Справа № 160/13556/21
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) в місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» про стягнення грошової допомоги та середнього заробітку,
10.08.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов позову ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)», у якому позивач просить суд:
- стягнути з Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» на користь ОСОБА_1 , премію за результатами роботи у червні 2018 у сумі 2044, 99 грн.;
- стягнути з Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» на користь ОСОБА_1 , грошову допомогу на оздоровлення за 2018 у сумі 12 397,50 грн.;
- стягнути з Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.10.2018 по день фактичного розрахунку виходячи з серединної заробітної плати 476,99грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» про стягнення грошової допомоги та середнього заробітку залишено без руху.
Вказану ухвалу позивач отримав нарочно 19.08.2021, що підтверджується матеріалами справи.
19.08.2021 до суду від позивача на виконання вимог ухвали суду, надано уточнений адміністративний позов до Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)», у якому позивач просить суд:
- визнати бездіяльність Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» протиправною, що полягає у невиплаті премії за результатами роботи у червні 2018 на підставі наказу начальника Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» №160 О/С-18 від 09.07.2018 у сумі 2044 грн. ОСОБА_1 ;
- стягнути з Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» на користь ОСОБА_1 , премію за результатами роботи у червні 2018 у сумі 2044, 99 грн.;
- стягнути з Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» на користь ОСОБА_1 , грошову допомогу на оздоровлення за 2018 у сумі 12 397,50 грн.;
- стягнути з Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.10.2018 по день фактичного розрахунку виходячи з серединної заробітної плати 476,99 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем вказано, що у липні 2018 року ОСОБА_1 працював 6 днів (з 01.07.2018 по 06.07.2018). З 07.07.2018 року наказом №159/ОС-18 від 07.07.2018 його було відсторонено від виконання посадових обов`язків. У липні 2018 року позивачу було виплачене грошове забезпечення за 6 днів липня 2018 року та повинна бути виплачена премія за червень 2018 року, проте 10.07.2018 року було нараховане та виплачене грошове забезпечення за 6 відпрацьованих днів липня 2018 року у сумі 2408,98 гривень, премія відсутня. Згідно наказу начальника Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» № 160 О/С-18 від 09.07.2018 «Про преміювання осіб, рядового і начальницького складу установи» (копію витягу з наказу додаю) мені була встановлена премія у розмірі 37% посадового окладу за результатами роботи за червень 2018 року. Про існування премії за результатами роботи за червень 2018 року позивач стало відомо з зазначеного наказу, витяг з якого він запитав в установі та отримав за вих. № 4/7-Т-3-21 від 25.06.2021. Згідно довідки про додаткові види грошового забезпечення у червні 2018 року у позивача був посадовий оклад у розмірі 5527,00 гривень. 5527,00 гривень (посадовий оклад) х 37% (розмір премії за червень 2018 року) = 2044,99 гривень розмір премії за результатами роботи у червні 2018 року. Тобто 10.07.2018 року разом з грошовим забезпеченням за липень 2018 року ОСОБА_1 повинна бути виплачена премія за результатами роботи у червні 2018 року у розмірі 2044,99 гривень. Однак премія у сумі 2044,99 не виплачена по теперішній час, тобто, на думку позивача, по теперішній час не здійснено фактичного розрахунку при звільненні.
Позивач вважає, що у зв`язку з тим, що йому не виплачена премія за червень 2018 року та допомога на оздоровлення за 2018 рік, з ОСОБА_1 не проведено остаточний розрахунок при звільненні.
На підставі положень ч.8 ст.171 та ч.6 ст.120 КАС України розгляд питання щодо відкриття провадження у справі відбувався у перший робочий день головуючого судді Юхно І.В. 09.09.2021.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито в адміністративній справі спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи; встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали на подання відзиву на позов та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача; витребувано від відповідача для залучення до матеріалів справи додаткові докази.
Про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) сторони повідомленні відповідно до приписів, що підтверджується матеріалами справи.
Копію ухвали про відкриття провадження засобами телекомунікаційного зв`язку направлена сторонам на адреси електронної пошти 14.09.2021, відповідачеві разом з копією адміністративного позову, що підтверджується матеріалами справи. Проте, 14.09.2021 від відповідача надійшов електронний лист з проханням направити парні сторінки позову.
Разом із цим, відповідно до наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали про відкриття провадження та адміністративного позову отримано відповідачем засобами поштового зв`язку 24.09.2021.
18.10.2021 засобами поштового зв`язку до суду надійшли клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача та відзив на позов, у якому Державна установа «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у їх задоволенні з огляду на те, що ОСОБА_1 проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 30.09.1998 (згідно наказу СІЗО-1 №236/ос від 05.10.1998) по 03.10.2018, звільнений наказом ДУ «ДУВП (№4)» №227/ОС-18 від 03.10.2018 зі змінами та доповненнями згідно наказів №266/ОС-18 від 23.11.2018 та №191/ОС-19 від 17.09.2019.
Відповідач посилається на те, що при нарахуванні грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу ДУ «ДУВП (№4)» керується наказом Міністерства юстиції України № 925/5 від 28.03.2018 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України».
Відповідач також вказує, що виплата матеріальної допомоги для оздоровлення ОСОБА_1 є правом особи рядового або начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України. Тобто, особа на власний розсуд вирішує чи бажає вона отримати матеріальну допомогу чи ні, в разі бажання її отримати подає рапорт начальнику, на підставі якого ДУ «ДУВП (№4)» видає відповідний наказ та виплачує її. ОСОБА_1 з рапортом про виплату допомоги на оздоровлення за 2018 рік не звертався, тому її виплата не проводилася.
На підставі вищевикладеного, відповідач вважає, що державною установою «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» не було порушено прав та законних інтересів ОСОБА_1 .
18.10.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач звертає увагу суду на те, що відповідач отримав позовну заяву на свою електронну адресу 15.09.2021 року, а тому останній день строку на подачу відзиву закінчився 30.09.2021 року, тоді як відповідач надіслав відзив лише 11.10.2021 року з порушенням строків зазначених в ухвалі суду від 09.09.2021 року. Крім того, позивач посилався на те, що у відзиві на позовну заяву відповідач просить суд відмовити у позовних вимогах стосовно стягнення грошової допомоги та середнього заробітку, тоді як не просить відмовити стосовно виплати премії за результатами роботи у червні 2018 року, тобто визнає не виплату зазначеної премії.
Суд зазначає, що згідно з ч.5 ст.162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.
Таким чином, враховуючи, що відповідачем засобами електронної пошти не в повній мірі було отримано копію адміністративного позову, який отримано 24.09.2021, то строк на подання відзиву з урахуванням ч.6 ст.120 КАС України до 11.10.2021, у зв`язку з чим з метою забезпечення принципів рівності та змагальності сторін суд вважає за необхідне прийняти відзив відповідача до розгляду.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Як не заперечується сторонами, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 30.09.1998 по 03.10.2018 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України.
Пунктом 1.2. наказу Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» від 07.07.2018 №159/ОС-18 «Про відсторонення від виконання посадових обов`язків на час проведення службового розслідування щодо підполковника внутрішньої служби ОСОБА_2 та майора внутрішньої служби ОСОБА_3 » на підставі розділу VII наказу Міністерства юстиції України від 12.03.2015 № 356/5 «Про затвердження порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України», Ухвал Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.07.2018, було відсторонено від виконання посадових обов`язків на час проведення службового розслідування, з 07 липня 2018 року майора внутрішньої служби ОСОБА_3 (М-100145), заступника начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень, без збереження грошового утримання, згідно розділу 21 наказу Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5.
Наказом Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» від 09.07.2018 №167/ОС-18 «Про преміювання осіб рядового і начальницького складу установи», зокрема, було наказано нарахувати премію в липні місяці 2018 року за результатами оперативно-службової діяльності у червні місяці 2018 року майору внутрішньої служби ОСОБА_4 , заступнику начальника відділу, 37% посадового окладу (в т.ч. за роботу у нічний час 2%) (п.1.281 наказу).
Згідно з п.4 наказу Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» від 03.10.2018 №227/ОС-18 «Про особовий склад» відповідно до п.5 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» позивача звільнено з посади з 03.10.2018.
Відповідно до зазначеного наказу вислуга років на 03.10.2018 в календарному обчисленні становить 21 рік 03 місяці 25 днів, у пільговому обчисленні 28 років 01 місяць 06 днів; компенсація за невикористані дні щорічної чергової відпустки складає 33 доби; наказано виплатити компенсацію за предмети речового майна.
Відповідач посилається на те, що наказами №266/ОС-18 від 23.11.2018 та №191/ОС-19 від 17.09.2019 були внесені зміни та доповнення до наказу від 03.10.2018 №227/ОС-18. Проте, в порушення встановленого ч.2 ст.77 КАС України обов`язку доказування відповідачем не було вказано які саме зміни було внесено до наказу про звільнення позивача, а також не було надано жодних доказів на підтвердження внесення таких змін та доповнень, в тому числі не було надано копії наказів №266/ОС-18 від 23.11.2018 та №191/ОС-19 від 17.09.2019.
Як вбачається з наявної у матеріалах справи довідки про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 за підписом начальника ДУ «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» та начальника відділу головного бухгалтера фінансового відділу (без дати та номеру), позивачеві нараховано грошове забезпечення:
- у червні 2018 року: оклад - 5527,00 грн.; надбавку за вислугу років 45% - 3090,15 грн., надбавку за звання 1340,00 грн., надбавку за особливі умови служби 25% - 2489,29 грн.; премія 0,00 грн.;
- у липні 2018 року: оклад 1069,74 грн.; надбавку за вислугу років 45% - 597,97 грн., надбавку за звання 259,09 грн., надбавку за особливі умови служби 25% - 481,70 грн.; премія 0,00 грн.
10.07.2018 позивачу виплачено заробітну плату у розмірі 2 348,77 грн., про що свідчить довідка АТ КБ «Приват Банк» від 10.05.2021 №J4ESCDN7OUCR5U0M.
Відповідно до довідки Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» від 15.11.2018 №4/15-183 розмір нарахованої у липні заробітної плати становить 2408,98 грн.
Вважаючи протиправним невиплату премію за червень 2018 року та грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначені Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV (далі Закон №2713-IV).
Соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України визначений положеннями статті 23 Закон №2713-IV, відповідно до частини 5 якої на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 розділу І Порядку №925/5 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Порядок преміювання осіб рядового і начальницького складу визначений главою 13 розділу ІІ Порядку №925/5.
Так, згідно з пунктами 1-4 главою 13 розділу ІІ Порядку №925/5 керівники органів і установ мають право преміювати осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби. Преміювання осіб рядового і начальницького складу здійснюється згідно з положенням про преміювання, що затверджується в кожному органі та установі, в межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менше ніж 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення з урахуванням фактичних обсягів фінансування, затверджених для бюджетних установ у кошторисах, а також фінансових можливостей підприємств установ виконання покарань. Премія виплачується разом iз виплатою грошового забезпечення в поточному місяці за результатами оперативно-службової діяльності за минулий місяць. Виплата премії особам рядового і начальницького складу та позбавлення їх премії здійснюються згідно з наказами. Накази про преміювання осіб рядового і начальницького складу видаються на підставі поданих рапортів (заяв) керівників структурних підрозділів щодо преміювання осіб рядового і начальницького складу, погоджених з фінансовим підрозділом у частині дотримання фонду преміювання, а керівників органів і установ - відповідного керівника органу управління вищого рівня. У рапортах з клопотанням про встановлення премії, позбавлення (зменшення) премії та у відповідних наказах про преміювання зазначаються конкретні причини, визначені затвердженими показниками, що стали підставою для цього. У випадку допущення особами рядового або начальницького складу порушень чи проступків, які впливають на розмір премії, до наказу вносяться відповідні зміни та проводиться перерахунок премії в наступному місяці.
Пунктом 7 глави 13 розділу ІІ Порядку №925/5, зокрема, передбачено, що премія не виплачується повністю особам рядового і начальницького складу в разі: повідомлення їм про підозру у вчиненні кримінального правопорушення; відсторонення від виконання службових обов`язків (посад) у порядку, визначеному у главі 21 цього розділу.
Водночас, положеннями пункту 1 глави 21 розділу ІІ Порядку №925/5 визначено, що особа рядового чи начальницького складу вважається відстороненою від виконання службових обов`язків з дати видання відповідного наказу до дня видання наказу про допуск до виконання службових обов`язків за займаною посадою або на період, зазначений в наказі про відсторонення.
Особам рядового чи начальницького складу, які відсторонені від виконання службових обов`язків (посади), виплачуються посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім премії). Рішення про відсторонення особи рядового чи начальницького складу від посади можуть приймати начальники, яким надано право прийняття на службу або призначення на посаду, шляхом видання письмового наказу (п.2 глави 21 розділу ІІ Порядку №925/5).
Згідно з пунктом 4 глави 21 розділу ІІ Порядку №925/5 особам рядового чи начальницького складу, стосовно яких застосовано запобіжні заходи у кримінальному провадженні у виді домашнього арешту чи тримання під вартою, виплата грошового забезпечення припиняється з дня винесення ухвали суду про застосування запобіжного заходу. У разі якщо до осіб рядового чи начальницького складу, відсторонених від посад, які перебували під вартою чи під домашнім арештом, застосовано інший запобіжний захід, із дня прибуття до органу або установи і до дня отримання органом або установою копії обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, виплачуються оклад за спеціальним званням і надбавка за вислугу років.
У разі ухвалення судом виправдувального вироку, закриття кримінального провадження особі рядового чи начальницького складу, яка була відсторонена від посади, поновлюється виплата посадового окладу та встановлених на час домашнього арешту або тримання під вартою щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (у тому числі премії), яких вона не отримувала у зв`язку з відстороненням від посади, з дня, з якого вона стала до виконання обов`язків за посадою. За час вимушеного прогулу внаслідок незаконних дій виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були визначені на день відсторонення від посади у зв`язку із перебуванням під домашнім арештом або триманням під вартою. Грошове забезпечення, яке втратили особи рядового і начальницького складу внаслідок незаконних дій, відшкодовується їм відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (п.5 глави 21 розділу ІІ Порядку №925/5).
Як встановлено в ході судового розгляду, наказом відповідача від 07.07.2018 №159/ОС-18 ОСОБА_1 було відсторонено від виконання посадових обов`язків на час проведення службового розслідування з 07 липня 2018 року, з посиланням в якості підстави на розділ VII наказу Міністерства юстиції України від 12.03.2015 № 356/5 та Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.07.2018.
Таким чином, з 07.07.2018 ОСОБА_1 відповідно до положень п.4 гл.21 Порядку №925/5 виплата грошового забезпечення відповідачем припинена. При цьому, наказ про преміювання позивача у червні 2018 року виданий вже після відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків та після припинення позивачу грошового забезпечення.
Суд звертає увагу, що за даними Єдиного державного реєстру судових рішень станом на 03.10.2018 (день звільнення позивача з посади) відсутні дані щодо ухвалення судом виправдувального вироку, закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 . Доказів на підтвердження таких обставин або видання наказу про допуск позивача до виконання службових обов`язків за займаною посадою до суду не надано.
Отже, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту, що з 07.07.2018 та до 03.10.2018 позивача допущено до виконання службових обов`язків та відповідно поновлено виплату грошового забезпечення.
Крім того, станом на день судового розгляду справи позивачем не надано доказів, а судом самостійно не встановлено, що відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в рамках кримінального провадження судом було ухвалено виправдувальний вирок або закрито кримінальне провадження.
Тобто, відповідно до ч.5 глави 21 розділу ІІ Порядку №925/5 позивач не набув право на поновлення виплати посадового окладу та встановлених на час домашнього арешту щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (у тому числі премії), яких він не отримував у зв`язку з відстороненням від посади.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність протиправною бездіяльності Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» щодо невиплати ОСОБА_1 премії за результатами роботи у червні 2018 на підставі наказу начальника Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» №160 О/С-18 від 09.07.2018 у сумі 2044 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині та щодо стягнення з відповідача такої премії не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог стосовно невиплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік, суд звертає увагу на таке.
Порядок виплати допомоги для оздоровлення визначений главою 14 розділу І Порядку №925/5, пунктом 1 якої передбачено, що особам рядового і начальницького складу один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Виплата допомоги для оздоровлення особам рядового і начальницького складу здійснюється на підставі наказу органу або установи, а начальникам цих органів або установ - наказу відповідного органу управління вищого рівня згідно з рапортами цих осіб з урахуванням пункту 24 розділу I цього Порядку (п.2 гл.14 розділу І Порядку №925/5)
До матеріалів справи не було надано доказів на підтвердження факту звернення ОСОБА_1 до начальника Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» щодо виплати допомоги для оздоровлення до 07.07.2018 (дати припинення виплати грошового забезпечення), у зв`язку з чим у відповідача не виникло обов`язку видання відповідного наказу, а також нарахування та виплати такої допомоги позивача.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» стосовно невиплати грошової допомоги на оздоровлення за 2018 року ОСОБА_1 та відповідно стягнення такої допомоги на користь позивача.
Поряд із цим, щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд звертає увагу на наступне.
За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України обумовлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.
Таким чином, застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України на день звільнення зі служби.
Вказані висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, згідно з якою під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Суд зазначає, що оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем не було проведено з ОСОБА_1 остаточний розрахунок при звільненні, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення з Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.10.2018 по день фактичного розрахунку.
За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Оскільки в силу п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору та в задоволенні позову було відмовлено, то за положеннями статі 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -
Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
Суддя І.В. Юхно