Справа № 415/6208/21
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року справа №415/6208/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Міронової Г.М., суддів: Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., секретаря судового засідання Ашумова Т.Е., за участі позивача особисто, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 25 листопада 2021 р. у справі № 415/6208/21 (головуючий І інстанції суддя Калмикова Ю.О.) за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу № 1 роти № 5 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сугака Андрія Олександровича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області з позовом до інспектора взводу № 1 роти № 5 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сугака Андрія Олександровича (далі - відповідач), в якому просив: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 № 629921, прийняту 23.07.2021 інспектором взводу № 1 роти № 5 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом патрульної поліції Сугаком А. О., про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП; закрити провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП; стягнути витрати по сплаті судового збору за подання цього позову на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (а.с. 3-5).

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 25 листопада 2021 року відмовлено у задоволені позовних вимог (а.с. 54-56).

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в який просив скасувати рішення суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що з наявного в матеріалах справи відеозапису відсутні будь-які докази порушення апелянтом правил дорожнього руху. Судом першої інстанції не надана оцінка щодо порушення поліцейським порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 279 КУпАП. Також апелянт зазначає про висновки суду першої інстанції щодо його клопотання про надання йому захисника, які не відповідають фактичним обставинам справи та про неналежну оцінку судом першої інстанції доводів позивача про його погане самопочуття під час фіксації порушення ним правил дорожнього руху (а.с. 60-64).

Позивач в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, на її задоволенні наполягав.

Відповідачем надано відповідь на апеляційну скаргу, в якій просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Просить розглянути справу без участі представника відповідача.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відповідь на апеляційну скаргу, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

За змістом постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення ДП18 № 629921 від 23.07.2021 року, прийнятою інспектором взводу № 1 роти № 5 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом патрульної поліції Сугаком А.О., позивач 23.07.2021 року о 15 год. 57 хв. в м. Лисичанську, вул. Гетьманська, буд. 31, пройшов проїзну частину у невстановленому місці, а саме: поза пішохідним переходом, чим порушив п. 4.7 ПДР України, і скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КУпАП (а.с. 13).

Позивача притягнуто до відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КУпАП та застосовано до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення ДП18 № 629921 від 23.07.2021 року протиправноїю, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали адміністративної справи містять належні докази для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП та постанова була складена з дотриманням вимог ст.283 КУпАП.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306(із змінами та доповненнями, далі -ПДР).

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил (п. 1.3.ПДР України).

Пунктом 1.9. ПДР України занотовано, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України, пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також особи, які рухаються в кріслах колісних без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу коляску чи крісло колісне.

Пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч.

Проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.

За приписами пункту 4.7 ПДР України пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Отже, для забезпечення безпеки дорожнього руху пішоходи зобов`язані користуватися пішохідними переходами під час перетину проїзної частини, які позначаються спеціальною розміткою та/або спеціальними знаками та/або обладнуються світлофорами, а у разі якщо вищезгадані засоби регулювання відсутні, ширина пішохідного переходу визначається шириною тротуару чи узбіччя. Переходячи проїзну частину, пішоходи зобов`язані рухатися тільки в межах пішохідного переходу, виходити за його межі заборонено.

За положенням п. 4.8 ПДР України якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевниться у відсутності небезпеки.

Тобто, тільки за відсутності пішохідних переходів в обидва боки на відстані видимості допускається перехід поза пішохідним переходом проїзної частини, яка має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків.

Частиною 1 статті 127 КУпАП встановлено, що непокора пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Адміністративним правопорушенням (проступком) відповідно до статті 9 КУпАП визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (стаття 7 КУпАП).

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Доказами в адміністративному судочинстві згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами статті 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення ДП18 № 629921 від 23.07.2021 року вбачається, що позивач 23.07.2021 року о 15 год. 57 хв. у м. Лисичанську по вул. Гетьманська, буд. 31, перейшов проїзну частину у невстановленому місці, а саме: поза пішохідним переходом, чим порушив п. 4.7 ПДР України, тому скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КУпАП.

В п. 7 постанови про накладення адміністративного стягнення відносно позивача зазначено, що до неї надано відео з нагрудної камери DSJ-X300102_BB0102.

Судом апеляційної інстанції не приймаються доводи позивача про відсутність в матеріалах справи доказів порушення позивачем вимог правил дорожнього руху.

Суд апеляційної інстанції переглянув dvd-диск і впевнився, що описова частина спірної постанови відповідає відеозапису № DSJ-X300102_BB0102 про фіксування правопорушення.

Тобто, факт порушення позивачем п.4.7 ПДР України мав місце і скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, доведений належними і допустимими доказами в розумінні ст.ст. 73-74 КАС України.

Судом апеляційної інстанції не приймаються доводи позивача щодо не ознайомлення його з правами, передбаченими ст.268 КУпАП та про погане самопочуття під час фіксування порушення Правил дорожнього руху.

Відеозапис свідчить, що інспекторами поліції роз`яснено позивачу його права та обов`язки. Також з відеозапису вбачається, що позивач добре себе почував, протягом тривалого часу вступав в суперечку з поліцейськими, користувався пошуком інформації у своєму смартфоні, неодноразово заявляв поліцейським, що в нього обмаль часу і він поспішає. На пропозицію викликати «швидку допомогу» відреагував тільки посиланням на відсутність часу на спілкування з поліцейськими.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, який не прийняв доводи позивача щодо відхилення його клопотання про надання правової допомоги, адже, з дослідженого відеозапису вбачається, що позивач хоча і заявляв клопотання про надання йому захисника, але вимагав щоб правову допомогу забезпечив саме відповідач. Поліцейський не заперечував щодо цього, надав позивачеві змогу скористатися послугами адвоката, але позивач таким правом не скористався.

Стаття 286 КУпАП не передбачає обов`язку інспектора надавати захисника особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим суд не вбачає порушення прав позивача відповідачем.

За таких обставин суд приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №629921 від 23.07.2021 року складена з дотриманням норм статті 283 КУпАП, а тому є такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та не підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому за таких обставинах апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 25 листопада 2021 р. у справі № 415/6208/21 - залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 25 листопада 2021 р. у справі № 415/6208/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Повне судове рішення проголошено та підписано 09 лютого 2022 року

Суддя-доповідач Г.М. Міронова

Судді А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв