Справа № 480/3194/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 р.Справа № 480/3194/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Мухортової Н.Д.

представника позивача - Кіріченка Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Індичка" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.09.2021, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, м. Суми, повний текст складено 01.10.21 року по справі № 480/3194/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Індичка"

до Слобожанської митниці Держмитслужби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Індичка" (далі по тексту ТОВ «Індичка», позивач) звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Слобожанської митниці Держмитслужби (далі по тексту Слобожанська митниця, відповідач, митний орган), в якій просить суд визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Слобожанської митниці Держмитслужби № 000051419 від 30.12.2020 та № від 30.12.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки винесені на підставі акту перевірки, для проведення якої у митного органу не було передбачених законодавством підстав, оскільки при первинному митному оформленні товару відповідач мав усі необхідні документи для визнання товару таким, що походить з Європейського союзу, однак вдався до надмірного формалізму та самоусунувся від належного правового обґрунтування, дослідження матеріалів справи. Так, порушення митного законодавства ТОВ "Індичка" у частині недотримання вимог ч.4,5 ст. 280, ст. 295 Митного кодексу України, яке констатоване митним органом, за своєю суттю зводиться до здатності та бажання експортера UAB "Arpaula" надати підтвердження походження експортованого товару тоді, коли зобов`язання за контрактом виконано, а відтак позивач не може відповідати за недобросовісні діяння контрагента.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.09.2021 по справі № 480/3194/21 у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Індичка" (вул. Гірська, 39,с. Кровне,Сумський район, Сумська область,42323, ) до Слобожанської митниці Держмитслужби (вул. Короленка, 16 Б,м. Харків,61003, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на ненадання судом належної оцінки всім доказам по справі, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.09.2021 по справі № 480/3194/21 скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам щодо порушення відповідачем, встановленої приписами ст.336 Митного кодексу України та Протоколом І процедури направлення запиту від 04.05.2020, не враховано відсутності у митного органу обґрунтованого сумніву у достовірності наданих позивачем до митного оформлення на підтвердження статусу походження товару документів. Наполягає, що виявлений відповідачем недолік в наданій експортером декларації-інвойсі невідповідність її тексту, тексту, встановленому Додатком IVа Доповнення 1 Регіональної конвенції, є очевидною опискою, відтак не може бути розцінено як такий, що перешкоджає митному оформленню та бути підставою для направлення митним органом будь-яких запитів щодо перевірки країни (статусу) походження товару, на що внаслідок не дослідження в повній мірі копії листа від 04.05.2020 «Про проведення перевірки декларації-інвойс експортера з Литовської республіки» на предмет наявності законних підстав для його направлення, не звернув увагу суд першої інстанції. Також, посилаючись на пп. 5, 6, 16 Порядку направлення запитів Державної митної служби України до митних служб іноземних держав або їх інформування, затвердженого наказом Державної митної служби України № 639 від 0.07.2005, вказує, що заходи митного контролю, зокрема направлення відповідних запитів, перш за все повинні застосовуватися до суб`єкта ЗЕД резидента, від якого митний орган має зажадати пояснень та додаткових документів, якщо наявних у нього не вистачає для цілей митного контролю.

Непідтвердження судом першої інстанції факту походження імпортованого позивачем товару саме з Франції, мотивоване тим, що товар, який імпортувався позивачем є таким, що вже був у використанні, що не виключає його переробку до продажу позивачу, вважає помилковим та таким, що не відповідає дійсності, оскільки походження товару (тягача модельного ряду RenaultPremium), з Франції (яка є членом Європейського Союзу) є очевидним, а RenaultTrucks за загальновідомою інформацією є французьким виробником вантажних автомобілів, виробничі потужності якого знаходяться на території Франції. На підтвердження вказаних обставин позивачем було надано до матеріалів справи висновок експертного дослідження Сумського-науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 19/5945/9503 від 03.12.2019, яким встановлено, що номерні позначення розташовані у встановленому заводом виробником місці, розміри, форма, конфігурація, відстань між знаками не відрізняється від аналогічних характеристик знаків заводського способу нанесення для маркування кузовів та двигунів автомобілів даної моделі. У зв`язку з чим, стверджує, що ані група, ані клас товару відповідно до Митного тарифу України не змінювався з моменту його виробництва, тобто товар є таким, що не піддавався жодній обробці в розумінні митного законодавства України.

