Справа № 160/5622/21
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 січня 2022 року м. Дніпросправа № 160/5622/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року в адміністративній справі №160/5622/21 (головуючий суддя першої інстанції Юрков Е.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 13.04.2021 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправними рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови йому у перерахунку пенсії та зарахуванні до загального стажу періоду роботи з 05.05.1990 року по 31.10.1995 року в філії «Овод» Спеціального радянсько-швейцарського підприємства «Демос»;

- зобов`язати відповідача зарахувати йому до загального стажу період роботи з 05.05.1990 року по 31.10.1995 року в філії «Овод» Спеціального радянсько-швейцарського підприємства «Демос»;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок його пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 за період роботи в філії «Овод» Спеціального радянсько-швейцарського підприємства «Демос» з 05.05.1990 року по 31.10.1995 року на підставі довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 31.10.2018 року №14, виданої Приватним акціонерним товариством «Компанія з іноземними інвестиціями «Демос», починаючи з 23 листопада 2018 року та здійснити доплату пенсії, починаючи з 23.11.2018 року, з урахуванням різниці між фактично здійсненою виплатою та належною виплатою після перерахунку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу з 10.07.2018 року призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №2. Проте, при призначенні пенсії пенсійним органом не було зараховано до загального стажу період роботи з 05.05.1990 року по 31.10.1995 року у філії «Овод» Спеціального радянсько-швейцарського підприємства «Демос» на посаді електромонтера, енергетика. 23.11.2018 року позивачем подано заяву про перерахунок пенсії з доданими довідками ПАТ «Компанія з іноземними інвестиціями «Демос» від 31.10.2018 року № 14 та від 31.10.2018 року №15. Проте, рішенням від 28.12.2020 року №24753-24553/А-01/3-0400/20 відмовлено у перерахунку пенсії по ст.40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та зарахуванні вказаних періодів роботи. Таке рішення позивач вважає протиправним, з огляду на наявність документів, що свідчать про те, що позивач працював та має стаж у період з 05.05.1990 року по 31.10.1995 року. Вказує, що в трудовій книжці наявні записи перебування його у вказаний період на відповідних професіях, які відносяться до списку, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.12.2020 року №24753-24553/А-01/3-0400/20 про відмову у перерахунку пенсії та зарахуванні до стажу роботи.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи період роботи з 05.05.1990 року по 31.10.1995 року в філії «Овод» Спільного радянсько-швейцарського підприємства «Демос» на посадах електромонтажника та енергетика.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням періоду роботи з 05.05.1990 року по 31.10.1995 року в філії «Овод» Спільного радянсько-швейцарського підприємства «Демос» на посадах електромонтажника та енергетика, з моменту призначення з 10.07.2018 року, та здійснити доплату пенсії, починаючи з урахуванням різниці між фактично здійсненою виплатою та належною виплатою після перерахунку.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановите нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що період роботи за Списком №2 з 05.05.1990 року по 31.10.1995 року не може бути враховано до пільгового стажу, у зв`язку з тим, що запис про звільнення з роботи не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 (відсутня печатка підприємства). Також довідки ПАТ «Компанія з іноземними інвестиціями «Демос» від 31.10.2018 року №14 та від 31.10.2018 року №15 не можуть бути враховані, оскільки актом від 02.01.2019 року № 1/09.4-13, складеним управлінням внутрішнього аудиту та фінансового контролю ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, зазначено про неможливість провести перевірку дотримання вимог законодавства в сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з питання достовірності документів, наданих для обчислення пенсії. Перевіркою було встановлено, що за юридичною адресою: АДРЕСА_1 , ПАТ «Компанія з іноземними інвестиціями «Демос» не знаходиться. Фактичне місцезнаходження вказаного товариства та зберігання первинних документів встановити не вдалось. Крім того, апелянт зазначає про пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом, оскільки про розмір призначеної пенсії позивачу було відомо з липня 2018 року, а з даним позовом він звернувся лише у квітні 2021 року.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

До апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, поданий в інтересах позивача та підписаний адвокатом Пипа А.О.. Вказаний відзив апеляційним судом до уваги не приймається, оскільки підписаний особою, що не має на це повноважень (відсутні довіреність або ордер). Наявний в матеріалах справи ордер виданий адвокатом Пипа А.О. на надання правової допомоги ОСОБА_1 лише у Дніпропетровському окружному адміністративному суді (а.с.12).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, в суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 з 10.07.2018 року знаходиться на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком за Списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

23.11.2018 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок призначеної пенсії згідно статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ГУ ПФУ в Дніпропетровській області листом №24753-24553/А-01/3-0400/20 від 28.12.2020 року повідомлено позивача, що при призначенні пенсії до страхового стажу не враховано період роботи з 05.05.1990 року по 31.10.1995 року в філії «Овод» Спеціального радянсько-швейцарського підприємства «Демос» на посаді електромонтера, енергетика, оскільки запис в трудовій книжці про звільнення не відповідає абз.3 п.2.4 затвердженої Інструкції ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993, а саме відсутня печатка підприємства. В ході проведення перерахунку по заробітній платі було встановлено, що довідка про заробітну плату за період з 01.05 1990 року по 30.04.1995 року, видана ПАТ «Компанія з іноземними інвестиціями «Демос» від 31.10.2018 року №14, має коефіцієнт заробітної плат 5,6 та підлягає додатковій перевірці, також підлягає перевірці довідка від 31.10.2018 року №15. Актом №1/09.4-13 від 02.01.2019 року, складеним управлінням внутрішнього аудиту та фінансового контролю ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, зазначено про неможливість провести перевірку дотримання вимог законодавства в сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з питання достовірності документів, наданих для обчислення пенсії. Перевіркою було встановлено, що за юридичною адресою: плоша Героїі Майдану, буд.1 м.Дніпро, 49000, ПАТ «Компанія з іноземними інвестиціями «Демос» не знаходиться. Фактичне місцезнаходження ПАТ «Компанія з іноземними інвестиціями «ДЕМОС» та зберігання первинних документів встановити не вдалось. Пенсійним органом відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії по ст.40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та в зарахуванні періоду роботи з 05.05.1990 року по 31.10.1995 року (а.с.13, 14).

Не погодившись з відмовою в зарахуванні спірного періоду роботи до пільгового стажу та перерахунку пенсії, позивач оскаржив таку відмову до суду.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції зазначив, що згідно пункту 18 Постанови Ради Міністрів СРСР ВЦСПС від 06.09.1973 року №656 «Про трудові книжки працівників і службовців» відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Отже, з огляду на наведену норму, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. Тому суд вважає безпідставним відмову у зарахуванні до стажу роботи позивача період роботи з 05.05.1990 року по 31.10.1995 року в філії «Овод» Спільного радянсько-швейцарського підприємства «Демос» на посадах електромонтажника та енергетика.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем заявлялись вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок його пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, починаючи з 23 листопада 2018 року та здійснити доплату пенсії, починаючи з 23.11.2018 року, з урахуванням різниці між фактично здійсненою виплатою та належною виплатою після перерахунку.

Будь-яких уточнень, доповнень або зміни позовних вимог у встановлений КАС України спосіб позивачем до суду першої інстанції не подавалось.

Натомість, рішенням суду першої інстанції зобов`язано відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 10.07.2018 року.

Таким чином, суд першої інстанції без належного на то обгрутнування, вийшов за межі позовних вимог та задовольнив вимоги, які позивачем не заявлялись.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу з 10.07.2018 року призначена пенсія за віком за Списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Проте, на думку позивача, йому безпідставно відмовлено пенсійним органом в зарахуванні до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, який натомість підтверджується записами у трудовій книжці.

Так, відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 , позивач

- 05.05.1990 року прийнятий на дільницю переробки шлаків електромонтажником філії «Овод» Спільного радянсько-швейцарського підприємства «Демос»,

- 07.12.1992 року переведений на посаду енергетика,

- 31.10.1995 року звільнений за власним бажанням (наказ № 42 від 31.10.1995 року).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №36 від 16 січня 2003 року «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» затверджено Списки №1 та №2, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Аналогічним чином дане положення було закріплено до цього в Постанові Кабінету Міністрів України №162 від 11 березня 1994 року.

Виходячи з п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні-фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, в тому числі, особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

З аналізу вказаних норм вбачається, що обов`язковими умовами для призначення пільгової пенсії є зазначення у списку 2 професії (посади), пов`язаної із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість працівника на таких роботах повний робочий день, атестації робочого місця та наявність певного стажу (як страхового так і пільгового).

Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження несприятливих умов праці за результатами атестації відповідного робочого місця.

Верховний Суд України у постановах від 10.03.2015 року (справа №21-51а15), від 10.09.2013 року (справа №21-183а13), від 02.12.2015 року (справа №21-1329а15) висловив правову позицію стосовно відсутності законних підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Верховний Суд підтримав таку позицію у своїх постановах від 23.01.2018 року (справа №732/2003/14), від 30.01.2018 року (справи №506/384/17, №462/1675/14-а), від 27.03.2018 року (справа №130/1417/17).

Згідно із ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

В трудовій книжці ОСОБА_1 у відомостях про роботу містяться відомості щодо його роботи у період з 05.05.1990 року по 07.12.1992 року на посаді електромонтажника на дільниці переробки шлаків та з 07.12.1992 року по 31.10.1995 року на посаді енергетика філії «Овод» Спільного радянсько-швейцарського підприємства «Демос».

Проте, вказані записи не скріплені відповідною печаткою підприємства (наявні лише штампи), що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №162 від 20.06.1974 року.

Посилання суду першої інстанції на те, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення, не містить нормативного обгрунтування з огляду на те, що вказане підприємство на теперішній час існує та зазначений недолік записів трудової книжки може бути усунутий у встановлений законом спосіб.

Крім того, наведені вище записи трудової книжки за період роботи з 05.05.1990 року по 31.10.1995 року не містять відомості про зайнятість позивача повний робочий день на вказаних роботах у зазначені періоди, атестації вказаних посад та віднесення відповідного робочого місця до Списку №2.

Тобто, відомості про роботу позивача у період його роботи в філії «Овод» Спільного радянсько-швейцарського підприємства «Демос», зазначені у його трудовій книжці, не можуть підтвердити факт його роботи повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.

Наявність лише наведених вище записів в трудовій книжці, не свідчить про наявність у позивача права на пільгову пенсію, оскільки не звільняє від врахування інших умов встановлених статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та необхідних для призначення пенсії (врахування стажу) на пільгових умовах.

Довідкою ПрАТ «Компанія з іноземними інвестиціями «ДЕМОС» №14 від 31.10.2018 року та №15 від 31.10.2018 року не є уточнюючими довідками у розумінні «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, а тому судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються.

Позивачем пенсійному органу не надавалось для підтвердження спеціального трудового стажу уточнюючої довідки підприємства, яке на теперішній час хоча і знаходиться в стані припинення, але є діючим (витяг з ЄДРПОУ а.с. 126).

Такої довідки не надано позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції, та в матеріалах справи вона відсутня.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що у разі відмови роботодавця надати його працівнику довідку, яка підтверджує пільгових характер роботи, така особа має можливість скористатись своїм правом на судовий захист у іншому процесі (цивільному), пред`явивши позов до роботодавця щодо видачі відповідної довідки.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11.07.2019 року у справі №336/3067/17. Так, в постанові зазначено, що для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 необхідно підтвердити пільговий характер умов праці уточнюючою довідкою підприємства, саме про зайнятість в шкідливих та важких умовах праці повний робочий день.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовної заяви.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що відповідно до ст.317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року в адміністративній справі №160/5622/21 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року в адміністративній справі №160/5622/21 скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак