Справа № 420/15373/21
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/15373/21
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шляхтицького О.І.

суддів: Домусчі С.Д. , Семенюка Г.В.

секретар - П`ятіна В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10.12.2021 по справі № 420/15373/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо застосування січня 2016 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення йому ОСОБА_1 , за період з 01.01.2018 по 28.02.2018 включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на його ОСОБА_1 , користь індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2018 по 28.02.2018 включно в сумі 7671 гривня 74 копійки із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення йому ОСОБА_1 , за період з 01.03.2018 по 30.11.2019 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3892 гривні 57 копійок, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на його ОСОБА_1 , користь щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 3892 гривні 57 копійок за період з 01.03.2018 по 30.11.2019 включно в сумі 81743 гривні 88 копійок, відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44, з урахуванням раніше виплачених сум.

08.12.2021 до суду надійшло клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі з посиланням на правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27.08.2021 по справі № 320/5194/20.

Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 10 грудня 2021 року закрив провадження у справі № 420/15373/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії

Роз`яснив позивачу, що повторне звернення з такими самими позовними вимогами не допускається.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу від 10 грудня 2021 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції невірно встановленні фактичні обставини справи, а саме :

- позовні заяви є тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто позовні заяви повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. При цьому, у випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови не є тотожними.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звертаючись повторно до суду з даним позовом має на меті вирішити процесуальні питання пов`язанні з виконання рішення суду у справі № 420/1594/20, а тому відповідно до пункту 2 частини першої статті 170 Кодексу КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження у даній адміністративній справі та відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 Кодексу КАС України закриває провадження .

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були належно сповіщені відповідно до статей 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини 2 статті 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно зі статтею 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення та зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, частина 1 статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.

Стаття 238 КАС України встановлює вичерпний перелік підстав для закриття провадження в адміністративній справі.

Відповідно пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Виходячи зі змісту цієї норми, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність судового рішення, яким завершено розгляд справи і набрання цим судовим рішенням законної сили.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності судового рішення, що набрало законної сили, у тотожній справі ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Згідно із статтею 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження.

У разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямованих на примусове виконання таких рішень.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, що у першу чергу забезпечується через примусове виконання судових рішень, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України, особа-позивач на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Тобто, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що підставами застосування вимог статей 382 та 383 КАС України є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Таким чином, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших додаткових судових рішень.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права, викладений в постанові Верховного Суду у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15.

Разом з цим, закриття провадження у справі за вказаних обставин можливе лише при наявності таких умов у їх сукупності: спір у справі повинен бути між тими самими сторонами; спір у справі повинен бути з одним і тим же предметом та поданий з тих самих підстав; наявність судового рішення, що набрало законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ставить питання про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2018 по 28.02.2018, а саме за період з 01.01.2018 по 28.02.2018 включно в сумі 7671,74 грн, за період з 01.03.2018 за період з 01.03.2018 по 30.11.2019 включно в сумі 81743,88 грн.

У той же час згідно автоматизованої системи діловодства суду ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до в/ч НОМЕР_1 , в якій просив, зокрема стягнути з відповідача індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2018 по 30.11.2019 в сумі 85969,07грн (справа №420/1594/20).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 року позов ОСОБА_1 задоволений частково. Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 року по 30.11.2019 року включно. Стягнуто з в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2018 року по 30.11.2019 року.

Ухвалами суду від 09.03.2021 та від 06.05.2021 відмовлено позивачу у прийнятті додаткового рішення та у встановленні чи зміні способу та порядку виконання рішення суду.

П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 28.10.2020 по справі №420/1594/20 апеляційні скарги в/ч НОМЕР_1 залишив без задоволення, рішення суду від 24.04.2020 - без змін.

У постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2020 по справі №420/1594/20 вказано, що доводи апелянта щодо виплати за його розрахунком індексації грошового забезпечення за період 01.01.2018 року по 30.11.2020 року включно на загальну суму 88576,43 грн не є обґрунтованими, так як визначення суми для нарахування та виплати суми належної індексації грошового забезпечення військовослужбовців за відповідний період, встановлений судом, віднесено до компетенції роботодавців відповідачів.

Також у постанові суду від 28.10.2020 року вказано, що апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що як відповідачем, так і позивачем обрано неналежний алгоритм розрахунку розміру індексації грошового забезпечення.

Так, згідно абзацу 2 п.1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення (затв. Постановою КМУ №1078 від 17.07.2008 року) індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

За приписами вказаного Порядку, обчислення індексу споживчих цін для визначення порогу індексації і величини приросту індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати працівників провадиться щомісяця наростаючим підсумком шляхом множення місячних індексів споживчих цін.

Обчислення індексу споживчих цін таким чином проводиться до тих пір, поки він не перевищить поріг індексації, який встановлено в розмірі 103 відсотка.

Поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, перевищення якої надає підстави для індексації заробітної плати працівника.

Після перевищення такого порогу індексації, з метою проведення подальшої індексації заробітної плати працівників, обчислення індексу споживчих цін починається знову, з місяця наступного за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив цей поріг індексації.

При цьому величина приросту індексу споживчих цін для проведення кінцевої індексації, розрахована між цими проміжками, обчислюється як добуток сум проміжних індексів споживчих цін перевищення порогу індексації помножений на коефіцієнт 100.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації заробітної плати здійснюється таким чином до місяця підвищення тарифних ставок (окладів) працівників.

Індекс споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення тарифних ставок (окладів), приймається за 1 або 100 відсотків.

Відповідно до положень Порядку індексації підлягає заробітна плата у межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на рік.

Частина заробітної плати, яка перевищує прожитковий мінімум, індексації не підлягає.

Так, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2018 році становив 1762 грн, у 2019 році 1921 грн.

Отже, з урахуванням вищенаведених положень Порядку, сума індексації заробітної плати працівника визначається як результат множення суми оплати праці, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків, враховуючи, що нарахування сум індексації або проведення чергового підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, на підставі якого нарахована сума індексації перевищить розмір підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом.

Наприклад, сума індексації за січень 2018 року дорівнює: 1762 (прожитковий мінімум)х10,7(величина приросту ІСЦ на січень 2018 року (за даними Держстату):100= 188,53 грн.

Водночас, апеляційний суд зауважив, що здійснення розрахунку індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Апеляційний суд вважає, що саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення, а тому суд позбавлений можливості самостійно розраховувати та стягувати з відповідача певну конкретну суму індексації грошового забезпечення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції по справі №420/1594/20, залишаючи без змін рішення суду від 24.04.2020 року, визначив, що ОСОБА_1 має право на індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2018 року по 30.11.2019 року, судом вказані спірні правовідносини вирішені на користь позивача, безпосередній розрахунок індексації відноситься до компетенції військової частини.

При цьому суд апеляційної інстанції по справі №420/1594/20 в постанові від 28.10.2020 року звернув увагу на належний алгоритм розрахунку розміру індексації грошового забезпечення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 по даній справі №420/15373/21 фактично вирішені судом по справі №420/1594/20.

Позивач у даній справі №420/15373/21 в обґрунтування позовних вимог наводить мотиви незгоди його з алгоритмом розрахунку індексації та сумою індексації, тобто не згодний з діями військової частини по виконанню рішення суду у справі №420/1594/20.

Колегія суддів зазначає, що не згода з виконанням судового рішення, оскаржується в порядку, встановленому статтею 383 КАС України.

Порядок оскарження рішення, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень в порядку ст.382, ст.383 КАС України, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічний висновок щодо застосування вимог процесуального права, викладений в постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 640/15623/19.

Колегія суддів вказує, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, а підлягають розгляду в порядку статті 383 КАС України.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання противоправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у здійсненні нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2018 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2016 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2018 по 28.02.2018 включно в сумі 7671 гривня 74 копійки із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44, а також в частині позовних вимог про визнання противоправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не здійсненні нарахувань та виплат позивачу в повному розмірі індексації грошового забезпечення йому ОСОБА_1 , за період з 01.03.2018 по 30.11.2019 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3892 гривні 57 копійок, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь позивача щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 3892 гривні 57 копійок за період з 01.03.2018 по 30.11.2019 включно в сумі 81743 гривні 88 копійок, відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44, з урахуванням раніше виплачених сум.

Отже, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10.12.2021 по справі № 420/15373/21 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Домусчі С.Д. Семенюк Г.В.