Справа № 160/3975/21
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2021 року Справа № 160/3975/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіБоженко Н.В.
за участі секретаря судового засіданняІваненко Н.С.
представника позивача Галкіної І.В.
17 березня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" до Одеської митниці Держмитслужби, в якій позивач просить суд:
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №160/3975/21 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року призначено розгляд адміністративної справи №160/3975/21 за правилами позовного провадження. Підготовче судове засідання по справі призначено на 10 червня 2021 року о 11:00 годині.
31 травня 2021 року представником позивача подано до суду клопотання про перенесення судового засідання в якому повідомляє суд що не може прибути в судове засідання призначене на 10 червня 2021 року о 11:00 годині у зв`язку з тим, що виступає представником Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Інвест» по іншій справі по якій слухання призначене на 10 червня 2021 року о 12:00 годину у Господарському суді Харківської області.
05 липня 2021 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволення позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного. Під час митного контролю товарів за митною декларацією № UА500500/2020/507298 від 24 вересня 2020 року програмним комплексом автоматизованої системи аналізу та управління ризиками сформовані форми контролю, які у зв`язку з можливим зниженням митної вартості товарів, передбачили необхідність здійснення митницею перевірки правильності визначення митної вартості із зверненням уваги на митну вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів; проведення перевірки відомостей, що містяться в документах, які підтверджують митну вартість товарів; здійснення запиту додаткових документів; а у випадку, передбачених частиною 6 ст. 54 Митного кодексу України прийняття рішення про коригування митної вартості. Також під час здійснення Одеською митницею Держмитслужби контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією № UА500500/2020/507298 від 24 вересня 2020 року встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: 1 ) у страховому полісі від 21 вересня 2020 року №2740 відсутні реквізити зовнішньоекономічного договору (контракту) від 27 грудня 2019 року №3477-NG/CN; 2 ) відсутні документи, зазначені у р.4 зовнішньоекономічного договору контракту від 27 грудня 2019 року №3477-NG/CN, що не дає можливості ідентифікувати заявлені до митного оформлення товари. Таким чином, надані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зазначені обставини виключали можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 ст. 54 Митного кодексу України та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 Митного кодексу України додаткові документі та відомості. Відповідачем було повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; виписку з бухгалтерської документації; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; прейскуранти (прайс-листи), каталоги виробника товару; рахунку про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту). Позивачем було надіслано наступні документи: копію митної декларації країни відправлення від 31 квітня 2020 року та цінову пропозицію від 10 серпня 2020 року, яка не містить терміну дії, одиниці виміру товару №1 не відповідають відомостям у графі 44 митної декларації та прайс-листі від 03 серпня 2020 року. У зв`язку з цим та з метою повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних ЄАІС та встановлено, що по товару №1 капці жіночі кімнатні рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим -2,20 дол. США за пару. Вказані обставини стали підставою для митного органу провести коригування митної вартості.
06 липня 2021 року до суду засобами електронного зв`язку відповідачем подано до клопотання про участь у справі в режимі відеоконференції в якій просить допустити Одеську митницю Держмитслужби до участі у справі в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів «EasyCon».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання Одеської митниці Держмитслужби про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції поз межами приміщення суду, призначеному на 08 липня 2021 року о 10:00 годині.
07 липня 2021 року позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву в якій зазначає, що наданий страховий поліс №2740 від 21 вересня 2020 року відповідає вимогам Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс. Відповідач не довів законність застосування резервного методу при встановленні митної вартості товару, оскільки в даному випадку вартість товару відповідно до ст. ст. 57, 59 Митного кодексу України повинна визначатися за ціною договору (контракту) за основним методом. Відповідачем не надано митну декларацію №UA500500/2020/502347 від 18 серпня 2020 року, яка була взята за основу для визначення вартості оцінюваного товару. Відсутня будь-яка інформація про існування вказаної декларації та по якій ціні завозився такий же товар.
08 липня 2021 року до суду від представника позивача надійшла заява щодо вирішення питання про судові витрати в якому зазначає, що позивач користується юридичними послугами адвокатського об`єднання «Альянс» на підставі договору №08/02-19/1 про надання правової (правничої) допомоги від 08 лютого 2019 року, предметом якого сторони визначили, адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання за відповідну плату надавати клієнту правничу допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених договором. Докази на підтвердження витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги будуть надані позивачем протягом 5 днів після ухвалення судом рішення по справі, в зв`язку з чим просить суд, для вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу, призначити судове засідання.
В судове засідання призначене на 08 липня 2021 представник відповідача не з`явився, усною ухвалою суду судове засідання відкладено на 15 липня 2021 року.
12 липня 2021 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про закриття підготовчого засідання по справі та призначення розгляду справи по суті.
Судове засідання призначене на 15 липня 2021 року знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному.
Чергове судове засідання призначене на 27 липня 2021 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 26 серпня 2021 року.
26 серпня 2021 року до суду від відповідача надійшло клопотання про участь у справі в режимі відео конференції, відповідно до якого останній просить допустити Одеську митницю Держмитслужби до участі в судовому засіданні, яке призначене на 26 серпня 2021 року о 13:00 годині, в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів «EasyCon».
Судове засідання призначене на 26 серпня 2021 року знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді у відпустці.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року в задоволенні клопотання представника Одеської митниці Держмитслужби про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів при розгляді справи №160/3975/21, призначеної на 09 вересня 2021 року о 13 год. 00 хв. відмовлено.
Чергове судове засідання призначене на 09 вересня 2021 року, під час якого судом заслухані пояснення представника позивача. В судовому засіданні оголошено перерву до 23 вересня 2021 року.
В судовому засіданні призначеному на 23 вересня 2021 року представник позивача просив задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених в позові.
Представник відповідача про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 27 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ - маркет» та NINGBO GLOBALWAY ІМР&ЕХР. CO. LTD. (Китай), було укладено контракт на поставку продукції № 3477-NG/CN, відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити товар, а позивач прийняти та оплатити його на умовах, визначених у контракті. Товар, що поставляється, повинен бути виготовлений і поставлений партіями в повній відповідності з вимогами, на умовах і за цінами, вказаними в Додатках і Специфікаціях до контракту, які є його невід`ємною частиною.
товар № 1 - Капці жіночі кімнатні закриті зі штучним хутром, артикул GW0730. у кількості 16 800 шт. на загальну суму 25 536, 00 доларів США (L 52 долар СІЛА за шт.);
товар № 2 - Овочечистка 3 в 1, артикул GW0474, у кількості 22 320 шт. на загальну суму 8 481, 60 доларів США (0,38 долар за шт.);
товар № 3 - Неонові окуляри, артикул GW0642-1/Неоновий обруч, артикул GW0642-2/Неонова паличка, артикул GW0642-3, у кількості 46 200 шт. на загальну суму 10 626, 00 доларів США (0, 23 долар США за шт.);
товар № 4 - Шапка в`язана, артикул GW0741, у кількості 4560 шт. на загальну суму 4 286,40 доларів США (0,94 долара США за шт.).
Зазначені товари розроблені та виготовлені NINGBO GLOBALWAY ІМР&ЕХР. CO. LTD. в Китаї. Товари сертифіковані згідно Сертифікату якості від 17 серпня 2020 року.
Товар був поставлений у відповідності до умов контракту. Загальна вартість поставленої партії товару склала 48 930, 00 доларів США.
Для митного оформлення позивачем були подані документи, встановлені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, а саме:
- декларація митної вартості від 24 вересня 2020 року №UA500500/2020/507298;
- контракт на поставку продукції від 27 грудня 2019 року №3477-NG/CN;
- специфікація №33 NG від 17 серпня 2020 року;
- сертифікат якості б/н від 17 серпня 2020 року;
- пакувальний лист б/н від 17 серпня 2020 року;
- коносамент від 19 серпня 2020 року №ZJSM20080923B;
- автотранспортна накладна від 23 вересня 2020 року №5284;
- генеральний договір страхування вантажів від 11 березня 2020 року №04г0д;
- заява на страхування окремого перевезення вантажу від 21 вересня 2020 року №2740.
У ході проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, митницею були виявлені розбіжності у поданих документах.
Відповідач зазначив про те, що подані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значенні складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
Позивачу було запропоновано, відповідно до п. 3 ст. 53 МК України для підтвердження заявленої митної вартості протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) виписку з бухгалтерської документації; 3) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 5) прейскуранти (прайс-листи), каталоги виробника товару; 6) рахунку про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту).
Одеською митницею Держмитслужби було проведено аналіз баз даних ЄАІС та встановлено, що по товару №1 капці жіночі кімнатні рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим - 2,20 дол. США за пару.
Товари випущено у вільний обіг за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ від 24 вересня 2020 року №UA500500/2020/507354.
Вважаючи дії відповідача щодо коригування митної вартості та відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 382 Господарського кодексу України, права та обов`язки сторін зовнішньоекономічного договору (контракту) визначаються правом місця його укладення, якщо сторони не погодили інше. Порядок визначення права, яке має застосовуватися до договору (контракту) у разі недосягнення згоди сторін стосовно вказаного порядку, встановлюється законом про зовнішньоекономічну діяльність
За загальним правилом, передбаченим нормами статті 692 Цивільного кодексу України, оплата товару за договором передбачена після передання товару чи товаророзпорядчих документів.
Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), то покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. А якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України - якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 ст. 50 Митного кодексу України, відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно доглави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 52 Митного кодексу України - заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно з ч.1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Суд зазначає, що ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до ч.5 ст.53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Аналізуючи зміст викладеного, вбачається, що наведені норми Кодексу містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Вказана норма закону узгоджується із положеннями ч.3 ст.318 Митного кодексу України, якою визначено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Крім того, стандартними правилами, встановленими пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила, визначено, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Вказане узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.
Згідно з ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Статтею 54 Митного кодексу України закріплено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу.
Зокрема, ст. 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі ж, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, відповідно до положень пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Згідно з ч. 4 та ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості, орган доходів і зборів, має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
З огляду на зазначене вище, виходячи з положень ч.3 ст.53, ч. ч. 1, 2, 4 - 6 ст.54, ст.58 Митного кодексу України вбачається, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених уст. 58 Митного кодексу України.
При цьому митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
У разі, якщо митним органом, будуть виявлені розбіжності в документах, ознаки підробки документів або виникне необхідність з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, законом надано право витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч.2ст.53 Митного кодексу України.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Вказаний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06.09.2019 року у справі № 815/2501/18, від 20.02.2018 в справі №809/1884/16, від 31.03.2015 в справі №21-127а15 та від 02.06.2015 в справі №21-498а15.
Так, згідно із повідомленнями митного органу, картки відмови в прийнятті митної декларації та рішення про коригування митної вартості товарів, основними причинами, що призвели до прийняття відповідачем оскаржуваного рішення слугували наступні доводи:
- у страховому полісі від 21.09.2020 № 2740 відсутні реквізити зовнішньоекономічного договору (контракту) від 27.12.2019 №3477-NG/CN;
- відсутні документи зазначені у р.4 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 27.12.2019, що не дає можливості ідентифікувати заявлені до митного оформлення товари.
Так, в страховому полісі від 21.09.2020 № 2740 зазначено: страхова сума, вантажовідправник, вантажоодержувач, умови поставки, маршрут перевезення, пункт відправлення та призначення, дата відправлення, перевізник, перевізний транспортний засіб, реквізити товаросупроводжувальних документів - інвойсу від 17.08.2020 (в якому зазначено перелік товару), вартість, вага вантажу, упаковка, охоплення страхуванням завантаження та розвантаження товару тощо.
При цьому, у відповідності до специфікації від 17.08.2020 № 33 NG сторонами погоджено продаж товару на умовах поставки FOB-Нінго, (Інкотермс 2010), тобто обов`язкового страхування товару не передбачено та страховий поліс надається, якщо страхування здійснювалось, відповідно до п.8 ч.2 ст. 53 Митного кодексу України.
Щодо наступної підстави, відповідно до п.4.2 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 27 грудня 2019 року № 3477-NG/CN, продавець зобов`язаний передати разом із товаром (або одночасно з відвантаженням товару надіслати покупцю поштою або за допомогою служби кур`єрської доставки) оригінали наступних документів: 4.2.1. рахунок-фактура (інвойс); 4.2.2. коносамент (при перевезенні товару морським транспортом); 4.2.3. сертифікат походження товару; 4.2.4. пакувальний лист; 4.2.5. документи, які підтверджують якість та безпеку товару; засвідчена продавцем копія митної декларації країни відправника товару.
Суд приходить до висновку, що надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, зрозумілу інформацію про товари та їх ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Між тим, спірне рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.
Суд зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення товару не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, і не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару, а також не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч. 2 ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Згідно з ч. 3 ст. 57 Митного кодексу України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. При цьому відповідно до ч. 6 ст. 57 Митного кодексу України кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Зазначену правову позицію превалювання застосування основного методу визначення митної вартості за відсутності розбіжностей, які б не давали можливості визначити митну вартість товару викладено Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі №815/2766/17.
При цьому у разі здійснення коригування митної вартості за другорядними методами, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу до того ж зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів від 24.05.2012 р. №598).
Проте, у своєму рішенні відповідач зазначає лише, що визначена митна вартість товару №1 капці жіночі кімнатні рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим -2,20 дол.США за пару (митна декларація від 18.08.2020 №UA500500/2020/502347).
При цьому, суд вказує, що приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару із застосуванням резервного методу, відповідачем не вказано, яким чином митну вартість товару визначено саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, не зазначено умов поставки, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 Митного кодексу України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас відповідач не довів наявність у Митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого Товариством товару та протиправність оскаржуваного рішення.
Крім того, суд зазначає, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильності її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
За приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд наголошує, що відсутність у позивача витребуваних відповідачем додаткових документів ніяким чином не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. А наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не може бути достатньою підставою для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.
Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, безсторонньо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення неупереджено, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В силу положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України - розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами й іншими учасниками справи докази, а також їх письмові доводи, суд доходить, що позов - підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У зв`язку з цим, судовий збір в сумі 4540,00 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду згідно квитанції № 264275 від 15 березня 2021 року, підлягає стягненню з Одеської митниці Держмитслужби за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет».
Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару, визнання протиправною та скасування картки відмови у прийнятті та митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати Рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 24.09.2020 № UА500500/2020/000037/2.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 04 жовтня 2021 року.

Суддя Н.В. Боженко