Справа № 620/1647/21
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1647/21 Суддя (судді) першої інстанції: Лобан Д.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Пилипенко О.Є., Федотова І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер-Агро» до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування податкового повідомлення-рішеннярішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сівер-Агро» (далі - позивач, ТОВ «Сівер-Агро») звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (далі - ГУ ДПС у Чернігівській області, відповідач, апелянт), у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області від 28.01.2021 за № 0.

Позовні вимоги обгрнутовані тим, що перевіряючими під час проведення перевірки не надано належної оцінки наявним первинним документам, при цьому господарські операції з контрагентами позивача підтверджені належними первинними документами, які підтверджують формування показників податкової звітності товариства та відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку підприємства. Таким чином, на думку позивача оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято не на підставі, та не у межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України, є необґрунтованими, прийняті без урахування всіх обставин, що мають значення для їх прийняття, що має наслідком їх неправомірність та є підставою для скасування.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Чернігівській області подано апеляційну скаргу, в якій останнє просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції прийнято рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та недотриманням норм процесуального права. Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції не врахував обгрунтувань податкового органу щодо завимщення ТОВ «Сівер-Агро» податкового кредиту, сформованого від ТОВ «ТД «Агро-Еко-Ресурс» за відсутності реального джерела походження товару по ланцюгу постачання, що призвело до завищення бюджетного відшкодування на 102 300,00 грн за жовтень 2020 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі №620/1647/21, встановлено строк до 20.12.2021 року для подання відзиву на апеляційну скаргу. Іншою ухвалою від 01.12.2021 призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 20 грудня 2021 року.

Від ТОВ «Сівер-Агро» письмового відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами, в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до вимог п.п. 191.1.6 п. 191.1 ст. 191, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78 та ст. 82 Податкового кодексу України на підставі направлення від 18.12.2020 №641 та наказу від 18.12.2020 №1985-а ГУ ДПС у Чернігівській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Сівер-Агро» (код 39346687) з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, в тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

За результатами проведеної перевірки складено акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Сівер-Агро» від 06.01.2021 №9/07/39346687.

Згідно висновків акту перевірки встановлені порушення ТОВ «Сівер-Агро» п. 44.1 ст. 44. п.185.1 ст. 185, п.198.1, п. 198.3, п.198.6 ст.198. п. 200.1, 200.4. ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (зі змінами та доповненнями): п. 4. п.5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість (затвердженого наказом Мінфіну України від 28.01.2016 №21, зареєстрованого в Мін`юсті України 29.01.2016 за №159/28289, зі змінами і доповненнями), що призвело до завищення бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку на 102 300,00 грн за жовтень 2020 року, відмови у бюджетному відшкодуванні на 14 675,00 грн за жовтень 2020 року.

Позивачем на вказаний акт перевірки подано заперечення від 13.01.2021 за вих. № 1/01-2021, у яких позивач просив визнати акт перевірки від 06.01.2021 № 9/07/39346687 неправомірним та скасувати його.

Листом від 26.01.2021 за № 66/6/25-01-07-02 відповідач повідомив, що аргументи, викладені в запереченні № 1/01-2021 від 13.01.2021 з доданими документами ТОВ «Сівер-Агро», на акт перевірки не є достатньо обґрунтованими та не можуть бути враховані при винесенні податкових повідомлень-рішень.

Проте, на підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 0 від 28.01.2021, яким відповідачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларовану на рахунок платника у банку за жовтень 2020 року у розмірі 102 300,00 грн, та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 25 575,00 грн.

Вважаючи вищезазначені податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 05 липня 2021 року у межах доводів податкового органу, колегія суддів виходить з того, що досліджунню у цій справі підлягають обставини здійснення (реальності) господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

У цьому зв`язку встановлено, що ТОВ «Сівер-Агро» 19.11.2020 подано податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2020 року.

ТОВ «Сівер-Агро» задекларовано за жовтень 2020 року:

-позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р. 9 - р. 17 декларації) (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету (р. 18) - 0 грн;

-від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (р. 19) 278 102,00 грн;

-підлягає бюджетному відшкодуванню (р. 20.2.1 + р. 20.2.2) (р. З ДЗ): на рахунок платника у банку (р. 20.2.1) - 250 000,00 грн,

-суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р. 21) - 28 102,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, 07.11.2019 між ТОВ "ТД "Агро-Еко-Ресурс" (Продавець) та ТОВ «Сівер-Агро» (Покупець) укладено Договір поставки № 7.

Відповідно до п. 1.1. Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується оплатити й прийняти Товар. Під Товаром у цьому договорі розуміється - барда зернова. Загальна кількість Товару, одиниці виміру та ціна одиниці виміру, термін відвантаження, місце та умови поставки Товару визначаються Сторонами у Специфікаціях, що є невід`ємними частинами цього Договору. Вартість однієї одиниці Товару може бути змінена Продавцем в односторонньому порядку.

Згідно з п. 1.2. Договору, товар має бути поставлений не менше ніж за 90 календарних днів до закінчення строку його придатності.

За Специфікаціями №27 від 01.10.2020, №28/1 від 15.10.2020, №28/2 від 16.10.2020, №29 від 23.10.2020, №30 від 28.10.2020 до Договору поставки №7 від 07.11.2019 з Продавцем ТОВ "ТД "Агро-Еко-Рнсурс" якість товару має відповідати наступним показникам: вміст сирого протеїну в перерахунку на абсолютно суху речовину не менше 28%; усі інші показники якості згідно ДСТУ 4478:2005; умови поставок EX XV (інкотермс2010) - 88т Чернігівська обл., Сновський р-н, с. Нові Боровичі, вул. Заводська, 1; 22т Києво-Святошинський р-н, с. Крюковщина. вул. Гетьмана Сагайдачного. 1а.

Фактичне виконання господарських операцій між ТОВ «Сівер-Агро» і ТОВ «ТД «Агро-Еко-Ресурс» підтверджено як договором, який був досліджений під час перевірки, так і належним чином оформленими первинними документами, складеними в процесі виконання цього договору: товарно-транспортними накладними: № АЕР 454 від 01.10.2020 , № АЕР 476 від 11.10.2020, №. АЕР 484 від 16.10.2020, № АЕР 486 від 16.10.2020, № АЕР 503 від 28.10.2020 видатковими накладними: № 454 від 01.10.2020, № 476 від 13.10.2020, № 484 від 16.10.2020, № 486 від 16.10.2020, № 503 від 28.10.2020, податковими накладними від 13.10.2020, 15.10.2020, 16.10.2020, 23.10.2020, 30.10.2020, платіжними дорученнями від 13.10.2020, 15.10.2020, 16.10.2020, 23.10,2020, 30.10.2020, які у повній мірі відображають зміст господарських операцій та їх вартісні показники, що підтверджується матеріалами справи.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу України. Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

За пунктами 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної / розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) відповідно до підпункту 191.1.2 пункту 191.1 статті 191 цього Кодексу оператором поштового зв`язку, експрес-перевізником.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. (п.200.1 ст.200 ПК України).

У той же час за приписами п.44.1, п.44.2, п.44.6 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (надалі - Закон № 996-XIV) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Обов`язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб`єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; спрямування її на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг. При цьому результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що для віднесення платником податку відповідних сум до витрат чи до податкового кредиту суми податку на додану вартість необхідно, в тому числі, підтвердити відповідними бухгалтерськими документами факти отримання товару (послуг) та його оплати, а також наявність ділової мети отримання товару, пов`язаної із подальшим використанням отриманих товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із пунктом 2.1 Розділу 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до пункту 2.4 Розділу 2 зазначеного Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Із зазначених правових норм вбачається, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку.

У матеріалах справи в повному об`ємі наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами. Зазначені документи, складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 44, статті 201 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704) і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Отже, фактичні обставини об`єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Контролюючі органи не наділені повноваженнями на перевірку економічної доцільності рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).

Посилання фіскального органу на узагальнену податкову інформацію, отриману від інших фіскальних органів по ланцюгу контрагентів позивача, як підставу не підтвердження реальності господарських правовідносин, не можна брати до уваги, оскільки чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, зокрема, від фактичної сплати контрагентами податку до бюджету по всьому ланцюгу товарообігу, наявності чи відсутності основних фондів у останніх тощо.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами (по ланцюгу) своїх податкових зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту. Платник податків (покупець товарів (послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на визначення скоригованого доходу з врахуванням витрат, понесених у зв`язку з його отриманням, та на податковий кредит за неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними (постанова ВС від 01.08.2019 по справі МК/9901/15121/19).

Податковим органом не надано доказів на підтвердження недобросовісності саме позивача, як платника податку на додану вартість, або можливої фіктивності його постачальника, як: судових рішень, вироків, не наведено доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Відтак, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків (постанова ВС від 23.07.2019 по справі №К/9901/15110/19).

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Отже, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Колегія суддів погоджується з тим, що відповідачем не надано належних, допустимих доказів того, що під час проведення перевірки відповідачем надсилались будь-які письмові запити до зазначених відповідачем суб`єктів господарювання по ланцюгу постачання чи проводились зустрічні перевірки вказаних суб`єктів господарювання.

Податкова інформація, яка наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання носить виключно інформативний характер та не є належним доказом при розгляді справи по суті.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, як критерії оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, під час складення такої, аналітичної інформації будь-які первинні документи платника податків не використовувались та не аналізувались, про що свідчить відсутність актів зустрічної звірки контрагентів позивача з відображенням в ньому окремих відомостей, не відповідають критерію юридичної значимості, як не відповідає такому критерію і інформація з інформаційно-аналітичних баз контролюючих органів, оскільки така також не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, а отже не є належним доказом в розумінні процесуального Закону, що зазначено також і у постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 826/16272/13-а.

Статтею 61 Конституції Українизакріплений індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, тобто, до відповідальності повинен бути притягнений правопорушник та притягнення до відповідальності добросовісного платника податків суперечить конституційним нормам та нормам чинного законодавства.

Податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, відсутність за юридичною адресою на момент звірки тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Посилання відповідача на те, що висновки про нереальність здійснення господарських операцій зроблені на підставі аналізу узагальненої податкової інформації не сприймаються колегією суддів, оскільки співставлення даних податкової звітності з даними внутрішніх баз даних контролюючого органу, як етапу контрольно-перевірочної роботи, не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку.

Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення перевірки відповідачем встановлено подальший рух активів при закупівлі позивачем барди зернової, а саме: закупівля барди зернової, виробництво з вказаної барди дріжджі кормові (ДСТУ 8723:2017 Дріжджі кормові. Методи випробування та подальший продаж дріжджів кормових за межі митної території України, а саме: до Туреччини, Хорватії, Румунії, Греції (стор. 5 Акту перевірки).

Окрім того, під час проведення перевірки відповідачем встановлена наявність матеріально-технічної бази у позивача для виготовлення комбікормів, в даному випадку дріжджів кормових з барди зернової (стор. 2-3 Акту перевірки), обстежено приміщення/об`єкти за адресою вул. І. Мазепи, 78 у м. Чернігові, які використовуються позивачем для виробництва, в тому числі і дріжджів кормових, з власним обладнанням для їх виробництва, так і наявність працівників на підприємстві позивача.

Водночас, позивачем надані належним чином оформлені документи, передбачені законодавством про податки та збори.

Відповідач не зазначив у акті перевірки та не надав суду доказів, які б свідчили про нікчемність правочинів - договорів укладених позивачем із контрагентом. Вказані правочини не визнавалися недійсними у судовому порядку.

З наведеного вбачається, що рішення відповідача не базуються на нормах податкового законодавства та фактично призводить до нарахування платнику податків платежів при відсутності порушень податкового законодавства, а тому підлягають скасуванню.

Також судом першої інстанції задоволені вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

На підтвердження обставин понесення таких витрат позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 10.02.2021, копію акту прийому - передачі виконаних робіт від 30.03.2021, копію рахунку фактури № 1 від 30.03.2021, копію платіжного доручення від 30.03.2021 на суму 5 300,00 (п`ять тисяч триста) грн, також наявні документи на підтвердження повноважень адвоката Коленченка О.О.

Наданими документальними доказами підтверджується розмір витрат на оплату послуг з правової допомоги, який є співмірним із складністю справи та виконаних представником робіт (наданих послуг), часом, витраченим представником на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача документально підтверджених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 5 300,00 (п`ять тисяч триста) грн.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд залишає рішення суду першої інстанції без змін, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року у справі №620/1647/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач О.М.Кузьмишина

Судді О.Є. Пилипенко

І.В. Федотов