимог, як і акти перевірок чи податкова звітність. За спірний період позивачка була зареєстрована як фізична особа-підприємець і не була найманим працівником, за яким би єдиний внесок сплачував роботодавець.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка ОСОБА_1 08.02.2005 зареєстрована як фізична особа підприємець, за видом діяльності: код КВЕД 52.24.2 роздрібна торгівля кондитерськими виробами. З 21.02.2005 позивачка зареєстрована як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, реєстраційний номер 08/11-11167.

07.11.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесений запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за власним рішенням (номер запису: 3006054).

На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, інтегрованої картки по єдиному соціальному внеску ОСОБА_1 та відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI ГУ ДПС у Запорізькій області сформовано та направлено позиваці вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 12.03.2021 №Ф-11224-13, згідно якої борг станом на 28.02.2021 визначений у сумі 26539,26 грн.

Недоїмка за спірною вимогою утворилась внаслідок нарахування позивачці суми єдиного соціального внеску за період 2017 рік ІІІ квартал 2019 року, виходячи з розміру мінімального страхового внеску.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно п.4 ч.1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Отже фізична особа-підприємець, яка в силу положень ст.50 Цивільного кодексу України визначається як особа, яка здійснює своє право на підприємницьку діяльність, є платником єдиного внеску.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:

п.2 - для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

п.3 - для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Таким чином, фізична особа - суб`єкт підприємницької діяльності є платником єдиного внеску, при цьому, враховуючи положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», незалежно від того чи отримує вона дохід від такої діяльності чи ні.

Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців регулюються Законом України від 15 травня 2003 року № 755-ІV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Відповідно до ч. 9 ст. 4 Закону № 755-ІV фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Отже, на фізичних осіб - підприємців покладається обов`язок по сплаті єдиного внеску, розмір якого має бути не меншим за розмір мінімального страхового внеску, до внесення до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців запису про припинення підприємницької діяльності такою особою.

За правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18), у постанові від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19), у постанові від 4 грудня 2019 року (справа №440/2149/19), метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб (пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України), саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

При цьому, особа, яка провадить господарську діяльність і вважається самозайнятою особою, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Судом першої інстанції з`ясовано, чи перебував позивач у трудових відносинах у спірному періоді (2017-2019рр.) та чи сплачувався роботодавцем єдиний внесок за свого працівника. Таких обставин у цій справі судом встановлено не було.

Згідно наявних у справі доказів вбачається, що у період, за який сформовано оскаржувану вимогу, позивачка не сплачувала єдиний внесок, при цьому в установленому порядку працевлаштована не була і доходу з відрахуванням відповідних внесків як найманий працівник не отримувала.

Відповідно до визначення у п.1 ч.1 ст.6 Закону № 2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Частинами 3 та 4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Отже, за встановлених у цій справі обставин, що позивачка у період 2017 рік ІІІ квартал 2019 року була суб`єктом справляння єдиного внеску, та враховуючи наявність у позивачки недоїмки по сплаті єдиного внеску, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем правомірно сформовано та направлено позивачці оскаржувану вимогу.

Стосовно доводів позивачки щодо недотримання відповідачем порядку донарахування сум єдиного внеску суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953, затверджена Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п.3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

За приписами пункту 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Отже, наведена правова норма надає контролюючому органу право формувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів, які як правильно зазначено відповідачем, є такою ж самостійною підставою для формування вимог як і акти перевірок чи податкова звітність.

В даному випадку в інтегрованій картці платника недоїмка зі сплати єдиного внеску за вказаний вище період облікована виходячи з розміру мінімального страхового внеску.

Доводи позивачки, що оскаржувана вимога сформована вже після припинення підприємницької діяльності, не можуть бути підставою для визнання цієї вимоги протиправною, оскільки наведені позивачкою обставини жодним чином не спростовують обґрунтованості цієї вимоги в частині встановлення зобов`язань позивача зі сплати ЄСВ і не можуть слугувати підставою для звільнення позивачки від обов`язку сплати єдиного внеску, адже за приписами ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» строк давності щодо нарахування та стягнення сум недоїмки не застосовується.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що за встановлених у справі обставин наявність недоїмки і відсутність доказів сплати єдиного внеску свідчить про законність дій контролюючого органу щодо формування та направлення спірної вимоги на суму боргу 26539,26 грн.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив правильне рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року у справі № 280/2544/21 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко