Справа № 640/29631/21
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П, Кобаль М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» - Руденка Костянтина Васильовича на ухвалу судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 жовтня 2021 року (розглянута у порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» про заміну сторони у виконавчому провадженні №64909166, відкритого з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського районного нотаріального округу Київської області Григорян Д.Г. від 09.03.2021 №1131 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором №3-2 від 10.07.2020, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, у якій вкладено вимоги: замінити сторону виконавчого провадження № 64909166 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1131 від 09.03.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» заборгованості за Договором № 3-2 від 10.07.2020, а саме стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» на Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто».

В обґрунтування своєї заяви, заявник посилається на зміст положень ст.379 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), у якій зазначено про можливість заміни сторони виконавчого провадження.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року повернуто без розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» про заміну сторони виконавчого провадження.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, заявником подано апеляційну скаргу, в якій просить дану ухвалу скасувати, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

06 січня 2022 року через систему «Електронний суд» до Шостого апеляційного адміністративного суду представником позивача подано заяву про проведення засідання у відсутності особи, яка бере участь у справі на підставі ст.194 КАС України.

З огляду на те, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися, колегія суддів, керуючись ч.1 ст. 205 КАС України, яка передбачає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Тому, керуючись ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а а ухвала судді - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що статтею 379 КАС України станом на час розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» про заміну сторони виконавчого провадження, не передбачено вирішення адміністративними судами питання про заміну сторони у виконавчому провадженні, яке відкрито на підставі виконавчого напису нотаріуса.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Як встановлено з наданих пояснень апелянта, 10.07.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA») (надалі - Первісний кредитор/Заінтересована особа-1) та ОСОБА_1 (надалі - Позичальник/Боржник) укладено Договір N9 3-2 (надалі - Кредитний договір).

Відповідно до укладеного Кредитного договору Позичальник отримав кредит у розмірі 2000,00 гривень, строком на 30 днів, шляхом переказу на платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану AT КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

У зв`язку з невиконанням позичальником умов Кредитного договору, за заявою Первісного кредитора, 09.03.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною вчинено виконавчий напис, за реєстровим номером 1131, згідно якого запропоновано звернути стягнення заборгованості за Кредитним договором з Позичальника.

22.03.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Іванютою Іваном Миколайовичем (надалі - Заінтересована особа-2) відкрито виконавче провадження за № 64909166 з примусового виконання виконавчого напису № 1131 від 09.03.2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. про звернення стягнення заборгованості за Кредитним договором.

Таким чином, з викладеного вбачається, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванюти Івана Миколайовича перебуває виконавче провадження за № 64909166 з примусового виконання виконавчого напису від 09.03.2021 року за реєстровим номером 1131 згідно якого Стягувачем є ТОВ «ФК «Фінанс Інновація», а боржником - ОСОБА_1 .

16.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» (надалі - Новий кредитор) укладено Договір про відступлення права вимоги № 16/09/2021-Р/М (надалі - Договір про відступлення права вимоги) відповідно до якого право вимоги за Договором № 200710- 14213-2 від 10.07.2020р. перейшло до ТО В «ФК «РІАЛЬТО».

Новий кредитор ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» повністю виконало свої зобов`язання за Договором про відступлення права вимоги щодо перерахування грошових коштів, що підтверджується платіжним доручення Ке 375 від 16.09.2021р., завірена копія якого додається.

На даний час боржник ОСОБА_1 не виконала свої грошові зобов`язання з погашення заборгованості за Кредитним договором перед ТОВ «ФК «Фінанс Інновація».

З дати відступлення права вимоги, ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» перестало бути кредитором, а ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» набуло статусу кредитора за зобов`язанням Боржника, відповідно до умов Кредитного договору, у порядку правонаступництва у зобов`язаннях.

ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» фактично вибуло як стягувач у виконавчому провадженні за зобов`язаннями Боржника за Кредитним договором, оскільки за вказаним вище Договором про відступлення права вимоги не має права вимагати примусового виконання зазначеного вище виконавчого напису нотаріуса.

У зв`язку із зазначеним вище заявник звернувся до суду першої інстанції з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, у якій вкладено вимоги: замінити сторону виконавчого провадження № 64909166 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1131 від 09.03.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» заборгованості за Договором № 3-2 від 10.07.2020, а саме стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» на Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто».

Надаючи правову оцінку зазначеним правовідносинам колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3 зазначеного Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Положеннями частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Судовий контроль за виконанням рішень інших органів Законом України «Про виконавче провадження» покладено саме на адміністративні суди, а отже питання про заміну сторони виконавчого провадження під час виконання рішень таких органів також належить здійснювати в порядку адміністративного судочинства.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 16.01.2019 року у справі № 826/7941/17, Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, що викладена у постановах від 22.07.2019 року у справі № 822/1659/18 та від 26.02.2020 року у справі № 826/7981/17.

Зазначеним нормам кореспондують положення статті 379 КАС України, за змістом якої, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Аналізуючи положення наведених норм, Верховний Суд у постановах від 27 січня 2021 року (справа №ЗВ/380/22/20), 28 січня 2021 року (справа №824/387/20-а) зазначив, що до відкриття виконавчого провадження у порядку, визначеному статтею 379 КАС України, може бути замінено боржника або стягувача лише у виконавчому листі, під яким розуміється виконавчий документ, виданий судом, який розглядав адміністративну справу як суд першої інстанції.

Виконавчий напис нотаріуса є різновидом виконавчого документа у розумінні статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», який є відмінним від виконавчого листа за формою, змістом, а також суб`єктом та процедурою видання, отже положення частини четвертої статті 379 КАС України не можуть бути застосовані за аналогією у випадку заміни сторони у виконавчому написі нотаріуса, виконавче провадження за яким ще не відкрито.

Також у вказаних рішеннях Верховним Судом указано, що статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вимоги, яким повинен відповідати виконавчий документ, а частиною четвертою статті 4 цього Закону встановлено вичерпний перелік підстав для повернення стягувачу виконавчого документа органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

У справі, що розглядається, як і в справах №ЗВ/380/22/20, №824/387/20-а, особливістю є те, що заяву про заміну стягувача подано до відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису нотаріуса, тому правова позиція, сформульована у цих справах, є застосовною до розглядуваного спору.

На підстав вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що заміну сторони виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, вимоги про заміну сторони у виконавчому провадженні у виконавчому написі нотаріуса до відкриття виконавчого провадження у порядку статті 379 КАС України є передчасними, а вимоги, щодо заміни сторони виконавчому провадженні у виконавчому написі нотаріуса після відкриття виконавчого провадження повинні розглядатись в порядку визначеному статтею 379 КАС України, оскільки у випадку незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю державного чи приватного виконавця після подання виконавчого документа, заявник вправі їх оскаржити в загальному порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі №200/6545/20-а.

Окрім зазначеного, колегія суддів звертає увагу на витяг з «Автоматизованої системи виконавчих проваджень», який має загальний доступ, за результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП №64909166, боржник - Фізична особа ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ), стягувач - ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» (єдрпоу 41146462), приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Іванютою Іваном Миколайовичем 22.03.2021 року відкрито виконавче провадження.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції належним чином не надано оцінки посиланням заявника у справі про те, що виконавче провадження за виконавчим написом №1131 від 09.03.2021 року відкрито, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо залишення позовної заяви без розгляду.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВРта вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналізуючи оскаржувані рішення, колегія суддів вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, вимагає дотримання норм, які регламентують строки подання скарг. У той же час, такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби правового захисту (рішення у справі «Мельник проти України» № 23436/03).

У рішенні «Стагно проти Бельгії» Європейський Суд з прав людини дійшов до висновку, що при застосуванні законодавчого строку давності національні суди мають приймати до уваги конкретні обставини справи, таким чином, щоб обмеження на доступ до суду було пропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя (Stagno v. Belgium № 1062/07).

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено обставини справи та матеріали справи у зв`язку із чим суд прийшов до прмилуового висновку щодо залишення позовної заяви без розгляду.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Отже, суддя суду першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення без розгляду адміністративного позову, чим порушив норми процесуального права.

За таких обставин керуючись ст. 320 КАС України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 жовтня 2021 року - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 312, 320, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» - Руденка Костянтина Васильовича - задоволити.

Ухвалу судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 жовтня 2021 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 20 січня 2022 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль