Справа № 823/739/16
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/739/16 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Київ

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Ковтун К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Черкаської обласної державної адміністрації та ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної державної адміністрації, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - Міністерство юстиції України, Управління агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації про скасування рішення, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Черкаської обласної державної адміністрації (далі - відповідач), треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - Міністерство юстиції України, Управління агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації про:

- скасування розпорядження голови Черкаської ОДА від 17.05.2016 року №106-к про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника директора Департаменту - начальника управління економіки, розвитку сільських територій та інвестицій, харчової та переробної промисловості Департаменту агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації;

- поновлення ОСОБА_1 на державній службі в Управлінні агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації;

- стягнення з Черкаської ОДА на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 17.05.2016 року і до моменту фактичного поновлення на роботі.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 11.08.2016 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 29 квітня 2021 року рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року скасовано. Справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Черкаської обласної державної адміністрації від 17.05.2016 №106-к про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника директора Департаменту - начальника управління економіки, розвитку сільських територій та інвестицій, харчової та переробної промисловості Департаменту агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації. Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника директора Департаменту - начальника управління економіки, розвитку сільських територій та інвестицій, харчової та переробної промисловості Департаменту агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації або на іншій рівнозначній посаді з 13 жовтня 2021 року. Стягнуто з Черкаської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 грудня 2017 року по 13 жовтня 2021 року у сумі 207 586,67 грн.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, представник позивачки подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення суду шляхом викладення абзацу четвертий резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з Черкаської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 травня 2016 року по 13 жовтня 2021 року у сумі 370 391 (триста сімдесят тисяч триста дев`яносто одна) гривня двадцять дев`ять копійок.

Апелянт вважає, що визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 суд неправильно застосував норми матеріального права та не врахував всі дні вимушеного прогулу, у зв`язку з чим рішення суду необхідно змінити в даній частині.

Також з апеляційною скаргою звернулася Черкаська обласна державна адміністрація, в якій зазначила, що висновки суду, викладені у оскаржуваному рішенні не відповідають обставинам справи, також судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушення норм процесуального права, що відповідно до частин першої та другої статті 317 КАСУ є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що доводи викладені апелянтом є необґрунтованими, а тому у задоволені апеляційної скарги слід відмовити.

У письмових пояснення Міністерство юстиції України зазначило, що підтримує апеляційну скаргу Черкаської обласної державної адміністрації та заперечує проти апеляційної скарги представника позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що у період з 16.06.2010 по 10.09.2013 позивачка обіймала посаду голови Золотоніської районної державної адміністрації та згідно розпорядження голови Черкаської ОДА від 10.09.2013 року №179-к призначена на посаду директора Департаменту агропромислового розвитку обласної державної адміністрації.

Розпорядженням голови Черкаської ОДА від 20.08.2014 року №142-к ОСОБА_1 переведено на посаду першого заступника директора Департаменту - начальника управління економіки, розвитку сільських територій та інвестицій Департаменту агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації.

На підставі наказу Департаменту агропромислового розвитку від 15.10.2014 року №83-к ОСОБА_1 було надано відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами з 10.10.2014 року по 12.02.2015 року.

Згідно наказу Департаменту агропромислового розвитку від 13.02.2015 року №2-в ОСОБА_1 надано частину щорічної відпустки з 13.02.2015 року по 06.03.2015 року, а згідно наказу Департаменту агропромислового розвитку від 10.03.2015 року №15-к ОСОБА_1 було надано соціальну відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 11.03.2015 року по 17.12.2017 року.

Розпорядженням Черкаської ОДА від 27.02.2015 року №27-к на виконання вимог Закону України "Про очищення влади", Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року №563, Плану проведення перевірок відповідно до Закону України "Про очищення влади", затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року №1025-р, вирішено провести перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених ч. ч. 3 і 4 ст. 1 Закону України "Про очищення влади" щодо осіб, звільнення яких належить до повноважень голови обласної державної адміністрації, зокрема, заступників керівників структурних підрозділів - з 15.06.2015 року. Пунктом 4 вказаного розпорядження приписано керівникам структурних підрозділів апарату облдержадміністрації забезпечити ознайомлення працівників, у тому числі тих, які відсутні на роботі (знаходяться, зокрема, у відпустці по догляду за дитиною) із цим розпорядженням. Згідно пункту 5 розпорядження працівникам, зазначеним у пункті 1 цього розпорядження, у десятиденний строк з дня початку проведення перевірки подати до управління кадрового і правового забезпечення апарату облдержадміністрації власноручно написану заяву про те, що до них застосовуються або не застосовуються заборони, визначені частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", згоду на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо них за формою згідно з додатком 1 або 2.

Указане розпорядження було опубліковане на офіційному сайті Черкаської ОДА.

Повідомлення про початок перевірки від 15.06.2015 року №11-04/193 направлено на адресу - АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 175), яка зазначена в особовій справі ОСОБА_1 . Однак конверт повернувся відправнику 16.07.2015 року у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

В подальшому розпорядженням голови Черкаської ОДА від 17.05.2016 року №106-к припинено ОСОБА_1 державну службу та звільнено її з посади першого заступника директора Департаменту - начальника управління економіки, розвитку сільських територій та інвестицій Департаменту агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади", пункт 8 частини 1 статті 83 Закону України "Про державну службу".

Не погоджуючись із вищевказаним розпорядженням, позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом про його скасування та поновлення на посаді, а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно частини 1 статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є підстави передбачені Законом України «Про очищення влади». У випадку, передбаченому пунктом 7-2, особа підлягає звільненню з посади в порядку, визначеному Законом України «Про очищення влади».

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України від 16.09.2014 № 1682-VII «Про очищення влади» очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Частиною 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» передбачено, що протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Згідно п. 10 ч.2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням, зокрема, працівника правоохоронного органу, який складав та/або своєю дією сприяв складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» від 29.01.2014 № 737-VII, Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» від 21.02.2014 № 743-VII.

Відповідно до ч.14 ст. 5 Закону України «Про очищення влади» керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п`ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» встановлено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб: 1) звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів; 2) інформує Міністерство юстиції України про їх звільнення з посад та надає відповідні відомості про застосування до таких осіб заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону, для їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», у порядку та строки, визначені цим Законом.

Особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону ( ч. 1 статті 4 Закону №1682-VII ).

Відповідно до ч. 2, 3 статті 4 Закону №1682-VII заява подається не пізніше ніж на десятий день з дня початку проведення перевірки у відповідному органі, на підприємстві згідно з планом проведення перевірок, затвердження якого передбачено пунктом 3 частини другої статті 5 цього Закону.

Неподання заяви у строк, передбачений частиною другою цієї статті, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону.

Подання заяви, у якій особа повідомляє про те, що до неї застосовується заборона, зазначена у частині третій або четвертій статті 1 цього Закону, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після подання такої заяви та застосування до неї відповідної заборони.

В даному випадку у ході судового розгляду справи було встановлено та підтверджено відповідачем, що позивачку було звільнено із займаної посади у зв`язку із застосуванням заборони передбаченої Законом України "Про очищення влади".

Стаття 2 Закону № 1682-УІІ містить перелік посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрації), а стаття 3 цього ж Закону визначає критерії, на яких ґрунтується очищення влади (люстрація).

Водночас чіткий перелік посад начальницького складу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику окремо визначено у переліку посад у пункті 6 частини першої статті 2 Закону № 1682-УІІ.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 3 Закону №1682-VII заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року - голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голови обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації, їх перших заступників, заступників, голови районної державної адміністрації, районної в місті Києві державної адміністрації;

Підпунктом 1 пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про очищення влади» визначено, що впродовж 10 днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині 3 статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною 1 статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб: звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів.

Так, згідно наявної у матеріалах справи доповідної записки Заступника голови Черкаської обласної державної адміністрації В. Коваля від 16.05.2021 №12/01/01-55, відповідно до Закону України "Про очищення влади" та на виконання розпорядження обласної державної адміністрації від 27.02.2015 № 27-к "Про організацію проведення перевірки відповідно до Закону України "Про очищення влади" здійснено перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону стосовно ОСОБА_2 , першого заступника директора Департаменту - начальника правління економіки, розвитку сільських територій та інвестицій, харчової та переробної промисловості Департаменту агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації.

Перевіркою матеріалів особової справи ОСОБА_1 встановлено, що до неї застосовуються заборони, передбачені частиною третьою статті 1 Закону, зокрема у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року, оскільки вона сукупно понад рік з 15.06.2010 по 09.09.2013 обіймала посаду голови Золотоніської районної державної адміністрації, зазначену у частині восьмій статті 3 цього Закону.

При цьому встановлення фактів особистої протиправної поведінки позивача не було метою цієї перевірки. Будь-яких доказів щодо вчинення дій та заходів (та/або сприяння їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3 підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, матеріали справи не містять.

Колегія суддів враховує відсутність у Законі № 1682-VII процедури та механізму, які б визначали індивідуальний підхід під час застосування встановлених ним заборон, не знімає обов`язку із суду застосовувати індивідуальний підхід при вирішенні кожного конкретного спору за критеріями правомірності та законності рішень суб`єктів владних повноважень, визначених частиною третьою статті 2 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), що кореспондує положенням частини другої статті 2 КАС України (у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року).

Цей обов`язок випливає із завдань адміністративного судочинства, змістом яких є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що на необхідності доведення вини кожної особи, яка піддається люстраційним процедурам, наголошує Венеціанська комісія у Проміжному (пункти 64, 82, 104) та Остаточному (пункт 18) висновках №788/2014 щодо Закону №1682-VII, як на загальновизнаному міжнародному стандарті.

Парламентська асамблея Ради Європи у Резолюції ПАРЄ №1096 (1996) звернула увагу держав-членів на те, що «люстрація» застосовується до осіб у випадку доведення їх провини в кожному конкретному випадку, а не як інструмент формального звільнення з посади. Зокрема, у пункті 12 Асамблея підкреслила, що загалом люстраційні заходи можуть будуть сумісними з демократичною державою, заснованій на принципі верховенства права, за умов дотримання деяких критеріїв. По-перше, провина, а саме особиста, а не колективна, повинна бути доведена в кожному окремому випадку; це наголошує на потребі в індивідуальному, а не колективному, застосуванні законів про люстрацію. По-друге, повинні гарантуватися право на захист, презумпція невинуватості до доведення провини і право на судовий перегляд ухваленого рішення. Помста у жодному разі не може бути метою таких заходів, а процес люстрації не повинен допускати політичне або соціальне зловживання результатами люстрації. Метою люстрації є не покарання осіб, які вважаються винними (це входить до завдань прокурорів, які керуються кримінальним законодавством), а захист молодих демократій.

17 жовтня 2019 року ЄСПЛ прийняв рішення у справі «Полях та інші проти України» (заяви №58812/15, №53217/16, №59099/16, №23231/18, №47749/18), яке 24 лютого 2020 року набуло статусу остаточного (далі - рішення у справі «Полях та інші проти України»), та стосувалося звільнення п`ятьох державних службовців із забороною обіймати посади державної служби на підставі приписів Закону № 1682-VII, що одразу призвело до втрати всіх своїх здобутків.

У цьому рішенні ЄСПЛ указав, що застосовані до заявників заходи були дуже обмежувальними та широкими за обсягом, які призвели до втручання в право на приватне життя, гарантоване статтею 8 Конвенції. Тому необхідні були дуже переконливі підстави, щоб довести, що такі заходи могли бути застосовані за відсутності будь-якої індивідуальної оцінки поведінки особи лише на підставі висновку, що їхнє перебування на посаді у період, коли пан ОСОБА_4 обіймав посаду Президента України, достатньою мірою доводило відсутність у них відданості демократичним принципам державної організації або їхню причетність до корупції.

Тобто, без аналізу індивідуальної поведінки неможливо встановити особисту вину осіб, до яких застосовано означені заборони, для того, щоб переконатися у застосуванні до цих осіб індивідуальної відповідальності, а не колективної, як це задекларовано у принципах Закону №1682-VII, що мали б спрямовувати процес очищення влади (люстрації), що, в свою чергу, лягло і в основу постанови Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 3 червня 2020 року у справі № 817/3431/14.

У цьому рішенні Верховний Суд дійшов висновку, що заходи такої суворості як звільнення з посади із забороною займати посаду на 10 років не можуть застосовуватись до державних службовців лише через те, що вони залишились на своїх посадах державної служби після обрання нового глави держави, без аналізу індивідуальної поведінки таких осіб та встановлення зв`язку із узурпацією влади, підривом основ національної безпеки і оборони України або протиправного порушення прав і свобод людини.

Ці висновки є застосовними і у цій справі, що враховано судом першої інстанції.

З огляду на викладене колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що оскільки люстрація не має відношення до видів юридичної відповідальності, то не має потреби встановлювати і факти особистої протиправної поведінки осіб, до яких застосовують заходи очищення влади, і нормами Закону №1682-VII, які є спеціальними по відношенню до інших нормативно-правових актів та які в силу свого імперативного характеру підлягають безумовному застосуванню до спірних правовідносин, не передбачено встановлення таких фактів.

Оцінюючи пропорційність обмежень, застосованих до позивача щодо легітимної мети очищення влади, якої прагнули досягти органи державної влади, колегія суддів уважає їх непропорційними, невиправданими та не необхідними у демократичному суспільстві.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірне розпорядження голови Черкаської обласної державної адміністрації № 106-к від 17.05.2016 не відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, зокрема, винесене непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, та становить непропорційне втручання у право позивача на приватне життя, що є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Враховуючи наведене, а також зважаючи на правове регулювання спірних правовідносин та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування розпорядження голови Черкаської обласної державної адміністрації № 106-к від 17.05.2016 про звільнення позивача з посади, що, своєю чергою, у силу вимог частини першої статті 235 КЗпП України зумовлює необхідність її поновлення на попередній роботі.

Частиною 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця. Виходячи із положень трудового законодавства незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі лише тоді, коли повністю ліквідоване підприємство.

У разі відсутності посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу, ввести скорочену посаду.

Якщо підприємство, установа реорганізовано, рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, має бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

В даному випадку позивачку було звільнено з посади першого заступника директора Департаменту - начальника управління економіки, розвитку сільських територій та інвестицій, харчової та переробної промисловості Департаменту агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації, а тому саме на вказаній посаді підлягає поновленню позивач, що і було зроблено судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Отже, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Згідно з пунктом 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що скасування розпорядження про звільнення позивача, у силу вимог частини першої статті 235 КЗпП України, є підставою для її поновлення на попередній роботі, а саме на посаді, з якої її звільнили, зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обчисленого за правилами постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок № 100).

Так, на момент звільнення позивачка перебувала у соціальній відпустці по догляду за дитиною, зокрема згідно її останньої заяви по 17.12.2017 включно.

Отже, приступити до виконання обов`язків за посадою позивач мала з 18.12.2017, проте була протиправно звільнена під час перебування у відпустці.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, датою, з якої обраховується середній заробіток за час вимушеного прогулу є наступний день після закінчення відпуски по догляду за дитиною, тобто з 18.12.2017 року.

Доводи представника позивача в цій частині є необґрунтованими та не спростовують висновків суду.

Згідно з вимогами п. 2 Порядку, обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Наведеними вище положеннями чітко визначено, що розрахунок виплат у разі відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється з урахуванням двох повних останніх місяців роботи працівника.

Як вбачається з довідки про заробітну плату ОСОБА_1 за період 2013-2016 роки, місяці, які можуть бути враховані при обчисленні середньої заробітної плати позивача є січень та березень 2014 року (до оформлення відпустки по догляду за дитиною), оскільки в інших місяцях позивач отримувала виплати, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати (лікарняні, відпускні, декретні, матеріальна допомога на оздоровлення).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що заробітна плата позивачки за останні 2 календарні місяці роботи, які можуть бути враховані при обчисленні середньої заробітної плати (січень та березень 2014 року) становить 8 694, 73 грн, кількість фактично відпрацьованих протягом двох місяців робочих днів - 40, відповідно, середньоденна заробітна плата - 217, 36 грн.

Кількість днів вимушеного прогулу становить 955 робочих днів (з 18.12.2017 по 13.10.2021) у зв`язку з чим сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 207 586, 67 грн. і підлягає стягненню з відповідача. Період з 17.05.2016 по 18.12.2017 до вказаного розрахунку не включено у зв`язку з тим, що за даний період позивач отримувала кошти з Державного бюджету України (соціальна відпустка для догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку).

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції не було допущено порушення норм матеріального права, а доводи апелянтів не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів не знаходить підстав для їх задоволення.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому апеляційні скарги не містять посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційні скарги залишаються без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Черкаської обласної державної адміністрації та ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року- без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 26.01.2022.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких