Справа № 520/3188/21
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 р.Справа № 520/3188/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Дуднєва М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.05.2021, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., м. Харків, повний текст складено 05.05.21 по справі № 520/3188/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області третя особа Головне управління МВС України в Харківській області

про визнання неправомірною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа Головне управління МВС України в Харківській області, в якому просить суд: визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 пільгового часу роботи за вислугою років у період з 15.04.1976 по 06.05.1978 у військовій частині № НОМЕР_1 , що знаходиться в Приморськім краю Харкайський р-н Російська Федерація, з 23.08.1979 по 01.10.1982 на посаді міліціонера відділу внутрішніх справ Токмакського міськвиконкому Запоріжської області, з 01.10.1982 по 03.10.1984 на посаді курсанта Дніпропетровської спеціальної школи міліції МВС СРСР, з 03.10.1984 по 10.04.1989 на посаді оперуповноваженого карного розшуку спецкомендатури по нагляду за умовно засудженими Лозівського МР Управління внутрішніх справ виконавчого комітету Харківської обласної ради; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії за вислугою років ОСОБА_1 та при здійсненні перерахунку пенсії врахувати пільговий час роботи за вислугою років у період з 15.04.1976 по 06.05.1978 у військовій частині № НОМЕР_1 , що знаходиться в Приморськім краю Харкайський р-н Російська Федерація, з 23.08.1979 по 01.10.1982 на посаді міліціонера відділу внутрішніх справ Токмакського міськвиконкому Запоріжської області, з 01.10.1982 по 03.10.1984 на посаді курсанта Дніпропетровської спеціальної школи міліції МВС СРСР, з 03.10.1984 по 10.04.1989 на посаді оперуповноваженого карного розшуку спецкомендатури по нагляду за умовно засудженими Лозівського МР Управління внутрішніх справ виконавчого комітету Харківської обласної ради; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області різницю як недоотриману пенсію від фактично нарахованої і сплаченої пенсії та пенсією, що підлягає нарахуванню з урахуванням індексації та інфляційні втрати за період з 1998 року по час звернення з позовом до суду; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.05.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.05.2021 року та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права на зарахування при обчисленні вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах особам рядового та начальницького складу ОВС часу проходження служби у підрозділах карного розшуку, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права, тому позивачу має бути призначена пенсія на пільгових умовах відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей». Вказує, що право особи на зарахування при обчисленні вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах часу проходження служби в підрозділах карного розшуку не змінюється в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини, а тому положення постанови Кабінету Міністрів України від 20.07.2011 року №780 «Про внесення змін до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» не поширюють дію на зарахування на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця часу проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ у підрозділах карного розшуку. Вважає, що позивач має право на зарахування при обчисленні вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах час проходження служби в підрозділах ОВС, оскільки в своєму позові просив суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії за вислугою років та при здійсненні перерахунку пенсії врахувати пільговий час роботи за вислугою років у зазначені періоди, оскільки таке право виникло до набрання чинності Постановою №780.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначає, що право на пенсію за вислугу років визначається, виходячи з тривалості вислуги років саме у календарному обчисленні, а пільгова вислуга років позивача має значення для визначення відсотку розміру пенсії позивача від його грошового забезпечення відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», за умови наявності права на призначення пенсії за вислугу років, а не для призначення такої пенсії. Вказує, що питання розрахунку вислуги років вирішується уповноваженим органом та не входить до компетенції органів Пенсійного фонду України. Обчислення вислуги років здійснює орган Міністерства Оборони України. Пенсія призначається за даними, які подає роботодавець. Стверджує, що будь-яка недоотримана пенсія у ОСОБА_1 відсутня.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції задовольнити вимоги скарги в повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача в судовому засіданні, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

З 21.04.1998 по 17.10.2018 позивач отримував пенсію за вислугою років по лінії МВС (вислуга років 20).

З 18.10.2018, на підставі подання про призначення пенсії, грошового атестату серії ЗУ №343322, наданих Харківським обласним військовим комісаріатом Міністерства оборони України, заяви ОСОБА_1 від 02.05.2019, позивача переведено з одного виду пенсії на інший. Призначено пенсію за вислугу років по лінії МО в розмірі 70% грошового забезпечення (вислуга років 25).

Як встановлено з матеріалів справи, 10.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Харківській області з вимогою надати йому довідку про грошове забезпечення поліцейського за посадою "старший оперуповноважений" та з вимогою про зарахування часу роботи на пільгових умовах за період часу:

- з 15.04.1976 по 06.05.1978 у військовій частині №21492, що знаходиться в Приморськім краю Харкайський район Російська Федерація;

- з 23.08.1979 по 01.10.1982 на посаді міліціонера 2го розряду відділу внутрішніх справ Токмакського міськвиконкому Запоріжської області;

- з 01.10.1982 по 03.10.1984 на посаді курсанта Дніпропетровської спеціалізованої школи міліції МВС СРСР;

- з 03.10.1984 по 10.04.1989 на посаді оперуповноваженого карного розшуку спецкомендатури по нагляду за умовно засудженими Лозівського МР Управління внутрішніх справ виконавчого комітету Харківської обласної ради.

Листом №Л-1035/119/05/12-2020 від 07.10.2020 заявнику було роз`яснено, що враховуючи те, що його було звільнено з органів внутрішніх справ 31.03.1998, тобто до набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2001 №1497 та затвердження відповідного Переліку, підстав для зарахування часу роботи на пільгових умовах при звільненні немає.

Поряд із цим, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою довільної форми, в якій просив зробити перерахунок пенсії з урахуванням його стажу за вислугою років, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393. До заяви позивач додав копію послужного списку та копію довідки про надання інформації стосовно ОСОБА_1 , виданою Управлінням кадрового забезпечення Національної поліції України в Харківській області.

Як вбачається з відзиву, пенсійний орган, у відповіді на заяву позивача, зазначив, що наказом Міністерства внутрішніх справ України "Про затвердження Інструкції про організацію роботи з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та з інших соціальних питань" від 17 вересня 2018 року №760 визначено, зокрема, що функції з обчислення вислугу років та за потреби страховий стаж особи, яка набула право на пенсію покладаються на підрозділи персоналу (кадрового забезпечення) апарату МВС, територіальних органів з надання сервісних послуг МВС, закладів, установ та підприємств, що належать до сфери управління МВС, ЦОВВ та Національної гвардії України. Враховуючи вищевикладене, для вирішення питання правильності обрахунку вислуги років для призначення пенсії, ОСОБА_1 рекомендовано звернутись до управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області.

Не погоджуючись із отриманою відповіддю та наголошуючи, що має право на перерахунок вислуги років у пільговому обчисленні "місяць за півтора" у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2001 року №1497, у зв`язку з чим пенсійне забезпечення позивача також підлягає перерахунку, ОСОБА_1 звернувся із вказаним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо надання відповіді позивачу на його заяву від 15.09.2020 саме в межах Закону України "Про звернення громадян" є правомірними, з огляду на те, що до компетенції пенсійного органу не входять функції щодо зарахування пільгового стажу позивачу за час проходження служби в органах внутрішніх справ відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, шо включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до п.6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, визначаються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII (далі по тексту Закон № 2262-XII).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Згідно зі ст.12 Закону №2262-XII (в редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) пенсія за вислугу років призначається: а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше; б) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільнені зі служби за вислугу років, за віком, за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами і які на день звільнення досягли 45-річного віку, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 (далі по тексту Порядок №393).

Підпунктом "в" пункту 3 Порядку №393 (в редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) було передбачено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця:

- на льотній роботі в авіації (за винятком видів авіації, зазначених у підпункті "б" цього пункту) - на умовах, що визначаються відповідно Міністерством оборони, Головним управлінням командуючого Національною гвардією та Державним комітетом у справах охорони державного кордону України;

- на атомних надводних кораблях - із строків, установлених Міністерством оборони України, Центральним управлінням Служби безпеки;

- на підводних човнах (крім зазначених у підпункті "б" цього пункту) в період перебування їх у строю;

- на мінних тральщиках під час тралення бойових мін;

- в управліннях з`єднань підводних човнів, що перебувають у строю, і з`єднань мінних тральщиків під час тралення бойових мін на умовах, визначених Міністерством оборони України;

- на посадах водолазів усіх найменувань і спеціальностей (крім водолазів, зазначених у підпункті "б" цього пункту);

- на посадах, де виконання обов`язків пов`язане з систематичними стрибками з парашутом, при виконанні річних норм, що визначаються відповідно Міністерством оборони, Центральним управлінням Служби безпеки, Головним управлінням командуючого Національною гвардією та Державним комітетом у справах охорони державного кордону України;

- у підрозділах Національної гвардії з охорони дипломатичних і консульських представництв іноземних держав, у підрозділах Управління державної охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, у частинах і підрозділах спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами, що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств;

- на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах прикордонних військ за Переліком у справах охорони державного кордону України;

- у складі других екіпажів дизель-електричних підводних човнів, що перебувають у строю;

- у високогірних місцевостях на висоті від 1000 до 1500 метрів над рівнем моря, а у виняткових випадках - і нижче згідно з переліками військових частин, підрозділів і установ, затверджуваних відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Центральним управлінням Служби безпеки, Головним управлінням командуючого Національною гвардією, Державним комітетом у справах охорони державного кордону України та Управлінням державної охорони;

- в укріплених районах військовослужбовцям, які несуть (несли) бойове чергування в спорудах оборонних позицій у складі бойових обслуг;

- на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, - з 1 січня 1988 по 31 грудня 1993 року;

- у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, передбачених пунктами 2 і 3 статті 2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", - згідно з переліками військових частин, підрозділів і установ, затверджуваними відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Центральним управлінням Служби безпеки, Головним управлінням командуючого Національною гвардією, Державним комітетом у справах охорони державного кордону України, Управлінням державної охорони;

- на посадах, де виконання обов`язків пов`язано з роботами по знешкодженню вибухонебезпечних предметів, у період виконання робіт, переліки яких визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств;

- проходження служби у внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України військовослужбовцями, які виконують обов`язки з охорони атомних електростанцій, ядерних установок і матеріалів та транспортних засобів під час перевезення ядерного палива та інших радіоактивних речовин;

- проходження служби особами рядового і начальницького складу державної пожежної охорони в її підрозділах на атомних електростанціях, об`єктах з ядерними установками і матеріалами.

- проходження служби на посадах рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у виправно-трудових установах на правах лікувальних та лікарень при виправно-трудових установах для утримання інфекційно хворих засуджених;

- таємно.

Постановою Кабінету Міністрів "Про внесення доповнення до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393" від 16 листопада 2001 року №1497 (далі по тексту Постанова №1497) підпункт "в" пункту 3 Порядку №393 доповнено абзацом такого змісту: "час проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах карного розшуку за переліком посад і умовами, що визначаються Міністром внутрішніх справ".

Постановою Кабінету Міністрів "Про внесення змін до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" від 20 липня 2011 року №780 (далі по тексту Постанова №780) визнано такою, що втратила чинність, зокрема, Постанову №1497.

При цьому, пунктом 2 Постанови №780 передбачено, що вислуга років осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, яка була обчислена до прийняття цієї постанови, перегляду не підлягає.

Аналіз наведених норм свідчить, що працівники органів внутрішніх справ, які працювали на відповідних посадах, мають право на зарахування періоду роботи на пільгових умовах до вислуги років за умови, якщо вони перебували на службі після набрання чинності Постанови №1497.

Колегія суддів звертає увагу на наявний в матеріалах справи лист Головного управління МВС України в Харківській області №Л-1035/119/05/12-2020 від 07.10.2020 року, відповідно до якого компетентним органом було роз`яснено позивачу про неможливість зарахування ОСОБА_1 часу роботи на пільгових умовах відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2001 №1497.

При цьому, колегія суддів зауважує, що в межах даного адміністративного позову позивач не порушує питання щодо його незгоди з листом Головного управління МВС України в Харківській області №Л-1035/119/05/12-2020 від 07.10.2020 року, а зазначає про неправомірну відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування позивачу пільгового часу роботи за вислугою років у період з 15.04.1976 по 06.05.1978, з 23.08.1979 по 01.10.1982, з 01.10.1982 по 03.10.1984, з 03.10.1984 по 10.04.1989, а також про наявність підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії за вислугою років позивачу з урахуванням пільгового часу роботи за вислугою років у вказані періоди.

Так, питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян" від 02 листопада 2006 року №1522, врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 (в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою, далі по тексту Порядок №3-1).

Пунктом 1 Порядку №3-1 встановлено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Відповідно до п.4 Порядку №3-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності - його законним представником за місцем його проживання.

Згідно з п.12 Порядку №3-1 уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Отже, положеннями Порядку №3-1 на уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

Згідно з п.23 Порядку №3-1 перерахунок раніше призначених пенсій проводиться органами, що призначають пенсії, в порядку, установленому статтею 63 Закону. Пенсіонери подають органам, що призначають пенсії, додаткові документи, які дають право на підвищення пенсії.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 вересня 2018 року №760 затверджено Інструкцію про організацію роботи з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та з інших соціальних питань (далі по тексту Інструкція №760).

Відповідно до п.1 розд. ІІ Інструкції №760 уповноважені структурні підрозділи, зокрема: організують роботу з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій особам, які мають право на пенсію відповідно до чинного законодавства; розглядають листи та звернення із питань оформлення документів для призначення та перерахунку пенсій, для отримання пільг, а також здійснюють прийом громадян, які звертаються з цих питань; приймають від підрозділів персоналу (кадрового забезпечення) та фінансового забезпечення (бухгалтерських підрозділів) документи, передбачені Порядком та цією Інструкцією для призначення (перерахунку) пенсій; готують та подають у встановленому чинним законодавством порядку до органів, які призначають пенсії, документи для призначення (перерахунку) пенсій.

Таким чином, питання проведення обрахунку вислуги років, проведення перевірки правильності такого розрахунку належать до компетенції уповноважених структурних підрозділів міністерств та відповідних служб, на яких покладено обов`язок інформувати відповідний територіальний орган Пенсійного фонду України про виникнення підстав для перерахунку пенсії, в тому числі - про зміну попередньо встановленої при призначенні пенсії вислуги років.

При цьому, до компетенції пенсійного органу не входять функції щодо зарахування пільгового стажу позивачу за час проходження служби в органах внутрішніх справ відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Як встановлено вище, Головним управлінням МВС України в Харківській області листом №Л-1035/119/05/12-2020 від 07.10.2020 року було роз`яснено позивачу про неможливість зарахування часу роботи на пільгових умовах відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2001 №1497.

Отже, Головним управлінням МВС України в Харківській області відповідні документи для призначення (перерахунку) пенсії позивача до органу Пенсійного фонду України направлені не були, що учасниками справи не заперечується.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у відповідача не виникло обов`язку щодо прийняття відповідного рішення про перерахунок пенсії позивача.

Враховуючи вищевикладене, Головним управлінням Пенсійного органу України в Харківській області належним чином та у межах встановленої чинним законодавством компетенції було розглянуто заяву ОСОБА_1 про проведення перерахунку пенсії, а відтак пенсійним органом не було фактично відмовлено позивачу у зазначеному перерахунку, з огляду на те, що питання розрахунку вислуги років, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393, не належить до повноважень відповідача.

За цим, доводи позивача про неправомірність відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 пільгового часу роботи за вислугою років у період з 15.04.1976 по 06.05.1978 у військовій частині №21492, що знаходиться в Приморськім краю Харкайський р-н Російська Федерація, з 23.08.1979 по 01.10.1982 на посаді міліціонера відділу внутрішніх справ Токмакського міськвиконкому Запоріжської області, з 01.10.1982 по 03.10.1984 на посаді курсанта Дніпропетровської спеціальної школи міліції МВС СРСР, з 03.10.1984 по 10.04.1989 на посаді оперуповноваженого карного розшуку спецкомендатури по нагляду за умовно засудженими Лозівського МР Управління внутрішніх справ виконавчого комітету Харківської обласної ради, та наявність правових підстав для здійснення відповідачем перерахунку пенсії за вислугою років позивачу з урахуванням пільгового часу роботи за вислугою років у зазначені періоди, спростовуються матеріалами справи та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області різниці як недоотриманої пенсії від фактично нарахованої та сплаченої пенсії та пенсією що підлягає нарахуванню з урахуванням індексації та інфляційні втрати за період з 1998 року по час звернення з позовом до суду та моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн, то колегія суддів зазначає, що останні є похідними від первинної позовної вимоги, а отже з огляду на висновки суду у даній справі задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено, в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано, в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено, які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки, відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, і дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що дана справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.05.2021 по справі № 520/3188/21 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 07.02.2022 року