Справа № 160/398/22
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2022 року Справа № 160/398/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови від 22.11.2021 року про опис та арешт майна (коштів) боржника, -
06 січня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якому позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову, від 22.11.2021 року, державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Карчевського Віталія Вікторовича, в межах виконавчого провадження № 67124905, про опис та арешт майна боржника, а саме транспортного засобу Skoda Octavia А7, 2013 року випуску, колір білий д.н.з НОМЕР_1 номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .
Позовна заява обґрунтована тим, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження з примусового виконання постанови №ДН5309/1417/АВ-ФС/170 від 09.08.2021 року, виданої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ Держпраці у Дніпропетровській області грошових коштів у сумі 300 000,00 грн. В межах виконавчого провадження №67124905 за постановою державного виконавця про опис та арешт майна (коштів) боржника, у позивача (боржника) було вилучено транспортний засіб Skoda Octavia А7, 2013 року випуску та на теперішній час транспортний засіб перебуває на штрафмайданчику. Зазначено, що ринкова вартість вилученого та арештованого транспортного засобу не покриває суми, що підлягає стягненню, оскільки остання становить близько 230 000,00 грн. На думку позивача, державний виконавець міг накласти арешт всього лише на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ринкова вартість останньої повністю покриває суму, що підлягає стягненню з боржника, а також витрати виконавчого провадження. Проте відповідачем було накладено арешт на усе наявне у позивача майно, вартість якого у сукупності не співмірна з заявленою сумою боргу, що підлягає стягненню, що вказує на протиправність постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 22.11.2021 року. Також позивачем зауважено, що його вже було внесено до Єдиного реєстру боржників, що породжує несприятливі для нього юридичні наслідки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
19.01.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити, оскільки дії державного виконавця проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в провадженні Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) знаходиться виконавче провадження №67124905, Стягувач - ГУ Держпраці у Дніпропетровській області, на підставі постанови № ДН5309/1417/АВ-ФС/170 від 09.08.2021 року. Боржник - (позивач) ОСОБА_1 . Сума, що підлягає стягненню, становить 300 000,00 грн.
13.10.2021 року постановою державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Карчевським Віталієм Вікторовичем було відкрито виконавче провадження № 67124905.
22.11.2021 року державним виконавцем при примусовому виконанні постанови № ДН5309/1417/АВ-ФС/170 від 09.08.2021 року було складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. Останньою було арештовано та вилучено транспортний засіб Skoda Octavia А7, 2013 року випуску, колір білий д.н.з НОМЕР_1 номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 та передано на відповідальне зберігання.
Постановою державного виконавця Карчевського В.В. від 30.11.2021 року було зупинено вчинення виконавчих дій на підставі вищевказаної ухвали.
Вважаючи постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 22.11.2021 протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII. (далі Закон №1404-VIII)
Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 2 Закону №1404-VIII, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Закономзаходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
В свою чергу, відповідно до вимог статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону зокрема: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Відповідно до статті 48 Закону №1404-VIII, державним виконавцем визначається порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.
Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Статтею 56 Закону №1404-VIII визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений виконавцем, але не раніше ніж через п`ять робочих днів після накладення арешту.

Відповідно до статті 58 Закону №1404-VIII, майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання). Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування.

Згідно з пунктом 10 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані:

- назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо);

- якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису;

- якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування;

- прізвище, ім`я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач);

- відмітка про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт;

- якщо виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження.

Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що з метою виконання виконавчого документа приватний виконавець здійснює опис майна боржника та виносить постанову про накладення на нього арешту. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Тобто за умови винесення постанови про арешт майна, винесення постанови про вилучення майна є правом виконавця, а не обов`язком. Такий обов`язок виникає у виконавця у разі здійснення реалізації вже арештованого майна.

Відповідно до постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника АСВП №67124905 від 22.11.2021, приватним виконавцем здійснено опис майна, накладено арешт на майно позивача (транспортний засіб Skoda Octavia А7, 2013 року випуску, колір білий д.н.з НОМЕР_1 ) та призначено відповідальним зберігачем - ОСОБА_2 . При цьому, в графі 2 постанови визначено вид обмеження у праві користування - накладення арешту та встановлено обмеження права користування ним без права користування, передачі в найм або оренду та відчудження у будь-який іншій спосіб на користь третіх осіб.

Окрім того, в постанові зазначено про надання сторонам можливості протягом 10-денного строку з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна, про що письмово повідомити виконавця.

Щодо твердження позивача про накладення обтяження на все майно позивача вартістю близько 706 251,33 грн., суд зазначає, що вказане твердження не підтверджується матеріалами виконавчого провадження та долученими до справи доказами, оскільки в рамках виконавчого провадження ВП№ 67124905 державний виконавець здійснив опис та наклав арешт лише на транспортний засіб позивача - Skoda Octavia А7, 2013 року випуску, колір білий д.н.з НОМЕР_1 .

При цьому, суд зазначає, що факт внесення позивача до Єдиного реєстру боржників не є тотожним накладенню арешту на його майно. А як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.12.2021 року, арешт на нерухоме майно позивача державним виконавцем в рамках виконавчого провадження ВП№ 67124905 не накладався.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що виконавцем під час прийняття постанови про опис та арешт майна (коштів) було дотримано вимоги Закону №1404-VIII.

Відтак, з урахуванням викладених вище обставин в сукупності, суд вважає, що законні підстави для скасування постанови 22.11.2021 року про опис та арешт майна (коштів) боржника відповідно до положень Закону №1404-VIII відсутні.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З матеріалів справи судом не встановлено стверджуваних позивачем ознак протиправності оспорюваної постанови, інших обґрунтувань порушення його прав не надано.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням відмови в задоволенні позову повністю, судові витрати, сплачені позивачем, не стягуються.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови від 22.11.2021 року про опис та арешт майна (коштів) боржника відмовити.

Судові витрати у справі не стягуються.

Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, набирає законної сили у строк та порядку, визначеному ст.272 КАС України.

Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, оскаржується у строк та порядку, встановленому ч. 6 ст.287 КАС України.

Суддя (підпис) В.В. Кальник

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Помічник судді В.В. Кальник

20.01.2022

Рішення не набрало законної сили 20 січня 2022 р.

Суддя В.В. Кальник