Справа № 320/928/21
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/928/21 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря: Висоцького А.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України та Дисциплінарної комісії приватних виконавців про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 10.07.2020, оформлене протоколом № 34 від 10.07.2020 про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді попередження;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністра юстиції України Дениса Малюськи № 1925/7 від 27.07.2020 про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді попередження;

- зобов`язати Міністерство юстиції України виключити з Єдиного реєстру приватних виконавців України інформацію про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час проведення позапланової перевірки позивача були допущені процедурні порушення. Так, на думку позивача Дисциплінарна комісія приватних виконавців перевищила свої повноваження та розглянула звернення особи, яка не є стороною виконавчого провадження. Крім того, під час перевірки Дисциплінарна комісія необґрунтовано відмовила у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що посилання позивача на відсутність у Дисциплінарної комісії повноважень на проведення перевірки є безпідставним, оскільки перевірка відповідачем всіх прийнятих приватним виконавцем рішень та вчинених ним дій в межах виконавчих проваджень №60358053 та №60981866 не є виходом за межі предмета звернення та не свідчить про порушення відповідачем положень статті 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та пункту 19 Розділу III. «Порядок організації та проведення перевірок діяльності приватних виконавців» Порядку №3284/5. Також суд вказав, що твердження позивача про допущення відповідачем процедурних порушень, які проявились у неправомірності відхилення Дисциплінарною комісією клопотання про відкладення засідання комісії, не заслуговують на увагу, оскільки Комісією вказане клопотання розглянуто та відхилено обґрунтовано.

Позивач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та постановити нову постанову, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник посилається на те, що суд першої інстанції, не даючи оцінки змісту скарги ОСОБА_2 , дійшов до необґрунтованого висновку про дотримання відповідачем вимог ст. 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Щодо оцінки судом першої інстанції клопотання приватного виконавця про відкладення засідання комісії, то суд дійшов передчасного висновку, що предмет спору у справі № 756/2137/20 за позовом ОСОБА_2 не стосується скарги ОСОБА_2 , на підставі якої проведена перевірка діяльності приватного виконавця ОСОБА_1, оскільки предмет розгляду Комісією подання був подібним частини позовних вимог у справі № 756/2137/20.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів скаржника і правильності висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проводить незалежну професійну діяльність як приватний виконавець виконавчого округу міста Києва за робочою адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дисциплінарної комісії приватних виконавців Міністерства юстиції України задоволено подання Міністерства юстиції України про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та рішенням від 10 липня 2020 року застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді попередження. Наказом Міністра юстиції України від 27 липня 2020 року №1925/7 «Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення» введено в дію Рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 10 липня 2020 року, оформлене протоколом №34, про що внесено відповідний запис до Єдиного реєстру приватних виконавців.

Не погоджуючи з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року № 1403-VIII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1403-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно з частинами першою, другою статі 23 Закону № 1403-VIII Міністерство юстиції України забезпечує ведення Єдиного реєстру приватних виконавців України.

У Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про: 1) прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) приватного виконавця; 2) дату рішення Кваліфікаційної комісії про надання права на здійснення діяльності приватного виконавця; 3) номер посвідчення; 4) виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність; 5) офіс приватного виконавця; 6) реквізити договору страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця, строк дії договору, відомості про страховика та страхову суму; 7) зупинення діяльності приватного виконавця; 8) дату та номер рішення про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та вид дисциплінарного стягнення; 9) дату та номер рішення Дисциплінарної комісії про припинення діяльності; 10) прізвище, ім`я та по батькові помічників приватного виконавця (у разі їх наявності).

Статтею 37 зазначеного Закону обумовлено, що приватний виконавець несе за свої рішення, дії чи бездіяльність та завдану третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну чи кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, установлених законом, а також дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Законом.

Контроль за діяльністю приватного виконавця відповідно до частини першої статті 34 Закону № 1403-VIII здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Частиною третьою, четвертою та сьомою статті 34 вказаного Закону передбачено, що позапланові перевірки проводяться на підставі: 1) заяви приватного виконавця про проведення перевірки; 2) письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця; 3) неподання приватним виконавцем у встановлені строки звітності чи іншої інформації та/або подання недостовірної інформації.

Під час проведення позапланових перевірок з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення таких перевірок. Повторна перевірка з питань, що вже були предметом перевірки, не допускається, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерство юстиції України вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

Аналогічні положення містяться у пункті 19 Розділу ІІІ Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 жовтня 2018 року № 3284/5, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 3284/5).

За змістом пункту 26 Розділу ІІІ Порядку № 3284/5 позапланова невиїзна перевірка діяльності приватного виконавця проводиться шляхом витребування від приватного виконавця потрібних документів та відомостей у межах предмета звернення та надання висновку щодо відповідності рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця вимогам законодавства, який викладається в довідці за результатами такої перевірки.

Пунктом 29 Розділу ІІІ Порядку № 3284/5 визначено, що за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця Управління контролю (Управління забезпечення примусового виконання рішень) складає довідку, в якій зазначаються: підстави проведення перевірки; факти, викладені у зверненні або у скарзі, на підставі яких проводиться перевірка; обставини, встановлені під час перевірки, із посиланням на джерела отримання інформації; висновок щодо відповідності рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця вимогам законодавства з посиланням на відповідну норму законодавства.

Положеннями статті 38 Закону № 1403-VIII визначено, що підставою для притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку.

Дисциплінарним проступком приватного виконавця є: 1) факт зайняття діяльністю, несумісною з діяльністю приватного виконавця; 2) порушення правил професійної етики приватного виконавця; 3) розголошення професійної таємниці або вчинення дій, що призвели до її розголошення; 4) невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків; 5) невиконання статуту Асоціації приватних виконавців України, рішень Ради приватних виконавців України та з`їзду приватних виконавців України.

Статтею 39 вказаного Закону передбачено, що дисциплінарна комісія приватних виконавців (далі - Дисциплінарна комісія) утворюється при Міністерстві юстиції України для розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків.

Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців затверджується Міністерством юстиції України.

Щодо доводів скаржника про те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про дотримання відповідачем вимог ст. 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», колегія суддів зауважує таке.

Статтею 1 Закону України "Про звернення громадян" (далі - Закон № 393/96) передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі статтею 3 Закону № 393/96 скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 393/96, звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Статтею 15 Закону № 393/96 встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно з частиною третьою статті 17 Закону № 393/96 якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

З матеріалів справи вбачається, що вважаючи свої права порушеними у виконавчому провадженні № 60358056 та № 60981866, яке знаходилось в провадженні приватного виконавця ОСОБА_1, та з метою їх захисту, ОСОБА_2 звернулася до Національного антикорупційного бюро України, яке перенаправило вказане звернення до Міністерства юстиції України.

Положеннями статті 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та пункту 19 Розділу III «Порядок організації та проведення перевірок діяльності приватних виконавців» Порядку №3284/5 передбачено, що позапланові невиїзні перевірки діяльності приватного виконавця проводяться на підставі письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця чи у разі надходження від Дисциплінарної комісії приватних виконавців скарги на діяльність приватного виконавця, яка була подана до цієї комісії, ухвалення Дисциплінарною комісією приватних виконавців рішення про відхилення подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та спрямування матеріалів для повторної перевірки діяльності приватного виконавця.

Під час проведення позапланових перевірок діяльності приватного виконавця з`ясовуються лише ті питання, необхідність (потреба) перевірки яких стала підставою для здійснення таких перевірок.

Отже, наведена норма встановлює обмеження щодо об`єкта перевірки, який окреслюється питаннями, необхідність (потреба) перевірки яких стала підставою для здійснення такої перевірки.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що скарга ОСОБА_2 на дії приватного виконавця ОСОБА_1 стосувалась дій, рішень, вчинених останнім в рамках виконавчих проваджень №60358053 та №60981866, оскільки містила посилання на певні обставини, які, на думку скаржниці, свідчили про допущення приватним виконавцем порушень під час здійснення ним своє діяльності.

Натомість, викладення ОСОБА_2 обставин у скарзі без зазначення конкретних порушень приватним виконавцем норм чинного законодавства, не дозволяє чітко окреслити питання, які необхідно перевірити, тому, в межах цієї справи перевірка відповідачем всіх прийнятих приватним виконавцем рішень та вчинених ним дій в межах виконавчих проваджень №60358053 та №60981866 не є виходом за межі предмета звернення та не свідчить про порушення відповідачем положень статті 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та пункту 19 Розділу III. «Порядок організації та проведення перевірок діяльності приватних виконавців» Порядку №3284/5.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №520/2210/19.

Під час перевірки встановлено таке.

На виконанні у позивача перебувало зведене виконавче провадження № 60988456, до складу якого входили:

- виконавче провадження № 60358056 з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду міста Києва від 23.01.2015 № 2/756/888/14 про звернення стягнення на нерухоме майно, предмет іпотеки, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості в розмірі 808 729,40 грн;

- виконавче провадження № 60981866 з примусового виконання виконавчого напису від 19.01.2019 № 3, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального кругу Шевченко О.В. про звернення стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 007 401,14 грн. Боржником вказаному зведеному виконавчому провадженню є ОСОБА_2

20.11.2019 позивачем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

06.12.2019 приватним виконавцем до Київської філії Державного підприємства «Сетам» направлена заявка на реалізацію арештованого майна.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5, якщо реалізації підлягає житловий будинок, квартира або інше житлове приміщення, в інформації про майно додатково зазначаються: план приміщення (за наявності); місце розташування; відомості про земельну ділянку (її правовий режим та розмір); кількість поверхів будинку, поверх, на якому розташована квартира, інше житлове приміщення; кількість кімнат, площа кожної кімнати; інформація про допоміжні, підсобні приміщення та споруди; інформація про наявність зареєстрованих інших, крім боржника, мешканців (зокрема дітей), орендарів, інших користувачів приміщення.

Основним законом, який регулює охорону дитинства є Закон України «Про охорону дитинства», норми якого кореспондуються з нормами Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 ратифікованої Постановою ВР України від 27.02.1991, у якій встановлено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найвищому забезпеченню інтересі дитини.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері.

Відповідно до статті 18 названого Закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Так, пунктом 28 розділу VIII інструкції встановлено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Згідно з абзацом сьомим пункту 3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1301/29431 (далі - Порядок реалізації майна), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, до заявки на реалізацію цього майна має додаватись копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність отримання попереднього дозволу органів опіки та піклування при реалізації нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні.

Під час перевірки встановлено, що в заявці на реалізацію квартири за адресою: АДРЕСА_2 , приватний виконавець не зазначив інформацію про зареєстрованих інших, крім боржника мешканців (зокрема, дітей). Крім того, під час перевірки встановлено, що перевірка таких відомостей позивачем не проведена.

Позивач у судовому засіданні суду першої інстанції повідомив, що він використав лист Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.11.217 №104-10168, адресований Головному державному виконавцю Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Поліщуку В.В., оскільки на його запити до органів реєстрації відповідь у встановлені законодавством строки не надходила. Проте, запити, які направляв позивач після відкриття виконавчого провадження, у матеріалах справи відсутні.

Посилання позивача на лист Департаменту з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації від 02.03.2020 №074/06/2-862 щодо скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , є безпідставним, оскільки дії щодо отримання вказаного листа вчинені позивачем після подання заявки не реалізацію квартири за згаданою адресою.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач дійшов обґрунтованого висновку, що у виконавчих провадженнях № 60358056, 60981866 приватний виконавець передав на реалізацію майно боржника (квартири) без звернення до органів опіки та піклування за відповідним дозволом і без належної перевірки, відносно зареєстрованих мешканців квартири, яка передана на реалізацію.

Відповідно до пункту 1 Розділу IV Порядку № 3284/5 у разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерством юстиції України до Дисциплінарної комісії приватних виконавців вноситься вмотивоване подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності (далі - Подання).

Керуючись частиною сьомою статті 34, пунктом 4 частини другої статті 38 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Міністерство юстиції України направило до Дисциплінарної комісії подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 .

Відповідно до вказаного подання виявлено порушення вимог:

пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» щодо здійснення, діяльності приватного виконавця з дотриманням принципу законності;

частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» щодо вжиття передбачених Законом заходів відносно примусового виконання рішень, неупередженого, ефективно, своєчасного І в повному обсязі вчинення виконавчих дій;

абзацу дев`ятого пункту 2 розділу 2 Порядку реалізації щодо зазначення в заявці на реалізацію арештованого майна відомостей про наявність зареєстрованих інших, крім боржника, мешканців (зокрема дітей), орендарів, інших користувачів приміщення. За результатами перевірки встановлено, що під час здійснення діяльності Позивачем порушено вимоги законодавства, яке регулює питання організації діяльності приватного виконавця та порядку примусового виконання рішень.

Пунктом 1 Розділу IV Порядку передбачено, що у разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерством юстиції України до Дисциплінарної комісії вноситься вмотивоване подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

Отже, рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 10.07.2020, оформлене протоколом № 34 від 10.07.2020 про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді попередження, та ухвалене на підставі подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 , є правомірним.

Відповідно наказ Міністра юстиції України Дениса Малюськи № 1925/7 від 27.07.2020 про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді попередження, яким введено в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 10.07.2020, оформлене протоколом № 34 від 10.07.2020, також є правомірним.

Щодо допущення відповідачем процедурних порушень, які проявились у неправомірності відхилення Дисциплінарною комісією клопотання про відкладення засідання комісії, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону №1403-УІІІ та пункту 24 Положення передбачено, що у разі якщо подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності внесено за результатами перевірки діяльності приватного виконавця, здійсненої на підставі скарги учасника виконавчого провадження, яка одночасно є предметом судового розгляду з оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця, Дисциплінарна комісія відкладає розгляд цього подання до набрання законної сили судовим рішенням за результатом розгляду такої скарги.

У такому разі перебіг строку, передбачений частиною першою цієї статті, зупиняється до набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до пункту 24 Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 27 листопада 2017 року N 3791/5, у разі якщо подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності внесено за результатами перевірки діяльності приватного виконавця, здійсненої на підставі скарги учасника виконавчого провадження, яка одночасно є предметом судового розгляду з оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця, Дисциплінарна комісія відкладає розгляд цього подання до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду такої скарги.

Отже, Дисциплінарна комісія відкладає розгляд подання лише у разі якщо скарга на дії приватного виконавця, за результатами якої внесено подання, є предметом судового розгляду.

У судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, що позивач звертався з клопотанням про відкладення засідання Дисциплінарної комісії щодо розгляду подання Міністерства юстиції України про притягнення його до дисциплінарної відповідальності до набрання законної сили рішенням Оболонського районного суду міста Києва у справі №756/2137/20.

Однак, Комісією вказане клопотання було розглянуто та відхилено. Причиною відмови у задоволенні цього клопотання стало те, що відповідно до ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 26.06.2020 у справі № 756/2137/20, предметом оскарження є визнання електронних торгів недійсними, визнання недійсними та скасування протоколу проведення електронних торгів, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та державної реєстрації права власності, той же час, предметом розгляду подання Дисциплінарною комісією було порушення направлення приватним виконавцем на реалізацію майна та порушення прав малолітніх при реалізації майна.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Комісія згадане клопотання розглянула та відхилила обґрунтовано.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає з підстав, наведених вище.

Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав скасування оскаржуваного рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 25 січня 2022 року.

Головуючий суддя Судді:Л.Т. Черпіцька О.Є. Пилипенко Я.М. Собків