Справа № 480/9057/20
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 р.Справа № 480/9057/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Курило Л.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Опімах Л.М., вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 10.06.21 року по справі № 480/9057/20

за позовом ОСОБА_1

до Слобожанської митниці Держмитслужби

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправними і скасувати рішення Слобожанської митниці про коригування митної вартості товарів від 10.11.2020 № UА807000/2020/002437/2;

- визнати протиправними і скасувати рішення Слобожанської митниці про коригування митної вартості товарів від 10.11.2020 № UА807000/2020/002436/2

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправність оскаржуваних рішень митного органу, оскільки позивачем надано всі належним чином оформлені документи, які містили необхідну інформацію про вартість товару, розбіжності щодо вартості товару в даних документах були відсутні.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01.06.2021 позов задоволено.

Визнано протиправними і скасовано рішення Слобожанської митниці Держмитслужби №UA 807000/2020/002437/2 від 10.11.2020 та № 807000/2020/002436/2 від 10.11.2020 про коригування митної вартості.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 1716,40 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на підставі договору купівлі-продажу №б/н від 05.03.2020 ( а.с.11) позивач придбав у AUTO MOTO PM (9204 0401 QUEBEC INC 121 BOUE MONTRE АГ- TORONTO LACHINE) легковий автомобіль уживаний марки VOEKSWAGEN модель СС. 2014 року випуску, за 5600 Канадських доларів.

09.11.2020 декларантом позивача, митним брокером ФОП ОСОБА_2 , подано до митного оформлення митну декларацію (надалі МД) №UA807290/2020/027581, у якій вартість автомобіля визначено декларантом за основним методом на підставі договору купівлі-продажу, що відповідало реальній ціні правочину і дорівнювало сплаченій сумі 5600 Канадських доларів (а.с.17).

Крім самої МД, до митного оформлення подані також і інші документи, що підтверджували легальність вказаного правочину, перелік яких наведено у графі 44 вказаної МД, а саме: договір купівлі-продажу (merchants sale contract) №б/н від 05.03.2020; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 15.10.2019; акт про проведення огляду транспортного засобу UA205020/2020/412833 від 08.11.2020; митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності від 08.11.2020; висновок експертного дослідження №1759-20 від 09.11.2020; довідка про транспортні витрати від 09.11.2020; квитанцію про сплату коштів за митне оформлення транспортного засобу від 02.11.2020, 09.11.2020 ( а.с. 12-16).

Також у листопаді 2020 року, позивачем вивезено з Канади та ввезено в Україну легковий автомобіль уживаний марки VOKKSWAGEN модель PASSAT, 2017 року випуску, придбаний позивачем у того ж продавця AUTO MOTO PM (9204 0401 QUEBEC INC 121 BOUT MONTREAT- TORONTO LACHINE) на підставі договору купівлі-продажу №б/н від 02.03.2020 за 7200 Канадських доларів (а.с.61).

09.11.2020 декларантом позивача, митним брокером ФОП ОСОБА_2 , подано до митного оформлення митну декларацію №UA807290/2020/027575, у якій вартість автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT визначено декларантом за основним методом на підставі договору купівлі-продажу, що відповідало реальній ціні правочину і дорівнювало сплаченій сумі 7200 Канадських доларів (а.с. 67).

Крім самої МД до митного оформлення подані також і інші документи, що підтверджували легальність вказаного правочину, перелік яких було наведено у графі 44 вказаної МД, а саме: договір купівлі-продажу (merchants sale contract) №б/н від 02.03.2020; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 09.10.2019; акт про проведення огляду транспортного засобу UA205020/2020/412832 від 08.11.2020; митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності від 08.11.2020; висновок експертного дослідження №1758-20 від 09.11.2020; довідку про транспортні витрати від 09.11.2020; квитанцію про сплату коштів за митне оформлення транспортного засобу від 02.11.2020, 09.11.2020 (а.с.62-66).

10.11.2020 Слобожанською митницею Держмитслужби прийняті Рішення про коригування митної вартості №UА807000/2020/002437/2 та Картку відмови у митному оформленні №UА807290/2020/00793, згідно з якими вартість автомобіля, визначену декларантом для цілей нарахування митних платежів, відхилено та визначено митну вартість за другорядним методом (резервний, числовий шифр 6 в графі 31 Рішення). Згідно із оскаржуваним рішенням вартість автомобіля для цілей нарахування митних платежів митницею визначено в розмірі 10627,17 Канадських доларів замість заявленої декларантом 5600 Канадських доларів.

Крім того, 10.11.2020 відповідачем прийнято Рішення про коригування митної вартості іншого автомобіля №UA807000/2020/002436/2 та Картку відмови у митному оформленні №UA807290/2020/00792, згідно з якими вартість автомобіля, визначену декларантом для цілей нарахування митних платежів, було відхилено та визначено митну вартість за другорядним методом (резервний, числовий шифр 6 в графі 31 Рішення). Згідно з оскаржуваним рішенням вартість автомобіля для цілей нарахування митних платежів митницею було визначено в розмірі 14 190,89 Канадських доларів, замість заявленої декларантом 7200 Канадських доларів.

Підставою для коригування митної вартості слугувало посилання відповідача на ст.ст.54, 55, 57, 58, 368 Митного кодексу України, а саме: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також у зв`язку з тим, що документи, подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також в зв`язку з не наданням декларантом витребуваних додаткових документів, передбачених пунктом 3 статті 53 Митного кодексу України, та вимогою декларанта видати рішення про коригування заявленої митної вартості; 2) не надана декларантом (відсутня) інформація щодо угод на ідентичні товари; 3) не надана декларантом (відсутня) інформація щодо угод на подібні товари; 4) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація; - щодо ідентичних та подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані; відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України; - відсутні дані щодо витрат понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування; 5) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митних органів) інформація та документи, які мали вплив на процес формування ціни товару: - на матеріал та витрат, понесених виробником в зв`язку з виробництвом товарів; - витрат на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетинання митного кордону України; - прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну.

Джерелом інформації для даного рішення є: надані документи, наявна в митному органі цінова інформація, наявна в АСМО Інспектор про митні оформлення ідентичних та подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено. При прийнятті оскаржуваних рішень застосовані Методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджені Наказом ДФС України від 11.09.2015 №689. Коригування митної вартості здійснено за другорядним методом (резервним методом) у відповідності до ст. 64 Митного кодексу України.

Не погодившись з рішеннями митного органу про коригування митної вартості товарів від 10.11.2020, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 257 Митного кодексу України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.

Згідно з ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

На виконання статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти мигну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням: органу доходів і зборів додаткової інформації.

Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений положеннями ст. 53 Митного кодексу України, відповідно до яких до таких документів належать: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності: 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування. - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, орган доходів і зборів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені форми митного контролю (ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України).

Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, орган доходів і зборів може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу (п.п. 2, 3 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України).

При цьому, згідно ст. 55 Митного кодексу України, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту встановлюються статтею 57 Митного кодексу України. До таких методів належать: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні - за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Тобто, митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами, зокрема, зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). При цьому, якщо рахунок сплачено, декларант зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, наявності у них розбіжностей, ознак підробки, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією: обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі. які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 30.10.2018 у справі №826/25605/15, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки митного органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Однак, як вбачається з оскаржуваних рішень, в них не зазначено в чому саме виявився обґрунтований сумнів у правильності визначення митної вартості товару. В рішенні зазначено лише про невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України, в зв`язку і з тим, що використані декларантом відомості нібито не підтверджені в повній мірі документально, а також у зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Також в оскаржуваних рішеннях не зазначено у чому виявилось недостатнє підтвердження документально заявленої декларантом митної вартості автомобіля, які документи містять розбіжності та яких відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, не містять подані документи або у чому саме виявились ознаки підробок у поданих документах.

Тобто, митний орган, в оскаржуваних рішенням обмежившись лише загальним висновком, не зазначив при цьому, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, в чому полягає невідповідність даних або які розбіжності, наявні в поданих декларантом документах.

При цьому, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Тобто, відповідач, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем автомобіля за іншим ніж першим методом, має вказати яким чином митна вартість автомобіля визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, навести порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості, оскільки це є вимогами ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Однак, оскаржувані рішення про коригування митної вартості не містять, ні належного обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, ні обґрунтувань числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування, зокрема, яким чином митна вартість автомобіля визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості.

Крім того, відповідно до ст. 368 Митного кодексу України, для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості.

У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу.

Отже, коли йдеться про взаємовідносини «митниця - громадянин» для цілей оподаткування МК України за загальнім правилом взагалі не застосовує понятійний апарат Розділу III МК України, не оперує терміном «митна вартість» як така, натомість вживає термін «фактурна вартість», правила визначення якої є доволі простими.

Поданий позивачем до митного оформлення договір купівлі-продажу і був документом в розумінні ч. 1 ст. 368 Митного кодексу України, на підставі якого декларантом визначався розмір митних платежів до сплати.

«Перехід» до інших способів визначення вартості товарів для цілей оподаткування митними платежами (за аналогією з другорядними методами визначення митної вартості), що зазначений у ч. 4 ст. 368 Митного кодексу України, обумовлюється в Митному кодексі України «наявністю доказів недостовірності», а не лише наявністю обґрунтованих підстав вважати, що заявлені неповні або недостовірні відомості, як це має місце при загальному порядку визначення митної вартості.

Тобто, якщо підставою для коригування митної вартості товарів у загальному випадку є наявність у митниці в достатній мірі обґрунтованих припущень («підстав вважати») щодо недостовірності заявленої бази оподаткування, то у відносинах «митниця - громадянин» у митниці мають бути належні докази, перелік яких передбачений ст. 495 Митного кодексу України.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем під час проходження процедури митного оформлення товарів, надано до митного органу документально підтверджені дані про ціну договору, вказані дані містилися у документах, поданих за переліком, передбаченим ч. ч. 1, 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України, та не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товарів.

Згідно ч. 1, 2 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

Відповідно до ч. ч. 1 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. На переконання суду відповідач не довів правомірності свого рішення.

З урахуванням встановлених по справі обставин, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості не відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.06.2021 по справі №480/9057/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.С. Рєзнікова
Судді Л.В. Курило А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 04.02.2022 року