Справа № 420/21950/21
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2022-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Біляївського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправною відмову ГУ ДМС в Одеській області в особі Біляївського відділу (відповідь від 22.10.21 № С-22/6/5127-21/5127/790-21) в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати ГУ ДМС в Одеській області в особі Біляївського відділу оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що після досягнення її донькою ОСОБА_2 14 років, вони звернулися до територіального органу ДМС щодо оформлення паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року. Однак листом відділу ДМС було відмовлено в цьому з посиланням на постанову КМУ № 302 від 25.03.2015 в редакції постанови КМУ № 745 від 26.10.2016, постанову КМУ № 398 від 03.04.2019, Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та зазначено, що оформлення паспорта громадянина України передбачено чинним законодавством виключно у формі картки, що містить безконтактний носій. Позивач наполягає, що Положення про паспорт громадянина України, затверджене постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2235-ІІІ (далі - Положення про паспорт) передбачає можливість отримання паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, тому наполягає, щоб документ, який підтверджує громадянство України, дитині видали саме в такому вигляді.

Ухвалою судді від 17.11.21 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

02.12.2021 до суду від ГУ ДМС в Одеській області надійшов відзив на адміністративний позов, згідно з яким на день звернення позивачів із заявою, у Біляївського відділу ГУ ДМС в Одеській області були відсутні правові підстави для видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки, оскільки позивач просила оформити паспорт по досягненню лише 14 років. При цьому постановою ВРУ № 2503-ХІІ від 26.06.1992 передбачено видання паспорту після досягнення 16 років. Чинним законодавством передбачено, що по досягненню 14 років оформлюється паспорт громадянина України, який містить безконтактний електронний носій. В свою чергу, позивач відмовляється надавати згоду на збір і обробку персональних даних.

08.12.21 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 06.10.21 разом із матір`ю ОСОБА_1 звернулися до Біляївського відділу Управління ДМС України в Одеській області із заявою щодо оформлення та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України зразка 1994 року.

За результатами розгляду вищевказаного звернення листом Біляївського відділу Головного управління ДМС України в Одеській області від 22.10.21 № С-22/6/5127-21/5127/790-21 заявникам відмовлено в цьому та роз`яснено, що згідно п. 1 розділу ІІІ Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України для оформлення паспорта особа, яка досягла 16-річного віку, або її законний представник (далі - заявник) подає 1) заяву; 2) рішення суду; 3) свідоцтво про народження або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави; 4) оригінали документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків (або одного з них), що на момент народження особи перебували(в) у громадянстві України (для підтвердження факту належності особи до громадянства України). У разі відсутності таких документів або в разі, якщо батьки (чи один із батьків) такої особи на момент її народження були (був) іноземцями(ем) або особами(ою) без громадянства, або в разі набуття особою громадянства України на території України подається довідка про реєстрацію особи громадянином України; 5) дві фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; 6) довідку про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання особи; 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомної особи, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

Зважаючи на те, що на момент звернення до Біляївського відділу ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_2 не досягнуто 16 років, відсутні підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України відповідно до постанови ВРУ від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Згідно з частиною 1 статті 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що у свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Частиною 3 статті 13 Закону №5492-VI передбачено, що паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до пункту 3 розділу І Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503-XII від 26.06.1992 року (далі - Положення №2503-XII) бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Згідно з пунктом 5 розділу І Положення про паспорт громадянина України № 2503-XII, затвердженого постановою КМУ від 26 червня 1992 року № 2503-XII, паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта.

Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Положення № 2503-XII термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 302 від 25.03.2015 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

Пунктом 2 Постанови № 302 визначено запровадити із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру:

з 1 січня 2016 року оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України № 2503-XII від 26 червня 1992 року;

з 1 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 302 установлено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 року, є чинним протягом строку, на який його було видано.

Пунктом 131 Постанови № 302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті, вноситься така інформація: інформація, зазначена в зоні візуальної перевірки паспорта; додаткова змінна інформація (про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків або повідомлення про відмову від його прийняття (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття зазначеного номера та офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу). У разі наявності повідомлення про відмову від реєстраційного номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у відповідному полі проставляється слово «відмова». У разі відсутності інформації відповідне поле не заповнюється; біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук (за згодою особи); засоби електронного цифрового підпису (у разі оформлення паспорта особі, яка досягла 18-річного віку) та засоби шифрування в порядку, встановленому законодавством.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила про те, що через свої релігійні переконання вона відмовляється від присвоєння цифрового ідентифікатора особистості у вигляді унікального номера запису у реєстрі. Позивачем наголошується, що оформлення паспорту громадянина України у формі картки передбачає обробку персональних даних, на яку вона не надає згоди, що свідчить про втручання держави в її особисте та сімейне життя, з приводу чого суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» №2297-VI від 01.06.2010 року (далі - Закон №2297-VI) мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (стаття 2 Закону №2297-VI).

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частини п`ята та шоста статті 6 Закону №2297-VI).

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Проте, законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякісність закону та порушення конституційних прав такої особи.

Отже, суд зазначає, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Відтак, норми Закону № 5492-VI на відміну від норм Положення № 2503-XII не тільки звужують, а фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст.22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції.

Позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Законодавець, приймаючи Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» №1474-VIII від 14.07.2016, яким внесено зміни до Закону №5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України, та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України. На час звернення позивача до Відділу УДМС діяло два нормативних акта: Положення №2503-XII і Постанова №302, відповідно до яких особи, які раніше отримали паспорт, не зобов`язані звертатися за його обміном, при досягненні відповідного віку органи УДМС проводять вклеювання фотографії, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов`язані отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років (ч. 3 ст. 21 Закону №5492-VI), до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодному законі не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду по зразковій справі 806/3265/17 від 19.09.2018.

Ухвалюючи вказану постанову, Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що ознаками типової справи є: позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ; відповідач - територіальні органи ДМС України; предмет спору вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503-ХІІ від 26.06.1992 року.

Дана справа містить ознаки типової, оскільки позивачем у справі є фізична особа, якій відмовлено у видачі паспорта у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України №2503-ХІІ від 26 червня 1992 року; відповідач - територіальний орган ДМС України; предмет спору - вимоги щодо протиправної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки.

У зв`язку з цим, суд вважає, що правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у справі № 806/3265/17 підлягають обов`язковому врахуванню під час розгляду цієї справи.

В той же час, недосягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16-ти років на момент звернення з заявою від 06.10.2021 (вх. № С-22/6/5127-21) (тобто на момент звернення вік позивачки: 15 років 10 місяців та 7 днів) про видачу паспорта громадянина України без електронного носія у зв`язку з відмовою у наданні згоди на обробку її персональних даних, виключало прийняття відділом ДМС рішення щодо оформлення та видачі паспорта зразка 1994 року у відповідності до Положення про паспорт громадянина України від 26 червня 1992 року N 2503-XII.

Так, зазначеним Положенням та Наказом МВС України «Про затвердження Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України» від 06.06.2019 № 456 передбачено оформлення і видача паспорта територіальними підрозділами ДМС особі, яка досягла 16-річного віку.

В свою чергу, пунктом 3 Порядку № 302 визначено, що кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.

З огляду на те, що позивач не згодна на отримання паспорта у формі картки, що містить безконтактний електронний носій (що за приписами Порядку № 302 можливе з 14 років), та ініціювала перед відділом ДМС питання щодо оформлення та видачі паспорту громадянина України зразка 1994 р., не досягнувши 16-ти років, дії Біляївського відділу ГУ ДМС України в Одеській області щодо відмови вчинені у відповідності до законодавства, а тому адміністративний позов в цій частині є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

В той же час, на момент вирішення спору, ОСОБА_2 досягла 16-ти років. При цьому позбавлення особи можливості отримати паспорт у формі книжечки становить втручання держави в особисте життя особи та не відповідає задекларованим правам та свободам особи і практиці ЄСПЛ.

Отже суд вважає, що позивач на момент вирішення спору має право на оформлення на отримання паспорта громадянина України зразка 1994 року у зв`язку з досягненням нею 16 років, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у зразковій справі.

Відповідно до п. 16 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20.08.2014, ДМС є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 658 від 15 червня 2011 року «Про утворення територіальних органів Державної міграційної служби» утворено Головне управління ДМС в Одеській області, як юридичну особу публічного права територіальний орган Державної міграційної служби.

Водночас, Біляївський відділ ГУ ДМС України в Одеській області є структурним підрозділом Головного управління ДМС в Одеській області, який створено без статусу юридичної особи.

Отже, з метою ефективного, повного та всебічного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Біляївський відділ ГУ ДМС України в Одеській області оформити та видати ОСОБА_2 у зв`язку із досягненням 16-річного віку паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.92 № 2503-ХІІ.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Судові витрати сторонами не понесені.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44; ) в особі Біляївського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (Одеська область, м. Біляївка, вул. Успенська, 2) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Біляївського відділу оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк