Справа № 120/17836/21-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 лютого 2022 р. Справа № 120/17836/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на протиправні дії відповідача щодо не зарахування до загального страхового стажу, який дає право на пенсію ОСОБА_1 по інвалідності, період роботи з 27.05.1985 по 26.04.1999.

Тому, з метою зарахування стажу роботи у період з 27.05.1985 по 26.04.1999 до загального стажу та призначення пенсії по інвалідності з 27.07.2021, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою від 13.12.2021 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи ( у письмовому проваджені). Установлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

17.02.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що згідно ч. 1 ст. 32 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю ІІІ групи від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Відповідач зазначив, що згідно наданих документів загальний стаж позивача становить 7 років 6 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії по інвалідності.

При цьому відповідач вказав, що до загального стажу не зараховано період роботи з 27.05.1985 по 26.04.1999 з огляду на некоректність внесення запису до трудової книжки.

З огляду на викладене Головним управлінням правомірно відмовлено у позивачці у призначенні пенсії по інвалідності.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

14.07.2021 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААВ № 255592.

27.07.2021 позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

Листом відповідача від 31.08.2021 № 0200-0217-8/53319 позивача повідомлено, що рішенням від 02.08.2021 № 43 їй відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Відмова мотивована тим, що згідно ч. 1 ст. 32 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю ІІІ групи від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Також зазначено, що згідно наданих документів загальний стаж позивача становить 7 років 6 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії по інвалідності.

При цьому відповідач вказав, що до загального стажу не зараховано період роботи з 27.05.1985 по 26.04.1999 з огляду на некоректність внесення запису до трудової книжки.

Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У спірних правовідносинах із 01.01.2004 таким законом є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон від 09.07.2003 № 1058-IV).

Статтею 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно ч. 1 ст. 30 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV особам пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством (ч. 1 ст. 31 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Згідно вимог ст. 62 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Норма про пріоритетність трудової книжки як документу, що підтверджує стаж роботи міститься й у Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637 від 12.08.1993).

І лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відтак, за чинними на момент розгляду заяви позивача нормами законодавства про пенсійне забезпечення, саме трудова книжка вважається основним документом, що підтверджує стаж роботи працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Як слідує із трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 у спірний період з 27.05.1985 по 26.04.1999, остання працювала швачкою - мотористкою на швейно трикотажній фабриці "Шахтарська" та в Дочірньому підприємстві "ШАТР-3".

Підставою для не зарахування до загального стажу позивача періоду роботи з 27.05.1985 по 26.04.1999 стало некоректність внесення запису до трудової книжки.

Оцінюючи аргументи відповідача про некоректність внесення запису до трудової книжки і, як наслідок, не врахування цього періоду роботи до загального стажу, суд зазначає наступне.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58 від 29.07.1993).

Відповідно до п. 2.4 Інструкції 58 від 29.07.1993, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць - двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Судом встановлено, що за порядковим номером 5 від 27.05.1985 внесено запис про прийняття позивача учнем швачки мотористки швейної ділянки № 4 на швейно трикотажну фабрику "Шахтарська"; за № 6 від 03.10.1985 запис про присвоєння 3-го розряду швачки мотористки швейної ділянки.

Неточностей чи неповноти вказаних записів судом не встановлено.

За порядковим номером 7 в трудову книжку позивача внесено запис про звільнення по переводу в ДП "ШАТР-3", а за № 8 від 26.04.1999 внесено запис про звільнення за власним бажанням з ДП "ШАТР-3".

Не внесення у трудову книжку інформації про прийняття на роботу в ДП "ШАТР-3" і стало підставою для не зарахування періоду його роботи з 27.05.1985 по 26.04.1999 до загального стажу.

Разом з тим, суд враховує правові висновки Верховного Суду, який вважає, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення трудової книжки з вини адміністрації підприємства, яка відповідальна за дотримання правил її ведення (постанова № 687/975/17 від 21.02.2018).

Крім того, суд зазначає, що пунктом 1 та 2 Порядку № 637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п. 3 Порядку № 637).

Так на підтвердження працевлаштування в ДП "ШАТР-3" позивачем надано уточнюючу довідку від 02.03.2012 № 69, якою підтверджено наявність трудового стажу на ДП "ШАТР-3" у період з 01.11.1990 по 26.04.1999.

Таким чином позивачем підтверджено трудовий стаж роботи у період з 27.05.1985 по 03.10.1985 та з 01.11.1990 по 26.04.1999, що становить 8 років 10 місяців 3 дні.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд доходить висновку про протиправність рішення відповідача від 02.08.2021 № 43, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV. Як наслідок це рішення підлягає скасуванню.

При цьому суд вважає безпідставними позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності, адже управлінським актом відмови в призначенні спірної пенсії є рішення від 02.08.2021 № 43, а не дії, як помилково вважає позивач.

Тому, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій слід відмовити.

Враховуючи безпідставне неврахування відповідачем спірного трудового стажу позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача врахувати такий стаж.

Наслідком врахування спірного стажу позивача тривалістю 8 років 10 місяців 3 дні стане те, що позивач відповідатиме встановленим ч. 1 ст. 32 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV вимогам для призначення бажаної для неї пенсії по інвалідності, а тому наявні підстави для того, щоб зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії, відповідно до її заяви, а саме з 27.07.2021.

Тому, за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При цьому суд вважає, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору, адже, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірних дій суб`єкта владних повноважень, а спір по суті вирішено в користь позивача, тоді як прийняття рішення про часткове задоволення позову пов`язується зі способом захисту порушених прав позивача.

Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 908,00 грн, належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 02.08.2021 № 43 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу періоди роботи з 27.05.1985 по 03.10.1985 та з 01.11.1990 по 26.04.1999 та призначити ОСОБА_1 з 27.07.2021 пенсію по інвалідності згідно ч. 1 ст. 30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.)

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іден. код - НОМЕР_2 ); Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100 м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, Код ЄДРПОУ-13322403).

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна