Справа № 160/22289/21
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2021-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Табінського Олега Володимировича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
16 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського Олега Володимировича, в якій просить:
визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського Олега Володимировича, яка полягає в не вирішенні питання про його заміщення іншим приватним виконавцем у виконавчих провадженнях №62119089 та №62119190 відносно ОСОБА_1 ; в не передачі виконавчих документів, а саме виконавчих проваджень №62119089 та №62119190 відносно боржника ОСОБА_1 іншому приватному виконавцю в зв`язку із зупиненням діяльності приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Табінського Олега Володимировича;
зобов`язати суб`єкта владних повноважень приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Табінського Олега Володимировича вирішити питання про його заміщення іншим приватним виконавцем у виконавчих провадженнях №62119089 та №62119190 шляхом передачі виконавчих документів, а саме виконавчих проваджень №62119089 та №62119190 відносно боржника ОСОБА_1 іншому приватному виконавцю в зв`язку із зупиненням діяльності приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Табінського Олега Володимировича;
В обґрунтування позовної заяви представником позивача зазначено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Табінського Олега Володимировича перебувають два виконавчих провадження відносно ОСОБА_1 : №62119089 та №62119190.
У провадженні №62119190 стягнення відбувається на підставі виконавчого напису №4447 від 09.04.2020 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» заборгованості в сумі 9875,14 грн. згідно кредитного договору від 29.11.2011 року, укладеного з ПАТ «АЛЬФА-БАНК».
18 червня 2020 року були винесені постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по виконавчих провадженнях.
Однак у зв`язку із тим, що діяльність приватного виконавця Табінського О.В. була зупинена на підставі наказу Міністерства Юстиції України №899/7 від 22.03.2021 (відповідно до доданої до позовної заяви інформаційної довідки з Єдиного реєстру приватних виконавців України на офіційному сайті Міністерства Юстиції України від 07.11.2021), виконавчі провадження, які стосуються позивача у справі, не закриті. ОСОБА_1 не може влаштуватись на роботу.
ОСОБА_1 звернувся до Міністерства Юстиції України із зверненнями від 18.08.2021, 06.10.2021 та 07.10.2021 про заміщення приватного виконавця іншим приватним виконавцем у виконавчих провадженнях №62119089 та №62119190 відносно ОСОБА_1 та закриття вказаних проваджень у зв`язку з їх виконанням.
Крім того, зазначено, що законодавством не передбачено обов`язку приватного виконавця, діяльність якого зупинена, надавати Міністерству юстиції інформацію про приватного виконавця, який здійснюватиме його заміщення.
Позивач вважає протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Табінського Олега Володимировича, яка полягає в не вирішенні питання про його заміщення іншим приватним виконавцем у виконавчих провадженнях №62119089 та №62119190 відносно ОСОБА_1 та не передачі виконавчих документів, а саме виконавчих проваджень №62119089 та №62119190 відносно боржника ОСОБА_1 іншому приватному виконавцю в зв`язку із зупиненням діяльності приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Табінського Олега Володимировича, у зв`язку із чим звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку визначеному ст.287 КАС України.
Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи вищезазначене, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .
Крім того, у відповідності до вимог ст.ст.3,4,19,24,28,48,68, п.1 ч.1 ст.26, Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського О.В. із заявою про примусове виконання виконавчого напису №4447, виданого 09.04.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості в сумі 9875,14 грн. згідно кредитного договору від 29.11.2011 року укладеного з ПАТ "Альфа-банк".
ОСОБА_1 на підтвердження сплати боргових зобов`язань по виконавчих провадженнях №62119089 та №62119090 надав до суду копії платіжних доручень АТ КБ "Приватбанк" за період з червня 2020 року по лютий 2021 року включно, чим підтвердив сплату заборгованості.
Судом встановлено, що діяльність приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Табінського Олега Володимировича була зупинена на підставі наказу Міністерства юстиції України №899/7 від 22.03.2021 (відповідно до доданої до позовної заяви інформаційної довідки з Єдиного реєстру приватних виконавців України на офіційному сайті Міністерства юстиції України від 07.11.2021), на підставі чого виконавчі провадження, які стосуються позивача у справі, не закриті, що перешкоджає подальшому працевлаштування позивача на роботу.
ОСОБА_1 звернувся до Міністерства юстиції України із зверненнями про заміщення приватного виконавця іншим приватним виконавцем у виконавчих провадженнях №62119089 та №62119190 відносно ОСОБА_1 та закриття вказаних проваджень у зв`язку з їх виконанням.