Крім того, позивач, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 29.09.2021 у справі № 1.380.2019.002337, від 11.12.2019 у справі № 802/849/17-а, наголошує, що не може відповідати за фактично будь-які діяння з боку експортера, враховуючи, що ані відповідачем, ані судом першої інстанції не встановлено яким чином експортер не зміг підтвердити походження товару. Зауважує, що покладення таких обов`язків або надмірних витрат на позивача в даному випадку свідчило б про порушення принципу індивідуальної юридичної відповідальності.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, надіслав до суду клопотання про продовження строку на подання відзиву та відкладення розгляду справи на іншу дату.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів зауважує, що явка відповідача в судове засідання судом обов`язковою не визнавалася, Слобожанська митниця не була позбавлена права подати клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції свого представника або додаткові письмові пояснення по суті справи або повідомити про наявність інших доказів правомірності своїх дій, які не були раніше подані до суду, якщо б вважало це за необхідне.

Враховуючи можливість розгляду справи без надання відзиву та усних пояснень представником Слобожанської митниці, відсутність клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, з метою дотримання строку розгляду справи, встановленого ст.309 КАС України, колегія суддів зазначає, що причини, викладені в клопотанні, не є поважними для відкладення розгляду справи за клопотанням суб`єкта владних повноважень, а тому таке клопотання задволенню не підлягає, а справу можливо розглянути без участі представника відповідача.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав та мотивів, викладених в ній, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, як незаконне та необґрунтоване.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ "Індичка" та UAB "Arpaula" укладено контракт поставки № IM15/11-LT від 15.11.2019, відповідно до п. 1.1 якого UAB "Arpaula" зобов`язується передати вживаний транспортний засіб - 1 (один) тягач, 2012р., RenaultPremium, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 (майно), у власність ТОВ "Індичка", а ТОВ "Індичка" зобов`язується прийняти Майно і сплатити за нього ціну, зазначену в п. 2 цього Договору - 6 000 (шість тисяч) євро 00 центів (а.с.22-23).

05.12.2019 позивачем подано до Слобожанської митниці митну декларацію за формою МД-2 №UA805180/2019/034343 із зазначенням коду країни походження товару - Франція (а.с.25, 90). Митне оформлення було здійснено за нульовою ставкою ввізного мита, з урахуванням п.1 ст. 29 Глави 1 Розділу IV Угоди про асоціацію між Україною (код 410 відповідно до Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, Затвердженого Наказом Мінфіну №1011 від 20.09.2012 року).

04.05.2020 відповідачем було надіслано запит для проведення перевірки на предмет достовірності (автентичності) декларації-інвойс (а.с.19-20).

У відповідь на даний запит Державною митною службою України листом від 05.11.2020 (а.с.21) надіслано на адресу відповідача листа Департаменту Міністерства фінансів Литви від 28.09.2020 №(15.7/23)ЗВ-5966, в якому повідомлено, що за результатами перевірки встановлено, що декларація походження є достовірною, проте експортер (UAB "ARPAULA") не довів статус походження товарів, вказаних у вищезазначеному документі, а тому товари, на які поширюється декларація серії ARP №2019-005 (а.с.135), не можуть вважатися такими, що мають преференційне походження з Європейського союзу (а.с.21зворот, 42, 92).

У зв`язку з цим Слобожанською митницею на адресу ТОВ "Індичка" направлено письмове повідомлення від 18.11.2020 № 29 про проведення документальної невиїзної перевірки у строк з 03 грудня по 05 грудня 2020 року щодо дотримання ТОВ "Індичка" вимог законодавства України з питань митної справи в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування товару "Сідельний тягач", код згідно УКТ ЗЕД, митне оформлення якого здійснено за МД №UA805180/2019/034343 від 05.12.2019, ввезеного з Литовської Республіки від експортера UAB "ARPAULA" (а.с.7, 117).

На підставі наказу Слобожанської митниці Держмитслужби від 17.11.2020 №414 "Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ТОВ "Індичка" вимог законодавства України з питань митної справи" (а.с.18, 116) уповноваженою особою Слобожанської митниці у період з 03.12.2020 по 04.12.2020 було проведено документальну невиїзну перевірку дотримання ТОВ "Індичка" вимог законодавства України з питань митної справи в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування товару "Сідельний тягач", код згідно УКТ ЗЕД, ввезеного за митною декларацією №UA805180/2019/034343 від 05.12.2019 з Литовської Республіки від експортера UAB "ARPAULA", за результатами якої складено акт від 16.12.2020 №29/20/7.14-19/34362966 (а.с.8-14, 103-115), в якому зафіксовано порушення ч.ч.4, 5 ст.280, ст.295 Митного кодексу України, у зв`язку з чим було занижено податкове зобов`язання зі сплати ввізного мита за митною декларацією на суму 16 762,25 грн та п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим було занижене податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість на суму 3 352,45 грн.

За результатами вказаної перевірки Слобожанською митницею 30.12.2020 були винесені податкові повідомлення-рішення форми "Р" №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності» на загальну суму 20952,81 грн, в т.ч. - 16762,25 грн за податковим зобов`язанням та 4190,56 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с.32-33, 99, 101) та № від 30.12.2020, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів» на загальну суму 4190,56 грн, в т.ч. - 3352,45грн за податковим зобов`язанням та 838,11 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с.32зворот-33, 100-101).

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач подав до Державної митної служби України скаргу на такі рішення (а.с.34-36, 85-89), за результатами розгляду якої рішенням Державної митної служби України від 09.03.2021 №3519/4 податкові повідомленнями-рішеннями від 30.12.2020 № та № залишені без змін, а скарга без задоволення (а.с.15-17, 79-84).

Вважаючи вказані податкові-повідомлення рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки Митним департаментом міністерства фінансів Литовської республіки, як уповноваженим державним органом країни експорту, не підтверджено преференційне походження товарів (код пільги 410), ввезених TOB "Індичка". При цьому суд зазначив, що дійсно, як в митній декларації, так і в сертифікаті відповідності зазначено країну виробника Франція, в той же час, товар, який імпортувався позивачем, є таким, що вже був у користуванні, що не виключає його переробку до продажу позивачу. Крім того, сертифікат відповідності (а.с.31), на який посилається представник позивача, був складений не країною походження товару, а вже в Україні, та в даному сертифікаті не вказано, що транспортний засіб не піддався переробці.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла станом на час виникнення спріних правовідносин) далі ПК України).

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення підакцизних товарів (продукції) на митну територію України є дата подання контролюючому органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання контролюючим органом у визначених законодавством випадках (п.216.4 ст.216 ПК України).

Базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу (ст.190 ПК України).

Датою виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (п.187.8 ст.187 ПК України).

Відповідно до ч.1 ст.271 Митного кодексу України (в редакції, що діяла станом на час виникнення спріних правовідносин) (далі МК України), мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, одним із видів мита є ввізне мито (п.1 ч.2 ст.271 МК України), яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України (ст.272 МК України).

Пунктом першим частини 1 статті 276 МК України визначено, що платниками мита є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

За приписами п.1 ч.1 ст. 279 МК України базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є зокрема для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів.

Обов`язок із сплати митних платежів виникає, зокрема: у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України (ч.1 ст.289 МК України).

Відповідно до ч.4 ст.280 МК України, ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України (ч.5 ст.280 МК України).

Статтею 281 МК України передбачені тарифні пільги (тарифні преференції), зокрема, допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу Україниу вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори (ч.1 ст. 281 МК України).

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 6 статті 36 МК України положеня цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (ч.7 ст. 36 МК України).

Таким чином, основною умовою для застосування пільгової ставки ввізного мита є підтвердження країни походження товару.

Відповідно до ч.1 ст. 43 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації.

Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

У разі втрати сертифіката приймається його офіційно завірений дублікат.

Засвідчена декларація про походження товару - це декларація про походження товару, засвідчена державною організацією або компетентним органом, наділеним відповідними повноваженнями.

Декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару (ч.ч. 2 6 ст. 43 МК України).

Згідно з ч.1 ст. 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

10.04.2008 року Україна шляхом ратифікації Протоколу про вступ України до Світової організації торгівлі (далі - СОТ) приєдналася до Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (далі - ГАТТ), чим взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень ГАТТ/СОТ. Згідно з частиною першою статті 8 ГАТТ держави-члени СОТ визнають необхідність скорочення до мінімуму обсягу і складності імпортних та експортних формальностей, а також зменшення і спрощення вимог щодо імпортної та експортної документації.

Відповідно до п.1 ст.29 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони вчиненої 21.03.2014 та 27.06.2014 в м.Брюсселі та ратифікованої Законом України № 1678-VII від 16 вересня 2014 року (далі - Угода). Кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди (далі - Графіки).

При цьому, частиною 1 статті 16 Протоколу №1 «Щодо визначення концепції «Походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» (далі Протоколу №1) вищевказаної Угоди товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Згідно із ч.5 ст. 334 МК України з метою здійснення митного контролю після випуску товарів митні органи мають право направляти письмові запити та отримувати документи або їх засвідчені копії, інформацію (у тому числі в електронній формі), що стосуються переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, випуску товарів та їх використання на митній території України або за її межами.

Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження» від 08.11.2017 №2187-VІІІ Україна приєдналася до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження(далі - Регіональна конвенція).

Частиною 2 статті 31 Доповнення І до Регіональної конвенції передбачено, що з метою належного застосування цієї Конвенції Договірні Сторони повинні допомагати один одному, через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 та EUR-MED, декларацій про походження і декларацій про походження EUR-MED та правильності інформації, що міститься в цих документів.

Подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції (ч. 1 ст. 32 Доповнення І до Регіональної конвенції).

За приписами ч.ч. 5, 6 ст. 32 Доповнення І до Регіональної конвенціїмитні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам цієї Конвенції.

Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Таким чином, з наведеного слідує, що митним органом імпортера може бути здійснено перевірку достовірності поданих до митного оформлення документів, зокрема декларації-інвойса з метою перевірки, зазначеної в ній інформації та підтвердження походження імпортованого товару. Таку перевірку може бути здійснено як у довільному порядку (вибіркова перевірка) так і за наявності у митного органу обґрунтованих сумнівів у достовірності таких документів.

Так, матеріалами справи підтверджено, що підставою для перевірки поданої до митного оформлення позивачем декларації-інвойсу серії ARP №2019-005 слугувало встановлення митним органом невідповідності її тексту, такому тексту, встановленому доповненням 1 Додатку ІVа Регіональної конвенції тексту такої декларації-інвойсу, а саме зазначення по її тексту в дужках «ЕТ ЕLGA3000».

Так, відповідно до примітки (доповнення) 1 Додатку ІVа Регіональної конвенції «1.Якщо оформлення декларації здійснюється уповноваженим експортером, номер митного уповноваження повинен бути зазначений у цьому місці. Якщо оформлення декларації здійснюється не уповноваженим експортером, слова в дужках залишаються без заповненням або залишається вільне місце».

Як встановлено судом першої інстанції в судовому засіданні представник відповідача вказав, що замість «ЕТ ЕLGA3000» по тексту декларації місце в дужках повинно було бути не заповненим. Наведене також не заперечувалося представником позивача, як під час розгляду справи в суді першої так і апеляційної інстанцій. При цьому, представник позивача, зокрема, в апеляційній скарзі, наполягав, що зазначення слів «ЕТ ЕLGA3000» в тексті декларації-інвойсу є помилкою, яка в свою чергу не може бути підставою виникнення у митного органу обґрунтованого сумніву в достовірності такого документу та, відповідно, підставою для вжиття такого заходу митного контролю як направлення запиту з метою перевірки достовірності вказаного документу та підтвердження інформації щодо походження товару.

Колегія суддів не погоджується з таким твердженням апелянта, оскільки, саме встановлення митним органом вказаних невідповідностей, пов`язаних із незрозумілістю яким саме органом було здійснено оформлення декларації (від чого, як зазначено вище, залежить заповнення або незаповнення поля в дужках по тексту декларації) і свідчить про наявність у відповідача обґрунтованого сумніву у достовірності такої декларації.

Доводи позивача щодо відсутності у відповідача будь-яких сумнівів щодо достовірності, поданих позивачем документів безпосередньо під час митного оформлення, колегія суддів також не приймає, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до статті 17 Угоди про застосування статті 7 ГАТТ ніщо не повинно тлумачитись так, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей митного оцінювання.

Тому, разом з принципом мінімального втручання на етапі пропуску та митного оформлення в системному та логічному зв`язку для забезпечення повноти нарахування та сплати податків і зборів закріплено право митних органів здійснювати контрольні функції після операцій митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до пункту 4.14 Розділу 4 Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур у випадках, коли митна служба виявляє, що помилки, допущені в декларації на товари або при нарахуванні мита та податків, призведуть або призвели до стягнення чи призначення суми мита та податків меншої, ніж це встановлено законодавством, вона виправляє помилки та стягує недоплачені суми.

За приписами пунктів 7, 8 ч.1 статті 336 МК України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом, зокрема, проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих митному органу;пост-митного контролю.

Відповідно до ч.1 ст. 345 МК України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.

Митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо:

1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;

2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування;

3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;

4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі;

5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території (ч.3 ст. 345 МК України).

Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України (ч.6 ст. 345 МК України).

Згідно з ч.1 ст. 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України (ч.2 ст. 351 МК України).

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ "Індичка" на митну територію України у грудні 2019 року було ввезено товар "сідельний тягач" код згідно УКТЗЕД.

Згідно поданої позивачем митної декларації відправником товарів виступала компанія UAB "Arpaula" (Литва), а отримувачем ТОВ "Індичка" (а.с.10).

Перевіркою правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнень від оподаткування під час митних оформлень за митними деклараціями згідно Додатку 1 до акту перевірки, встановлено застосування ТОВ "Індичка" пільги зі сплати ввізного мита як з товарів, що ввозяться в Україну та походять з країн Європейського Союзу (код пільги: 410 - товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄЄ, згідно Класифікатору звільнень від сплати ввізного мита, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 №1011 "Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій" (зі змінами) (а.с.13 зворот).

Як зазначено вище, застосування вказаної пільги зі сплати ввізного мита ТОВ "Індичка" було здійснено на підставі декларацій про походження товару, складеної експортером UAB "Arpaula" на інвойсі серії ARP №2019-005 від 15.11.2019 (а.с.135), сумніви у достовірності якої слугували підставою для направлення Слобожанською митницею до Держмитслужби України листа від 04.05.2020 №7.14-08-1/7.14-15/4/6447 з проханням проведення перевірки на предмет достовірності (автентичності) декларації-інвойсу, складеної експортером UAB "Arpaula" на товар із наданням тарифної преференції (код преференції 410), шляхом направлення запиту до митного органу Литовської Республіки.

Так, як вбачається з матеріалів справи Держмитслужбою України листом від 05.11.2020 №16921/4 надано лист-відповідь разом з листом уповноваженого органу Литви Митного департаменту міністерства фінансів Литовської республіки - Митного департаменту при Міністерстві Фінансів Республіки Литви від 28.09.2020 №(15.7/23) ЗВ-5966 (а.с.42), в якому зазначено, що митним департаментом Міністерства фінансів Литовської республіки повідомлено, що за результатами перевірки встановлено, що декларація походження є достовірною. Проте експортер (UAB "ARPAULA") не довів статус походження товарів, вказаних у вищезазначеному документі, тому товари, на які поширюється декларація серії ARP № 2019-005 (а.с.135), не можуть вважатися такими, що мають преференційне походження з Європейського союзу (а.с.21зворот, 42, 92).

Тобто, з наведеного слідує, що Митним департаментом Міністерства фінансів Литовської республіки, як уповноваженим державним органом країни експорту, не підтверджено преференційне походження товарів (код пільги 410) ввезених TOB "Індичка" за вказаною вище митною декларацією з підстав недоведення експортером статусу походження ввезеного товару, що враховуючи наведені вище приписи п.2 ч.2 ст. 351 МК України, є правомірною підставою для призначення відповідачем документальної невиїзної перевірки дотримання ТОВ «Індичка» вимог законодавства України з питань митної справи в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування товару "Сідельний тягач", код згідно УКТ ЗЕД, митне оформлення якого здійснено за МД №UA805180/2019/034343 від 05.12.2019, ввезеного з Литовської Республіки від експортера UAB "ARPAULA".

Посилання позивача на відсутність у митного органу, передбачених законодавством підстав для надсилання відповідного запиту, з огляду на наявність у нього всіх необхідних документів для встановлення факту походження імпортованого товару саме з Європейського союзу, оскільки як в митній декларації так і в сертифікаті відповідності, виданого в Україні, які були у розпорядженні відповідача, вказано країну виробника ввезеного товару Франція, є неприйнятними з огляду на таке.

Так, пунктом 4 статті 17 Протоколу 1 Угоди визначено, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Наведені положення кореспондуються в свою чергу з приписами ч.3 ст. 43 МК України.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту походження ввезеного позивачем товару з Франції, останнім надано до митного оформлення сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу від 05.12.2019, виданий ТОВ «Укр-Тест-Стандарт» (а.с. 31), який, в розумінні наведених норм не може вважатися документом (сертифікатом), який належним чином підтверджує країну походження товару, незважаючи на наявність в ньому інформації про те, що місцезнаходженням виробника імпортованого позивачем товару є Франція, оскільки виданий не компетентним органом країни походження або країни вивезення, а експерною установою України.

Твердження апелянта про безпідставність застосування до позивача відповідальності за недобросовісні діяння контрагента, що відповідно зафіксовано в акті перевірки (ненадання іноземним контрагентом позивача національному компетентному органу документів, що від останнього вимагалися), є хибними, оскільки для використання позивачем преференційних ставок ввізного мита, які встановлені Митним тарифом України, відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 Протоколу 1 до Угоди саме експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконати інші умови цього Протоколу.

Враховуючи, що експортером UAB "ARPAULA" в порушення вимог ст. 22 Протоколу 1 Угоди не надано компетентному органу країни експорту відповідних документів, що підтверджують статус походження товару, декларація про походження складена на інвойсі не може бути прийнятою митним органом України, як документ, що може бути наданий для підтвердження країни походження товару та бути підставою для звільнення від сплати ввізного мита під час митного оформлення такого товару.

Пунктом 1 частини 1 статті 266 МК України визначено обов`язок декларанта здійснити декларування товарів і транспортних засобів відповідно до порядку встановленого цим Кодексом, та сплатити митні платежі.

Отже, з моменту прийняття митної декларації до митного оформлення декларант несе юридичну відповідальність за достовірність зазначених у ній відомостей та розмір належних до сплати податків.

З огляду на викладене, враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість висновку митного органу щодо непідтвердження позивачем преференційного походження товару (в рамках Протоколу 1 до Угоди), оформленого позивачем в митному режимі імпорту за митною декларацію-інвойсом серії ARP №2019-005 від 15.11.2019 року, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для звільнення позивача від оподаткування товару (транспортний засіб - 1 (один) тягач, 2012р., RenaultPremium, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 (майно)).

За приписами пп.54.3.6 п.54.3, п.54.4 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Відповідно до п. 190.1. ст. 190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

У зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про правомірність винесених відповідачем податкових повідомлень-рішень від 30.12.2020 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності» на загальну суму 20952,81 грн., в т.ч. 16762,25 грн. за податковим зобов`язанням та 4190,56грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та № від 30.12.2020, про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів» на загальну суму 4190,56 грн., в т.ч. 3352,45 грн. за податковим зобов`язанням та 838,11грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), що зумовлює відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС Україниза наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

На виконання вимог ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують..

Керуючись ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Індичка" залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.09.2021 по справі № 480/3194/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 07.02.2022 року