Справа № 520/15013/21
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 р.Справа № 520/15013/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 по справі № 520/15013/21

за позовом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ"

про анулювання дозволу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ", в якому просить суд анулювати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 05.03.2021 № -00389, виданий Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України Товариству з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ".

В обґрунтування позову зазначено, що дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 05.03.2021 № -00389, виданий Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України Товариству з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ" є незаконним та таким, що виданий з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2021р. у задоволенні адміністративного позову Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ" про анулювання дозволу відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що є третьою особою, чиї права на безпечне довкілля та техногенну безпеку, право на невтручання в особисте життя були порушені рішенням суду у справі 520/15013/21. Вказує, що юридична особа ТОВ « Коксовий завод НОВОМЕТ» ввела Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України в оману щодо наявності у неї матеріально-технічної бази для виробництва коксового вугілля. Посилається на те, що фальсифікат дозволу на викиди забруднюючих речовин у атмосферне повітря був виданий посадовою особою не тільки з вказанням у дозвільному документі неіснуючої де-юре у м. Харкові адреси, а також в порушення пункту 10 статті 4 ЗУ « Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності». Зазначає, що видача Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України ТОВ « Коксовий завод Новомет» дозволу на викиди є кримінальним порушенням за статтями 356, 366 Кримінального кодексу України. Вказує, що юридична особа ТОВ « Коксовий завод НОВОМЕТ» цілодобово забруднює атмосферне повітря отруйними речовинами першого класу небезпеки у жилих зонах міста Харкова та руйнує отруйними речовинами, що вважаються хімічною зброєю масового враження - діоксином і синильною кислотою дихальну систему жителів південного заходу Харкова.

Враховуючи наведене, просить переглянути рішення суду першої інстанції із урахуванням повідомлених у апеляційній скарзі третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_1 фактичних обставин справи та наданих доказів та анулювати постановою суду сфальшований дозвільний документ, виданий самобуду в водоохоронних зонах Новожанівських родовищ питних підземних вод на неіснуючу в місті Харкові адресу - Карачівськє шосе, 44. Зобов`язати ТОВ « Коксовий завод НОВОМЕТ», Державне казначейство України відшкодувати нанесену шкоду здоров`ю, матеріальну та моральну школу у загальному розмірі 2 млн. грн.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ" до суду надійшов відзив на апеляційну ОСОБА_1 , в якому зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а апеляційна скарга такою, що не підлягає розгляду. Вказує, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 49 КАС України третя особа зобов`язана була вступити до участі у справі шляхом подання позову до однієї або до двох сторін до початку першого судового засідання. Однак, ОСОБА_1 такий позов у встановлені законодавством строки не подала, а в подальшому, зловживаючи своїми правами на подання апеляційної скарги, подала такий позов у вигляді апеляційної скарги. Звертає увагу апеляційного суду на те, що третя особа неодноразово подавала заяви по суті справи з аналогічними доводами, які містяться в її апеляційній скарзі в цій справі, зокрема у справах №520/12729/20, 922/719/21. При цьому вказує, що ОСОБА_1 має право подати відповідний позов, а не звертатися до судів в існуючих процесах, ініціатором яких вона не є, з безпідставними заявами, які не стосуються підстав таких позовів. Також зазначає, що ОСОБА_1 жодним чином не конкретизувала, яким чином додаткові підстави, наведені в апеляційній скарзі, впливають на її права, свободи або законні інтереси, не навела доказів, що їй було завдано шкоду, яка знаходиться у причино-наслідковому зв`язку з порушеннями, допущеними при видачі спірного дозволу. Враховуючи наведене, просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 по справі №520/15013/21 без змін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Коксовий завод «Новомет» (далі Відповідач або Товариство) дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 05.03.2021 № 0-00389.

Підставою надання вказаного дозволу слугували документи, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Підставою для анулювання дозволу є посилання відповідача на ту обставину, що у розділах « 1. ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ» (сторінка 5) та « 2. ВСТУПНА ЧАСТИНА» (сторінка 6) документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксовий завод «Новомет» неодноразово вказується, що ТОВ «Коксовий завод «Новомет» взяте на державний облік і має виробництво або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися найкращі доступні технології та методи керування.

Водночас, Товариство листами від 07.06.2021 та від 22.07.2021 звернулося до Міндовкілля із проханням про взяття на державний облік об`єктів, які справляють або можуть справляти шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря та внесення підприємства до відповідного реєстру, отже позивачем було зроблено висновок, що на момент подання документів підприємство нібито на обліку не перебувало.

Враховуючи вищенаведене, позивачем було зроблено висновок, що ТОВ «Коксовий завод «Новомет» було надано недостовірну інформацію у документах, в яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин, стосовно факту перебування підприємства на державному обліку об`єктів, які справляють або можуть справляти шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011, зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Реалізацію права особи на судовий захист може бути здійснено також шляхом апеляційного оскарження актів судів першої інстанції, оскільки їх перегляд у такому порядку гарантує відновлення порушених прав людини і громадянина. Право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду будь-якої інстанції відповідно до закону (рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2010 року № 18-рп/2010).

ЄСПЛ наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Brulla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, пункт 33).

Право на звернення до суду (в контексті права на судовий захист ) охоплює широке поле різноманітних категорій, стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

У Кодексі адміністративного судочинства України конституційне право на звернення до суду конкретизоване в ч. 1 ст. 5, згідно з якою кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Обов`язковою умовою надання правового захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Право на захист має особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.

Особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, набуває процесуального статусу позивача у справі (пункт 8 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Одним із процесуальних засобів, встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України, які забезпечують право на звернення до адміністративного суду (право на судовий захист у сфері публічно-правових відносин), є право на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції. Право на апеляційне оскарження, на відміну від права на звернення до суду (права на судовий захист), - процесуальне право, характерними ознаками якого є те, що його елементи (суб`єкт, зміст) визначаються процесуально-правовою нормою.

Відповідно до п. п. 2, 3, 4 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо учасників справи, то їх коло визначено частинами 1 та 2 статті 42 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що учасниками справи є сторони, треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

На відміну від інших учасників адміністративного процесу, учасники справи здійснюють свої процесуальні права та виконують обов`язки в адміністративному процесі для того, щоб досягнути певного правового результату, в якому вони зацікавлені. Така зацікавленість обумовлена їх поведінкою як суб`єкта в матеріально-правових відносинах, щодо прав і обов`язків в яких виник спір, вирішення якого з ініціативи одного з цих суб`єктів перенесено в площину процесуального регулювання.

Права учасників справи визначені у ч. 3 ст. 44 Кодексу адміністративного судочинства України, в тому числі, право оскаржувати судове рішення у визначених законом випадках.

У ч. 1 ст. 293 Кодексу адміністративного судочинства України розширено коло осіб, які мають право оскаржити судове рішення в апеляційному порядку, порівняно з учасниками справи, лише на перший погляд, оскільки особи, про які йдеться в цій нормі, є суб`єктами матеріально-правових відносин, яких стосується спір, що отримав вирішення в судовому рішенні. Та обставина, що вони не приймали участь у справі, була обумовлена застосуванням щодо них незаконних процесуальних обмежень.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести свій правовий зв`язок зі сторонами спору або безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування такого критерію, як вирішення судом питання про її право, інтерес та/або обов`язок, як елементів змісту матеріально-правових відносин, в площині яких виник спір. Такий зв`язок повинен бути безпосереднім, а не ймовірним та опосередкований іншими правовідносинами.

Судове рішення, яке оскаржується незалученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та/або обов`язків цієї особи (тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник) або міститься судження про права та/чи обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення є висновки суду про права та/чи обов`язки цієї особи або якщо у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та/чи обов`язки. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому статтею 293 Кодексу адміністративного судочинства України, повинна довести наявність у неї правового зв`язку безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Спірним у цій справі є питання щодо підстав вважати ОСОБА_1 , яка не брала участь у справі, такою, відносно якої судом першої інстанції вирішено питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Охоронюваний законом інтерес (відповідно до того, як це поняття розкрито в рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004) - зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції, це рішення суду стосується прав та обов`язків певного кола осіб, а саме, Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України та Товариства з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ".

Предметом спору в справі № 520/15013/21 є правомірність видачі дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 05.03.2021 № -00389, виданого Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України Товариству з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ".

Оскаржуване рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині не містить висновків суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 .

Таким чином, рішення суду першої інстанції стосується прав та обов`язків чітко визначеного кола осіб, а відтак, на думку суду апеляційної інстанції, не може свідчити про порушення охоронюваних законом прав та інтересів ОСОБА_1 , яка в апеляційній скарзі зазначила себе особою, на права, свободи та інтереси якої безпосередньо впливає оскаржуване у межах даної справи рішення.

У зв`язку з чим рішення у вказаній справі не може свідчити про порушення охоронюваних законом прав та інтересів ОСОБА_1 .

Фактично скаржник наводить обґрунтування щодо неправомірності акту індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень, який стосується лише позивача та відповідача по справі.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини 1 статті 4 КАС України).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надається особі, щодо якої воно прийняте або яке безпосередньо стосується її прав, свобод та інтересів.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 , якщо вважає, що Товариством з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ" порушено її права та охоронювані законом інтереси в певних правовідносинах щодо неї не позбавлена права щодо звернення з позовом до суду.

Посилання апелянта, ОСОБА_1 на те, що оскаржуваним рішенням їй нанесено шкоду здоров`ю, моральну та матеріальну шкоду, що складає 2 млн. грн. колегія суддів відхиляє, оскільки предметом позову не є стягнення нанесеної шкоди.

Предмет позову носить не майновий характер.

Із у рахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки предметом спору у справі № 520/15013/21 є правомірність видачі дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 05.03.2021 № -00389, виданого Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України Товариству з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ", у рішенні суду не зроблено прямого висновку про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 , то апелянт, яка не була учасником у справі № 520/15013/21, не є суб`єктом оскарження в розумінні ч. 1 ст. 293 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 частини 1 ст. 305 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Згідно частини другої статті 305 КАС України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Оскільки рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.21 питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалось, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження у даній справі .

Керуючись ст.ст. 42, 44, 52, 243, 248, 305, 311, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 по справі № 520/15013/21 закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі безпосередньо до Верхового Суду.

Головуючий суддя (підпис)Григоров А.М.
Судді(підпис) (підпис) Подобайло З.Г. Бартош Н.С.