Крім того, зазначено, що законодавством не передбачено обов`язку приватного виконавця діяльність якого зупинена, надавати Міністерству юстиції інформацію про приватного виконавця, який здійснюватиме його заміщення.
Позивач вважає протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського Олега Володимировича, яка полягає в не вирішенні питання про його заміщення іншим приватним виконавцем у виконавчих провадженнях №62119089 та №62119190 відносно ОСОБА_1 та не передачі виконавчих документів, а саме виконавчих проваджень №62119089 та №62119190 відносно боржника ОСОБА_1 іншому приватному виконавцю в зв`язку із зупиненням діяльності приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Табінського Олега Володимировича, у зв`язку із чим звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ від 02.06.2016, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 Закону №1404-VІІІ, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Частинами 1,2 статті 5 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.
У частині 1 статті 4 Закону №1404-VIIІ визначено вимоги до виконавчого документа, а саме: у виконавчому документі зазначаються, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Згідно із приписами частини 4 статті 4 Закону №1404-VIIІ, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю (пункт 10).
Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника (частина 2 статті 24 Закону №1404-VIIІ).
На підставі частини 1 статті 28 Закону №1404-VIIІ, копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Крім того, основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" №1403-VIII від 02.06.2016 .
Згідно зі статтею 1 Закону №1403-VIII, примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 23 Закону №1403-VIII, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Частинами 1, 2 статті 25 Закону №1403-VIII, визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя; приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Положеннями статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" №1382-IV від 11.12.2003 установлено, що "місце перебування" - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; "місце проживання" - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; "реєстрація" - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Частиною 2 статті 2 Закону №1382-IV визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відповідно до абзацу 3 пункту 3 розділу ІІІ Інструкції №512/5, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).
У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документальне підтвердження, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця (абз. 4 п. 3 розд. ІІІ Інструкції №512/5).
Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції №512/5, виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.
Пунктом 5 розділу ІІІ Інструкції №512/5 встановлено, що у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Згідно із пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції №512/5, місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.
За змістом пункту 13 розділу ІІІ Інструкції №512/5, приватний виконавець самостійно проводить перевірку інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи в іншому виконавчому окрузі або залучає для перевірки цієї інформації іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій за встановленою типовою формою (додаток 3).
Відповідно до пунктів 1 та 2 глави 12 розділу І Порядку №296/5, захист цивільних прав здійснюється нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису. Виконавчі написи вчиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна.
Згідно з підпунктами 2.1, 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку №296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені:
- відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника;
- дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи;
- номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи;
- строк, за який має провадитися стягнення;
- інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.
Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.
Пунктом 4 Глави 16 розділу II Порядку №296/5 визначено зміст виконавчого напису, зокрема, найменування та місце проживання (місцезнаходження) боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб).
Відповідно до підпунктів 7.1, 7.6 глави 16 розділу II Порядку №296/5, у справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи.
Під час розгляду справи судом встановлено, що приватний виконавець Табінський Олег Володимирович здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.
Також встановлено, що боржником у виконавчих провадженнях №62119089 та №62119190 є фізична особа ОСОБА_1 .
Підставою для прийняття відповідачем до виконання виконавчого документу стали заяви ТОВ «Росвен Інвест Україна» про примусове виконання виконавчих написів №4446 від 09.04.2020 року та №4447 від 09.04.2020 року, які прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. щодо стягнення з позивача сум грошових зобов`язань.
Приймаючи вказані виконавчі написи до виконання у межах виконавчого округу міста Києва, відповідач виходив з того, що адресою фактичного місця проживання боржника є зазначена у заяві про примусове виконання рішення та виконавчому написі нотаріуса адреса: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 на підтвердження сплати боргових зобов`язань по виконавчих провадженнях №62119089 та №62119090 надав до суду копії платіжних доручень АТ КБ "Приватбанк" за період з червня 2020 року по лютий 2021 року включно, чим підтвердив сплату заборгованості.
Зупинення діяльності приватного виконавця за наявності підстав та в порядку, визначеному цією статтею, здійснюється шляхом видання наказу Міністерством юстиції України відповідно до ч.3 ст.42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до ч.4 ст.42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» з дня внесення інформації про зупинення діяльності приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України приватному виконавцю забороняється здійснювати діяльність приватного виконавця, крім дій, пов`язаних із передаванням виконавчих документів іншому приватному виконавцю або відповідному органу державної виконавчої служби.
Частиною 5 ст.42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що у разі зупинення діяльності приватного виконавця на підставі пунктів 1-4, 6 частини першої цієї статті приватний виконавець зобов`язаний вирішити питання про його заміщення іншим приватним виконавцем.
У зазначених у цій частині випадках заміщення приватного виконавця здійснюється за погодженням із стягувачем на підставі договору, укладеного з іншим приватним виконавцем. У разі відсутності згоди стягувача приватний виконавець повертає виконавчий документ стягувачу або відповідно до рішення стягувача передає його відповідному органу державної виконавчої служби або іншому приватному виконавцю.
Відповідно до ч.7 ст.42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець, який заміщує приватного виконавця, вчиняє виконавчі дії від свого імені та прикладає особисту печатку.
Такий приватний виконавець зобов`язаний окремо вести діловодство за приватного виконавця, якого він заміщує.
Зупинення та припинення діяльності приватного виконавця чітко регламентується Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», що забезпечує безперервність виконання судового рішення та у разі зупинення виконання рішення одним державним виконавцем, за наявності волі стягувача, продовження його виконання іншим виконавцем.
Дослідивши матеріали справи, судом вбачається, що діяльність приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Табінського Олега Володимировича була зупинена на підставі наказу Міністерства юстиції України №899/7 від 22.03.2021 (відповідно до доданої до позовної заяви інформаційної довідки з Єдиного реєстру приватних виконавців України на офіційному сайті Міністерства юстиції України від 07.11.2021), на підставі чого виконавчі провадження, що стосуються позивача у справі, не закриті, що перешкоджає подальшому працевлаштуванню позивача на роботу.
Після зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Табінського Олега Володимировича у виконавчих провадженнях №62119089 та №62119190 дій стосовно передачі виконавчого провадження іншому виконавцю згідно з 5 ст.42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» не було вчинено.
Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень у даному випадку слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
У сукупності з вищенаведеними нормами права, наведеними обставинами справи, суд приходить до висновку про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка мала місце, оскільки взагалі не відбулось активних дій для заміщення приватного виконавця іншим приватним виконавцем, чим порушено безперервність (продовження) виконання виконавчого провадження в цілому.
Таким чином, у даному випадку приватний виконавець повинен був по кожному з виконавчих проваджень №62119089 та №62119190 укласти договір про заміщення приватного виконавця за погодженням із боржником, підписати акт прийняття-передачі до договору про заміщення приватного виконавця та у подальшому прийняти постанову про передачу виконавчого провадження іншому приватному виконавцю, чого в даному випадку зроблено не було.
Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо судових витрат зі сплати судового збору, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч.1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до вимог ч.1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
А отже, суд приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок коштів приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича (РНОКПП НОМЕР_2 ) судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).
Щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне.
Так, за змістом приписів ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1 та 2 статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з ч.3ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Як зазначалося вище, за правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини 1статті 1Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1статті 1Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Судом встановлено, що на підтвердження фактичного понесення судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 5000,00 грн., позивачем до суду надано:
- договір про надання правничої (правової) допомоги №18 від 12 жовтня 2021 року укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Сліпеньким Романом Степановичем;
- додаток №1 до договору про надання правничої (правової) допомоги №18 від 12 жовтня 2021 року;
- ордер на надання правничої (правової) допомоги від 09.11.2021 року;
- свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Сліпенького Романа Степановича серія ДП №3539 від 07 грудня 2017 року.
Відповідно до пункту 1.1 розділу 2 додатку №1 до договору про надання правничої (правової) допомоги №18 від 12 жовтня 2021 року порядок розрахунків за даним договором здійснюється наступним чином: загальна сума договору складає 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень), яка вноситься клієнтом у день укладення договору.
Зважаючи на те, що датою укладення договору є 12 жовтня 2021 року оплата повинна здійснюватись цього ж дня.
Однак доказів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження) матеріали справи не містять.
Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що у поданих документах не обґрунтовано заявлену вартість наданих правових послуг з урахуванням їх обсягу відповідно до умов Договору, додатку до договору пропорційно до предмета спору. Розмір витрат на правничу допомогу має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такі самі критерії використовує Європейський суд з прав людини.
З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що клопотання позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 5000,00 грн. задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Табінського Олега Володимировича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Табінського Олега Володимировича, у зв`язку із зупиненням його діяльності, що полягає у не вирішенні питання про його заміщення іншим приватним виконавцем та не передачі виконавчих проваджень №62119089 та №62119190 відносно ОСОБА_1 іншому приватному виконавцю.
Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Табінського Олега Володимировича (РНОКПП НОМЕР_2 ), у зв`язку із зупиненням його діяльності, вирішити питання про заміщення його іншим приватним виконавцем шляхом передачі виконавчих проваджень №62119089 та №62119190 відносно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) іншому приватному виконавцю.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок коштів приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень нуль копійок) - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник