Справа № 520/23033/21
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

25 січня 2022 р. справа № 520/23033/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, у якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 0-2016 від 26.02.2020 та № 0-2016 від 26.02.2020.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог та у відповіді на відзив позивач зазначає про те, що ОСОБА_1 є сільськогосподарським товаровиробником з метою обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. На думку позивача, експертним висновком АСІ №2113106 затвердженим в.о. директора ДП «Державного науково дослідного інституту автоматизованих систем будівництві» Басько С.В. від 11 травня 2021 року підтверджено, що ним вірно класифіковано нежитлову будівлю СТОТ інв.7, літ. К, загальною площею 1097,2 м2, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 до класу 1271.9 ДК 018-2000, а саме «Будівлі сільськогосподарського призначення: інші».

Позивач вважає, що будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266,2 статті 266 ПК України, а тому спірні рішення підлягають скасуванню.

У відзиві на позов відповідач вказав, що для віднесення певних об`єктів нерухомого майна до об`єктів, що використовується у сільськогосподарській діяльності, необхідно визначити фактичне головне призначення кожного конкретного об`єкта нерухомості шляхом обчислення на підставі документів, що підтверджують право власності, у порядку, визначеному Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, із використанням Методики ідентифікації за головною класифікаційною ознакою будівель багатофункціонального призначення. Відповідно до інформації, розміщеної на загальнодоступному інформаційно-довідковому ресурсі «ЗІР ДПС» (http://zir.tax.gov.ua/), відповідач робить висновки про те, на підставі яких документів визначається належність будівлі до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства». З метою уніфікації об`єктів нерухомості Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації розроблено та затверджено наказом від 17.08.2000 № 507 Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - Класифікатор), який містить Методику класифікації будівель за головною класифікаційною ознакою - їх цільовим функціональним призначенням (далі - Методика). Проаналізувавши інформацію з Реєстру, можна побачити, що з невідомих причин за об`єктом нерухомості не закріплено його цільове призначення. Цей факт додатково підтверджує наявність підстав для нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідач зазначає, що називаючи будь-який об`єкт нерухомості іншою подібною назвою, позивач не має жодних правових підстав автоматично присвоювати таким об`єктам оподаткування цільове призначення - для сільськогосподарського використання і, як наслідок, застосовувати до них податкову преференцію, передбачену пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, оскільки фактичне головне призначення кожного конкретного об`єкта нерухомості обчислюється на підставі документів, що підтверджують право власності, у порядку, визначеному Класифікатором, із використанням Методики ідентифікації за головною класифікаційною ознакою будівель багатофункціонального призначення, то платникам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за отриманням необхідного висновку щодо ідентифікації об`єкта нерухомості доцільно звертатись до органу, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду.

Також відповідач вказав, що запису про призначення будівлі технічний паспорт не містить. Відповідно до експлікації приміщень цієї будівлі вбачається, що основними є приміщення під назвою «склад» загальною площею 709,1 м2.

Відповідач наголошує, що наданий до позовної заяви експертний висновок від 11.05.2021 АСІ № 2113106 сформований після прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вказаної інформації контролюючий орган на момент прийняття оскаржуваних рішень не має у своєму розпорядженні, позивач таку інформацію до податкового органу у встановленому порядку не подавав.

Відповідач вважає, що саме позивач мав право на звернення до контролюючого органу з метою надання відповідних документів та проведення звірки щодо об`єктів оподаткування. Зворотного механізму положенням ПК України не передбачають.

Окрім того, відповідач вважає, що не може бути належним доказом того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, у розумінні пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, надані Позивачем копії витягу з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків та копії квитанцій про сплату Позивачем податку на доходи фізичних осіб та військового збору, оскільки інформація, яка міститься в таких документах (навіть якщо там вказано, що Позивачу виплачений дохід від діяльності фермерського господарства), підтверджує лише факт виплачених доходів, утриманих податків та сплату Позивачем сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Так само не можуть бути належним доказом того, що Позивач є сільськогосподарським товаровиробником, податкові декларації про майновий стан і доходи, які підтверджують лише факт звітування до податкового органу. Отже, позивачем не доведено, що він є сільськогосподарським товаровиробником, що є однією з необхідних умов для застосування пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суддя перебував у відпустці з 28.12.2021 по 10.01.2022 відповідно до наказу №04-06/191 від 15.12.2021.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності з 12.12.2009 як фізичній особі належить нежитлова будівля (СТОТ інв.№7), літ.Б, площею 1097,2 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

ГУ ДПС у Харківській області винесені податкові повідомлення рішення з податку на нерухоме майно № 0-2016 на суму 20424,38 грн від 25.04.2019 та №0-2016 на суму 22893,08 грн від 26.02.2020 про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за об`єкт нежитлової нерухомості, який належить ОСОБА_1 .

Доказів адміністративного оскарження вказаних рішень до суду не надано.

Вважаючи, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи Нормами підпункту «ж» п.п. 266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України, позивач звернувся до суду з цим позовом.

По суті спірних правовідносин суд зазначає таке.

Порядок нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, регламентується ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Відповідно до пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України у редакції від 23.11.2018 не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

До внесення таких змін до ПК України приписи пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України розповсюджувалися на будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

У постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 540/2206/19 Верховний Суд дійшов висновку що застосування пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України передбачає наявність двох умов: перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. При цьому, вказаною нормою передбачена податкова пільга як для юридичних, так і для фізичних осіб.

Встановлена пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

За визначенням пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

У постановах від 01 жовтня 2019 року у справі № 0340/1905/18 та від 24 квітня 2020 року у справі № 540/2206/19 Верховний Суд дійшов висновку, що застереження, зазначені в пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України щодо цілей глави 1 розділу XIV ПК України означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін "сільськогосподарський товаровиробник" має інше змістовне навантаження.

Тобто, положення підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України поширюються не лише на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а ще і на фізичних осіб, які не зареєстровані як підприємці.

Зважаючи на викладене, застосування пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе за таких умов: 1) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником; 2) особа здійснює сільськогосподарську діяльність відповідно до класифікатора видів економічної діяльності; 3) особа використовує будівлі, споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; 4) будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, що безпосередньо використовуються у сільськогосподарській діяльності класифікуються у класі 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - Класифікатор), затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507; 5) такі будівлі не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Позивач вважає, що належні йому нежитлові будівлі (комплекс будівель і споруд) є будівлями сільськогосподарських товаровиробників, отже податок на нерухоме майно за такі об`єкти нерухомого майна не повинен нараховуватись.

Утім, суд зазначає, що для віднесення певних об`єктів нерухомого майна до об`єктів, що використовується у сільськогосподарській діяльності, необхідно визначити фактичне головне призначення кожного конкретного об`єкта нерухомості шляхом обчислення на підставі документів, що підтверджують право власності, у порядку, визначеному Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, із використанням Методики ідентифікації за головною класифікаційною ознакою будівель багатофункціонального призначення.

З метою уніфікації об`єктів нерухомості Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації розроблено та затверджено наказом від 17.08.2000 № 507 Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - Класифікатор), який містить Методику класифікації будівель за головною класифікаційною ознакою - їх цільовим функціональним призначенням (далі - Методика).

Відповідачем вказано, що за аналізом інформації з Реєстру з невідомих причин за об`єктом нерухомості не закріплено його цільове призначення, що позивачем не заперечувалось.

В обґрунтування свої позиції щодо належності будівлі до таких, на які розповсюджуються приписи пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, позивач посилається на те, що експертним висновком АСІ №2113106, затвердженим в.о. директора ДП «Державного науково дослідного інституту автоматизованих систем будівництві» Басько С.В. від 11 травня 2021 року підтверджено, що ним вірно класифіковано нежитлову будівлю СТОТ інв.7, літ. К, загальною площею 1097,2 м2, яка знаходиться за адресою Харківська область, Красноградський р-н, село Наталине, вул. Радянська, буд.16 до класу 1271.9 ДК 018-2000, а саме «Будівлі сільськогосподарського призначення: інші».

Утім, такі аргументи позивача суд вважає неприйнятними з огляду на таке.

Суд зазначає, що призначення кожного конкретного об`єкта нерухомості визначається на підставі документів, що підтверджують право власності, у порядку, визначеному Класифікатором, із використанням Методики ідентифікації за головною класифікаційною ознакою будівель багатофункціонального призначення.

Для ідентифікації об`єктів нерухомого майна як таких, що використовуються платниками податків у сільськогосподарській діяльності, останні повинні звернутися до органу, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду і отримати необхідний висновок щодо присвоєння об`єкта нерухомості до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» Класифікатора.

Суд вважає обґрунтованою позицію відповідача про те, що функції, які покладаються на конкретне приміщення, згідно з проектом є його призначенням. Кожне з приміщень має свою функціональність і зумовленість, яке закладається на етапі проектування. Призначення приміщень відображається у техпаспорті, та вказується в експлікації приміщень. При цьому щодо вказаної нежитлової будівлі позивача, то запису про її призначення технічний паспорт не містить. Відповідно до експлікації приміщень цієї будівлі вбачається, що основними є приміщення під назвою «склад» загальною площею 709,1 м2.

Суд зазначає, що експертний висновок від 11.05.2021 АСІ № 2113106 сформований після прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень і в означеному контексті суттєвим є твердження відповідача про неможливість встановити, що використання об`єктів оподаткування здійснювалось у сільськогосподарській діяльності у період 2018-2019 роках, а тому за вказаний період неможливо встановити, що цей об`єкт нерухомості призначено саме для використання у сільськогосподарській діяльності, що виключає застосування п.п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

При цьому також аргументованими є посилання контролюючого органу на відсутність інформації про призначення будівлі під час винесення спірних рішень, відсутності необхідної інформації у державних реєстрах, тощо.

Так, експертний висновок, що, як вважає позивач, є основним доказом у цьому спорі, відповідачу у встановленому порядку не надався, доказів протилежного до суду не надано.

Так, відповідно до пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України платник податку має право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або житлової нерухомості, що перебувають у власності платника податків; права на користування пільгою зі сплати податків; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючи орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку і проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Тобто, позивач мав право на звернення до контролюючого органу з метою надання відповідних документів та проведення звірки щодо об`єктів оподаткування, однак як добросовісний платник податків таких дій не вчинив.

Відтак, посилання позивача на неправомірність спірних рішень за відсутності у контролюючого органу необхідних документів для визначення суми податку є безпідставними, а контролюючим органом правомірно здійснено нарахування сум податку відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Щодо аргументів позивача про те, що він є сільськогосподарським товаровиробником, та контраргументів відповідача про відсутність доказів того, що позивач дійсно займається вирощуванням сільськогосподарської продукції на власній земельній ділянці, здійснює переробку самостійно вирощуваних рослинних культур на власних потужностях, суд зазначає, що з урахуванням того, що для застосування приписів п.п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України відсутні підстави з огляду на відсутність у нерухомого майна необхідного призначення та відсутності у контролюючого органу необхідних доказів призначення будівлі, суд зазначає, що такі доводи сторін по суті на вирішення спору не впливають.

Відповідно до п. 10.3 ст. 10 ПК України питання щодо встановлення податку на майно, в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки вирішують місцеві ради в межах повноважень.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітногоподаткового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп. 266.5.1. п. 266.5 ст. 266 ПК України).

Податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за нежитлову будівлю (СТОТ інв. № 7), літ. Б, загальною площею 1 097,2 м2 за 2018 - 2019 роки нараховано на підставі рішення Наталинської сільської ради від 17.02.2017 № 136/02-25 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» за ставкою 0,5 % встановленою для об`єктів нежитлової нерухомості, а саме: нежитлових будівель, що перебувають у власності фізичних осіб.

Відтак, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Аргументи позивача стосовно процедури направлення оскаржуваних рішень є неприйнятними з огляду на таке.

Відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до приписів п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Податкові повідомлення рішення від 25.04.2019 № 0-2016 на суму 20 424,38 грн, від 26.02.2020 №0-2016 на суму 22 893,08 грн направлено ГУ ДПС рекомендованим листом з повідомленням про вручення за податковою адресою згідно з базою даних Державного реєстру фізичних осіб - платників податків: АДРЕСА_3 .

Відомості до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків вносяться на підставі подання платником податків заяви за формою № 1 ДР, із обов`язковим зазначенням місця проживання.

Відповідачем вказано, що ОСОБА_1 зазначено податкову адресу: АДРЕСА_2 . У липні 2021 року ОСОБА_1 внесені зміни до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за формою № 5 ДР, а саме: змінено податкову адресу на АДРЕСА_4 .

У зв`язку з тим, що податкова адреса позивачем змінена у липні 2021 року, а оскаржувані податкові повідомлення - рішення направлялись у 2019 - 2020 роках, відповідно до податкової адреси, вказаної позивачем, суд не вбачає порушень контролюючим органом вимог ст. 42 ПК України повністю.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає про те, що учасники суспільних відносин не можуть очікувати чи розраховувати на отримання безпідставних податкових вигод у спосіб фізичного використання корисних властивостей об`єктів нерухомості без виконання обов`язків щодо сплати податків, передбачених Конституцією України, ПК України та іншими нормативно - правовими актами.

У той же час позивач не позбавлений права в майбутньому звернутися до контролюючого органу з додатковими документами, як-от експертним висновком, з метою уникнення в подальшому розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку, при визначенні суми податку, на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04, 10 лютого 2010 року) Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на таке суд вважає інші аргументи учасників справи такими, що не вимагають детального аналізу, оскільки вони не спростовують висновків суду, зроблених у цій справі.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 25 січня 2022 року.

Суддя О.Г. Котеньов