Справа № 520/15013/21
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 р. Справа № 520/15013/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2021, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків, повний текст складено 07.10.21 по справі № 520/15013/21

за позовом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ"

про анулювання дозволу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ", в якому просить суд анулювати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 05.03.2021 № -00389, виданий Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України Товариству з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ".

В обґрунтування позову зазначено, що дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 05.03.2021 № -00389, виданий Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України Товариству з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ" є незаконним та таким, що виданий з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2021р. у задоволенні адміністративного позову Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ" про анулювання дозволу відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що викладені у рішенні висновки є незаконними, необґрунтованими, такими, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відтак вказане рішення підлягає скасуванню. Вказує, що Товариство навело недостовірну інформацію у документах, в яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин, стосовно факту перебування підприємства на державному обліку об`єктів, які справляють або можуть справляти шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря. Посилається на те, що відповідач, неодноразово після отримання дозволу звертався до Міндовкілля з заявами від 07.06.2021 та від 22.07.2021 про взяття на державний облік з наданням переліку документів, який визначений у п.3 Інструкції, що свідчить про те, що в дійсності відповідач на державному обліку не перебував. З урахуванням наведеного, вказані заяви Товариства та звернення громадськості підтвердили факт подання відповідачем недостовірної інформації, що і стало підставою для звернення Міндовкілля до суду з позовом про анулювання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Так, відповідач в обґрунтування своїх вимог посилається на позицію науково-дослідної установи «Український науково-дослідний інститут екологічних проблем», яка на думку позивача не може братися до уваги, оскільки не є доказом, висновком чи показанням, відтак не є належним доказом у розумінні наведених норм КАС України, наукова установа не є учасником цієї судової справи. Крім того, між відповідачем та вказаною установою наявні договірні відносини, про що також було зазначено у відзиві. Також вважає, що під час розгляду в суді першої інстанції судом було обмежено, подекуди проігноровано процесуальні права Міндовкілля, як учасника справи щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження, залучення третіх осіб на стороні позивача, порушення права позивача на надання відповіді на відзив. Зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом вибірково застосовано судову практику. Посилається на рішення Верховного Суду від 27.12.2018 у справі №820/3552/15. З огляду на вищевказане просить апеляційну скаргу Міндовкілля на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 у справі № 520/15013/21 задовольнити. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2021 у справі № 520/15013/21 скасувати, прийняти нове, яким позов Міністерства захисту довкілля задовольнити.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ" до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Вказує, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував правовий висновок Верховного Суду у справі № 809/437/17 та послався як на одну з підстав для відмови в задоволені позову на те, що позивачем до матеріалів справи не було надано жодних доказів, якими було зафіксовано відповідні порушення відповідача, що є підставою анулювання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Зазначає, що на час надання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 05.03.2021 №-00389, останній був обізнаний про стан речей щодо ТОВ «Коксовий завод «Новомет», оскільки це повноваження саме Міндовкілля відповідно до чинного законодавства. Зазначає, що при подачі документів для отримання дозволу на викиди жодним нормативним актом не передбачений обов`язок суб`єкта господарювання стати на державний облік саме до моменту отримання дозволу. Враховуючи наведене, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Судом першої інстанції встановлено, що Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Коксовий завод «Новомет» (далі Відповідач або Товариство) дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 05.03.2021 № 0-00389.

Підставою надання вказаного дозволу слугували документи, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Підставою для анулювання дозволу є посилання відповідача на ту обставину, що у розділах « 1. ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ» (сторінка 5) та « 2. ВСТУПНА ЧАСТИНА» (сторінка 6) документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксовий завод «Новомет» неодноразово вказується, що ТОВ «Коксовий завод «Новомет» взяте на державний облік і має виробництво або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися найкращі доступні технології та методи керування.

Водночас, Товариство листами від 07.06.2021 та від 22.07.2021 звернулося до Міндовкілля із проханням про взяття на державний облік об`єктів, які справляють або можуть справляти шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря та внесення підприємства до відповідного реєстру отже позивачем було зроблено висновок, що на момент подання документів підприємство нібито на обліку не перебувало.

Враховуючи вищенаведене, позивачем було зроблено висновок, що ТОВ «Коксовий завод «Новомет» було надано недостовірну інформацію у документах, в яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин, стосовно факту перебування підприємства на державному обліку об`єктів, які справляють або можуть справляти шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з резолютивною частиною рішення суду першої інстанції щодо залишення без задоволення позовної заяви Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ" про анулювання дозволу.

Проте колегія суддів не погоджується з мотивувальною частиною рішення суду першої інстанції виходячи з наступного.

За приписами частин 5, 10, 11 статті 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» передбачено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Дозволи на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря видаються за умови: не перевищення протягом строку їх дії встановлених нормативів екологічної безпеки; не перевищення нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел; дотримання вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин.

У разі зміни параметрів джерел викидів, їх кількості, кількісного та якісного складу забруднюючих речовин, заходів із зниження їх кількості до зазначених дозволів вносяться зміни.

Порядок, підстави надання дозволів дозвільними органами або їх анулювання визначено Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від 06.09.2005 № 2806-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 2806-IV).

Згідно ст. 1 Закону України Закону України №2806-IV дозвільні органи - органи виконавчої влади, державні колегіальні органи, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, уповноважені відповідно до закону видавати документи дозвільного характеру.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України №2806-IV виключно законами, які регулюють відносини, пов`язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюються в тому числі: строк видачі документа дозвільного характеру або відмови у його видачі; вичерпний перелік підстав для відмови у видачі, переоформлення, анулювання документа дозвільного характеру; перелік та вимоги до документів, які суб`єкту господарювання необхідно подати для одержання документа дозвільного характеру.

Статтею 4 Закону України №2806-IV визначено, що виключно законами, які регулюють відносини, пов`язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюються, серед іншого, вичерпний перелік підстав для відмови у видачі, переоформлення, видачі дубліката, анулювання документа дозвільного характеру.

Згідно із п.п. 51 п. 4 Положення про Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2020 № 614, Міндовкілля відповідно до покладених на нього завдань видає, анулює, здійснює переоформлення документів дозвільного характеру на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для об`єктів, які взяті на державний облік і мають виробництва або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування (об`єкти першої групи), та об`єктів, що знаходяться на території зони відчуження, зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За змістом пункту 2 Порядку проведення та оплати робіт, пов`язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 р. N 302 (зі змінами та доповненнями, надалі - Порядок № 302), дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (далі - дозвіл) - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям (далі - суб`єкт господарювання) експлуатувати об`єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.

Згідно зі п. 4 Порядку № 302, для отримання дозволу суб`єкт господарювання: оформляє заяву; готує документи, в яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин; проводить інвентаризацію стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, видів та обсягів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, пилогазоочисного обладнання; проводить оцінку впливу викидів забруднюючих речовин на стан атмосферного повітря на межі санітарно-захисної зони; розробляє плани заходів щодо: досягнення встановлених нормативів граничнодопустимих викидів для найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин; охорони атмосферного повітря на випадок виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; ліквідації причин і наслідків забруднення атмосферного повітря; остаточного припинення діяльності, пов`язаної з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, та приведення місця діяльності у задовільний стан; запобігання перевищенню встановлених нормативів граничнодопустимих викидів у процесі виробництва; здійснення контролю за дотриманням встановлених нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин та умов дозволу на викиди; обґрунтовує розміри нормативних санітарно-захисних зон, проводить оцінку витрат, пов`язаних з реалізацією заходів щодо їх створення; проводить оцінку та аналіз витрат, пов`язаних з реалізацією запланованих заходів щодо запобігання забрудненню атмосферного повітря; готує інформацію про отримання дозволу для ознайомлення з нею громадськості відповідно до законодавства.

Суб`єкт господарювання для розроблення документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, може залучати установи, організації та заклади, яким Мінприроди надає право на розроблення цих документів.

Згідно зі п. 8 Порядку №302, орган, який видає дозвіл, протягом 30 календарних днів розглядає заяву та документи на отримання дозволу і у разі відсутності зауважень видає дозвіл. У разі наявності зауважень, документи повертаються суб`єкту господарювання з викладом їх змісту та зазначенням терміну повторного подання. Рішення про видачу дозволу надсилається органом, який видав дозвіл, суб`єкту господарювання та Держсанепідслужбі або її територіальним органам.

Абзацами 1-4 частини 5 статті 4-1 Закону №2806-IV установлено, що підставами для відмови у видачі документа дозвільного характеру є:

- подання суб`єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком;

- виявлення в документах, поданих суб`єктом господарювання, недостовірних відомостей;

- негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру.

Згідно зі абз.5, 6 ч.5 вказаної статті Закону №2806-IV, законом можуть встановлюватися інші підстави для відмови у видачі документа дозвільного характеру. Відмова у видачі документа дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами, не допускається.

Пунктом 6 Порядку № 302 встановлено, що Мінприроди та дозвільні центри передають Держсанепідслужбі, її територіальним органам відповідну заяву та документи на отримання дозволу. Держсанепідслужба, її територіальні органи протягом 15 календарних днів з дати надходження документів приймають рішення щодо можливості/неможливості видачі дозволу, яке надсилається Мінприроди та дозвільним центрам відповідно. У разі прийняття рішення щодо неможливості видачі дозволу у ньому зазначається зміст зауважень.

Відповідно до п. 10 Порядку № 302, дозвіл анулюється органом, який його видав, у разі: звернення суб`єкта господарювання із заявою про анулювання документа дозвільного характеру; припинення юридичної особи (злиття, приєднання, поділ, перетворення або ліквідація), якщо інше не визначено законом; припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця; встановлення факту подання в заяві та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації.

Згідно із ч. 6 ст. 7 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт перевірки.

Тобто, для анулювання документів дозвільного характеру в судовому порядку, дозвільному органу, що видав документ, необхідно встановити одну з вищезазначених підстав в розумінні п. 10 Порядку № 302.

Як зазначено в позовній заяві підставою для анулювання дозвільного документу є те, що відповідачем було надано недостовірну інформацію у документах в яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин, стосовно факту перебування підприємства на державному обліку об`єктів, які справляють або можуть справляти шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря.

Тобто, підставою для анулювання дозвільного документу є встановлення фату надання в заяві про видачу документа дозвільного характеру недостовірної інформації.

Колегія суддів вказує, що як вже було зазначено вище, пункт 4 Порядку №302 передбачає вичерпний перелік дій для отримання дозволу.

Проте, жодними нормативними актами, які регулюють порядок отримання дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, не передбачений обов`язок суб`єкта господарювання під час подачі документів для отримання дозволу на викиди надати документи про взяття підприємства на державний облік об`єктів, які справляють або можуть справляти шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсяг забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача був відсутній обов`язок під час подачі документів для отримання дозволу на викиди надавати документи про взяття підприємства на державний облік об`єктів, які справляють або можуть справляти шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсяг забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферу.

При цьому, суд зазначає, що позивач ні у позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не зазначає, що документи про взяття підприємства на державний облік об`єктів, які справляють або можуть справляти шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсяг забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферу є обов`язковими під час подачі документів для отримання дозволу на викиди.

Колегія суддів зазначає, що положення абз. 1-4 частини 5 статті 4-1 Закону №2806-IV установлено, що підставами для відмови у видачі документа дозвільного характеру є виявлення в документах, поданих суб`єктом господарювання, недостовірних відомостей.

При цьому, недостовірні відомості має бути виявлено в обов`язкових документах, які подаються дозвільному органу під час подачі документів для отримання дозволу на викиди.

Недостовірні відомості в документах, які не є обов`язковими під час отримання дозволу на викиди не може бути підставою для анулювання дозволу.

Відтак, документи про взяття підприємства на державний облік об`єктів, які справляють або можуть справляти шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря жодним чином не впливають на умови та зміст дозволу на викиди.

Таким чином, подання документів, що підтверджують взяття підприємства на державний облік об`єктів, які справляють або можуть справляти шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсяг забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферу не є обов`язковою умовою для надання дозволу на викиди.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що безпосередньо перед видачею дозволу на викиди забруднюючих речовин стаціонарними джерелами, Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України перевіряло зміст документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів та жодних зауважень відповідачу не надало, їх невідповідності не встановлено.

Щодо посилання позивача в позовній заяві та апеляційній скарзі на те, що про надання відповідачем недостовірної інформації в документах на підставі яких було видано дозвіл на викиди свідчить те, що Товариство листами від 07.06.2021 та від 22.07.2021 звернулося до Міндовкілля із проханням про взяття на державний облік об`єктів, які справляють або можуть справляти шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря та внесення підприємства до відповідного реєстру, колегія суддів зазначає наступне.

Звернення Товариства до Міндовкілля із проханням про взяття на державний облік об`єктів, які справляють або можуть справляти шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря та внесення підприємства до відповідного реєстру жодним чином не свідчить про те, що на час подання документів на отримання дозволу на викиди Товариство не було взято на державний облік об`єктів, які справляють або можуть справляти шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря на час подачі документів для отримання дозволу на викиди.

Дані доводи Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України ґрунтуються виключно на припущеннях.

Водночас, рішення суду, відповідно до змісту ст. 242 КАС України, повинно бути законним і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України жодних належних доказів відсутності взяття підприємства на державний облік об`єктів, які справляють або можуть справляти шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітряна (відомості з реєстрів, тощо) до суду не надано.

Колегія суддів зазначає, що Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України не було позбавлене права вчинити дії на отримання інформації стосовно наявності чи відсутності у Товариства з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ" документів про взяття підприємства на державний облік об`єктів, які справляють або можуть справляти шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря, провести відповідну перевірку наявності чи звернутися до відповідних органів виконавчої влади, які здійснюють контроль (нагляд) у сфері охорони довкілля з проханням провести відповідну перевірку.

Щодо послання позивача на листи Товариства з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ" про взяття на державний облік від 07.06.2021 та від 22.07.2021, вказане посилання суд вважає необґрунтованим, оскільки як вже зазначалось вище факт взяття підприємства на державний облік об`єктів, які справляють або можуть справляти шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря жодним чином не впливає на умови та зміст дозволу на викиди і ці листи не свідчать про те, що на час подання документів на отримання дозволу на викиди Товариство не було взято на державний облік об`єктів, які справляють або можуть справляти шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря на час подачі документів для отримання дозволу на викиди.

Крім того, обов`язок розгляду наданих Товариством документів, їх допустимість та перевірка відноситься до повноважень Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України.

В ході видачі Товариству дозволу на викиди забруднюючих речовин недостовірність відомостей в документах Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України не була встановлена і після видачі дозволу на викиди, належних та допустимих доказів суду не надано.

При цьому, в ході розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції доказів наявності недостовірних відомостей в обов`язкових документах, які надаються для отримання відповідного дозволу позивачем не надано.

Враховуючи вищенаведене, недостовірність, на думку позивача відомостей в документах, які не є обов`язковими під час отримання дозволу на викиди, не може бути підставою для анулювання дозволу.

В даному випадку позивач посилається на наявність саме такої інформації.

Враховуючи наведене, позовні вимоги є необґрунтованими.

Таким чином, підстави позову щодо надання Товариством недостовірних відомостей в документах не є такими що тягне за собою анулювання дозволу на викиди та відповідні обставини не встановлені в передбачений законом спосіб.

З урахуванням зазначеного, інші доводи сторін не впливають на вирішення справи по суті.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Інструкція про порядок та критерії взяття на державний облік об`єктів, які справляють або можуть справити шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря від 10.05.2002р. № 177 затверджена на той час Міністерством екології та природних ресурсів України.

Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 13.12.2001 р. № 1655 "Про затвердження Порядку ведення державного обліку в галузі охорони атмосферного повітря" збирання, оброблення та узагальнення матеріалів інвентаризації об`єктів, які належать до першої групи, здійснює Міндовкілля.

Під час видачі дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря Товариству з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ", яке належать до першої групи , позивач фактично автоматично визначає цей об`єкт, як об`єкт який справляє або може справляти шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсяг забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферу.

Відповідно до переліку суб`єктів господарювання, об`єкт якого належить до першої групи, суб`єкт господарювання, об`єкт якого знаходиться на території зони відчуження, зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, які отримали дозволи на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами в Міндовкілля України, Товариство з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ" значиться як об`єкт, який належать до першої групи.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Для анулювання документів дозвільного характеру в судовому порядку, дозвільному органу, що видав документ, необхідно встановити підстави для анулювання такого документу, зокрема, подання недостовірної інформації, що є можливим лише за наслідками проведення відповідної перевірки.

Суд, аналізуючи положення п.7 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", прийшов до висновку, що законодавець чітко визначив, що передумовою звернення дозвільного органу з позовом про застосування заходів реагування є саме встановлення дозвільним органом факту надання в заяві про видачу документа дозвільного характеру та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації.

Вище вказаний висновок суду кореспондується з вимогами пункту 10 Порядку №302, який визначає, що дозвіл анулюється органом, який його видав, у разі встановлення факту подання у заяві та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації.

Також, суд зазначає, що вище вказані положення п. 7 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" не містять визначення яким чином дозвільний орган встановлює факт надання в заяві про видачу документа дозвільного характеру та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки згідно положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України то відповідно до частини 6 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» вказаний вище факт встановлюється за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт перевірки.

Отже, суб`єктом звернення до суду з позовом про застосування заходу реагування шляхом анулювання документа дозвільного характеру може виступати відповідний дозвільний орган, при цьому даному зверненню має передувати встановлення фактів, які законом визначені як підстава для анулювання такого документу, зокрема подання недостовірної інформації, що є можливим лише за наслідками проведення відповідної перевірки.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 30.10.2018 по справі №809/437/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що позивачем до матеріалів справи не було надано жодних доказів того яким чином було зафіксовано відповідні порушення відповідача, ким, коли та на підставі чого були вчинені відповідні дії щодо встановлення вище вказаних порушень позивача.

Щодо посилань позивача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції невірно застосовано правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 30.10.2018 по справі №809/437/17, колегія суддів зазначає наступне.

У даному випадку, на думку колегії суддів, суд першої інстанції під час прийняття рішення по суті правомірно врахував висновок Верховного Суду, яким встановлюються порядок та умови застосування ч. 7 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Суд касаційної інстанції при розгляді справи №809/437/17 зазначив за яких умов дозвільний орган, що видав документ дозвільного характеру, може звернутися до адміністративного суду з позовом про застосування заходу реагування у виді анулювання документу дозвільного характеру. Саме цією нормою права передбачена така підстава анулювання документу дозвільного характеру судом, як встановлення факту надання в заяві про видачу такого документа та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації.

Отже, суд першої інстанції, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин як у цій справі, так й у справі №809/437/17, які є подібними, а саме правове регулювання анулювання документу дозвільного характеру у випадку встановлення факту надання в заяві про видачу такого документа та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації, обґрунтовано застосував відповідний правовий висновок Верховного Суду.

Щодо посилань позивача в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №820/3552/17, колегія суддів зазначає наступне.

В даному випадку, з урахуванням предмету позову, підлягає застосуванню постанова Верховного Суду від 30.10.2018 по справі №809/437/17.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо обов`язку взяття на державний облік, колегія суддів зазначає наступне.

Дані доводи позивача є необґрунтованими, оскільки ні відповідач, ні суд першої інстанції не посилається на те, що підприємство не повинно бути взято на державний облік об`єктів, які справляють або можуть справляти шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря .

Відповідач не надає жодних заперечень щодо відсутності у Товариства обов`язку стати на державний облік об`єктів, які справляють або можуть справляти шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря.

Даний спір стосується виключно того, чи невідповідність інформації щодо наявності такого обліку є підставою для анулювання дозволу на викиди і чи доведені ці обставини.

Щодо посилань відповідача на порушення позивачем строків звернення до суду з відповідним адміністративним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами 07.06.2021 Товариство звернулося до Міндовкілля з листом № 07/06-06 з проханням взяття на державний облік об`єктів, які справляють або можуть справити шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря.

Підставою для подання позову було визначено саме отримання вказаного листа.

Водночас Міндовкілля звернулося до Харківського окружного адміністративного суду 30.07.2021, тобто у строк передбачений статтею 122 КАС України.

З урахуванням вищезазначеного посилання відповідача на порушення позивачем строків звернення до суду з відповідним адміністративним позовом є помилковими.

Щодо посилань позивача в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції правил розгляду справи, залучення третіх осіб та порушеного права позивача на надання відповіді на відзив колегія суддів зазначає наступне.

Дані посилання позивача колегія суддів вважає необґрунтованими.

Щодо розгляду справи судом першої інстанції за правилами спрощеного провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною 2 статті 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Так, за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 4 статті 257 КАС України).

Предметом спору в цій справі є анулювання відповідного дозволу внаслідок повідомлення відповідачем недостовірної інформації при його отриманні, щодо перебування на державному обліку.

Тобто, дана справа не належить до переліку, визначеного ч. 4 статті 257 КАС України.

Враховуючи вищенаведене, предмет і підстави позову, колегія суддів приходить до висновку про правомірність розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного провадження.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з ухвали про відкриття провадження у цій справі сторонам була надана можливість повною мірою скористатися своїми процесуальними правами, у тому числі, але не виключно, надати суду відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення, пояснення з приводу заявлених позовних вимог, а також докази, які заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи.

Колегія суддів зазначає, що позивач в апеляційні скарзі посилається на ту обставину, що його клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та залучення до участі в якості третіх осіб представників громадськості були обґрунтовані саме екологічною ситуацією, яка склалася у м. Харкові та необхідністю заслухати думки представників зацікавленої громадськості, екологічних прав та інтересів яких зрештою і стосується діяльність відповідача.

Проте, як вже було зазначено вище, предметом спору в цій справі є анулювання відповідного дозволу внаслідок повідомлення відповідачем недостовірної інформації при його отриманні щодо перебування на державному обліку.

Незрозуміло, яким чином факт перебування або не перебування на державному обліку об`єктів, які належать до першої групи при вирішенні питання про надання дозвільної документації впливає на стан атмосферного повітря та відповідно на права людини на безпечне для життя та здоров`я довкілля.

При цьому суд зазначає, що позивачем до суду апеляційної інстанції не надано обґрунтувань, яким чином розгляд справи судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) вплинуло на правильність прийнятого судом рішення по суті.

Щодо посилань позивача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині не залучення до розгляду справи третіх осіб, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до змісту частини п`ятої статті 49 КАС України суд постановляє ухвалу про залучення третіх осіб до участі у справі, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Тобто, суд повинен з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки осіб, яких учасники справи просять залучити третіми особами без самостійних вимог, і чи є у цих осіб правовий зв`язок зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням.

Треті особи, яких просив залучити до участі у справі позивач, не є учасниками правовідносин щодо видачі дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, адже останній стосується конкретно визначеного суб`єкта (Товариство з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ") та не встановлює загальні правила поведінки, вичерпає свою дію після закінчення його строку і не створює жодних правових наслідків для таких третіх осіб.

Відтак, зважаючи на наведені вище положення КАС України, оскаржуваний дозвіл є індивідуальним актом, оскільки виданий Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України з метою вирішення питання щодо здійснення викидів в атмосферне повітря Товариством з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ", не містить загальнообов`язкових правил поведінки та передбачає індивідуалізовані приписи для ТОВ «Коксовий завод «Новомет», адресовані саме відповідачу, не регулює певний вид суспільних відносин, учасником яких є відповідні треті особи, а спрямований на виникнення конкретних правовідносин між відповідачем та позивачем.

Приймаючи до уваги, що клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб не містили посилань на те, яким саме чином судове рішення щодо анулювання індивідуального акту, який застосовується до правовідносин, учасниками яких не є такі треті особи, може вплинути на їх права, свободи, інтереси або обов`язки, суд першої правомірно відмовив в клопотаннях про залучення третіх осіб.

При наданні оцінки твердженню позивача на те, що він був позбавлений можливості надати відповідь на відзив та те, що суд першої інстанції приймаючи рішення по суті не врахував відповідь на відзив позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що зазначена обставина не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення та задоволення позовних вимог.

Надання відповіді на відзив згідно з нормами КАС України є правом, а не обов`язком сторони адміністративного процесу.

Проте, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині надання оцінки висновку науково-дослідної установи «Український науково-дослідний інститут екологічних проблем», виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 жовтня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ" та науково-дослідною установою «Український науково-дослідний інститут екологічних проблем» було укладено договір на надання послуг, предметом якого є проведення інвентаризації викидів та розробка документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів для одержання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами Товариства з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ".

На виконання умов вказаного вище договору «Українським науково-дослідним інститутом екологічних проблем» був розроблений пакет документів, який був направлений на адресу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України з метою отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин.

08.09.2021 року на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОКСОВИЙ ЗАВОД "НОВОМЕТ" надійшли пояснення «Українського науково-дослідного інституту екологічних проблем» по суті пред`явлених позовних вимог Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України до Товариства з обмеженою відповідальність «Коксовий завод «Новомет» про анулювання дозволу на викиди забруднюючих речовин.

Суд зазначає, що предметом розгляду даної справи є анулювання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 05.03.2021 № -00389, виданого Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України Товариству з обмеженою відповідальністю «Коксовий завод «Новомет».

Посилання відповідача та суду першої інстанції на висновки зроблені Українським науково-дослідним інститутом екологічних проблем, у даному випадку, не є доречним, оскільки це не стосуються предмету спору.

Предметом розгляду даної справи не є оцінка шкідливого впливу на здоров`я людей і стан атмосферного повітря, порушення відповідачем норм екологічного права та завдання шкоди екології та Державі та ін.

Колегія суддів зазначає, що виключно адміністративні процедури з надання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, які безпосередньо не здійснюють негативного впливу на довкілля, є підставами аргументування доводів в цій справі її учасниками, та саме ці доводи підлягають судовій оцінці.

У даній справі, враховуючи суть позовних вимог, суд не перевіряє та не надає оцінку діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксовий завод «Новомет».

Колегія суддів зазначає, що висновки науково-дослідної установи «Український науково-дослідний інститут екологічних проблем» не впливають на вирішення даної справи по суті.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції приймаючи рішення по суті помилково дослідив та надав оцінку висновку науково-дослідної установи «Український науково-дослідний інститут екологічних проблем», адже вказане не є предметом спірних правовідносин, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині підстав та мотивів відмови в задоволенні позовних вимог, в порядку ст. 317 КАС України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, а тому колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог, в порядку ст. 317 КАС України.

З огляду на приписи п.10 ч.6 ст.12 КАС України, відповідно до якого справами незначної складності є інші справи у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що ця справа була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, дане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 по справі № 520/15013/21 - змінити в частині мотивів його прийняття.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 по справі №520/15013/21 - залишити без змін..

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Н.С. Бартош