Справа № 160/17987/21
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
01.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправними дії Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови в підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання та документів щодо призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язати Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання та документи щодо призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протиправні дії Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови в підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання та документів щодо призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» порушують право позивача на пенсійне забезпечення, відтак з метою захисту свої прав звернувся до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.10.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Представником відповідача 19.11.2021 надано до суду відзив на позовну заяву, згідно змісту якого останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 оскільки, у спірних правовідносинах відповідач діяв в межах та на підставі наданих йому повноважень.
Третя особа правом надання письмових пояснень, у термін, що встановлений судом, не скористалась.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 з 03.01.1988 року по 07.10.2005 року безперервно проходив військову службу в лавах Радянської Армії та Збройних Сил України.
Відповідно до наказу Командувача військ південного оперативного командування (по особовому складу) від 07.10.2005 року № 52-ПМ ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом г пункту 63 у зв`язку зі скороченням штатів.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) з 30.10.2005 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Вислуга позивача на день виключення зі списків особового складу військової частини складає 16 років.
10.12.2018 року позивачем подано до Павлоградського об`єднаного міського військового комісаріату заяву, в якій він просив здійснити підрахунок його військової вислуги за матеріалами особової справи.
26.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського об`єднаного міського військового комісаріату із заявою, в якій просив підготувати на направити його документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для призначення пенсії відповідно до п. в ст. 12 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
Листом Павлоградського об`єднаного міського військового комісаріату від 04.06.2020 року № 6/1833 позивача повідомлено, що 27.12.2018 року за вих. № 4/6402 його особову справу направлено до Дніпропетровського обласного військового комісаріату для подальшого направлення на Командування Сухопутних військ Збройних Сил України для розрахунку вислуги років. 12.03.2019 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 та СП повернуто особову справу прапорщика запасу ОСОБА_1 . Відповідно до попереднього розрахунку, вислуга років ОСОБА_1 становить 16 календарних років.
18.06.2020 року позивач звернувся до Дніпропетровського ОТЦК та СП із заявою, в якій просив витребувати у Павлоградського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки особову справу прапорщика ОСОБА_1 ; підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб з моменту первинного звернення за призначенням пенсії, а саме з 10.12.2018 року.
06.10.2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив повідомити про прийняте рішення щодо визначення його права на пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262.
Листом від 21.10.2020 року пенсійний орган відмовив позивачеві у призначенні пенсії за вислугу років із посиланням на те, що оскільки на момент звільнення з військової служби позивач не досяг 45-річного віку, право на призначення пенсії відповідно до ст. 12 Закону № 2262 відсутнє.
Не погоджуючись з такими діями пенсійного органу, позивач звернувся до суду з позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2021 року у справі №160/17521/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні та виплаті пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей від 15.06.2004 № 1763-IV та п. в ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з 26.05.2019 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 26.05.2019 року пенсію за вислугу років відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей від 15.06.2004 № 1763-IV та п. в ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 50 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб; у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку сторонами не оскаржене та набрало законної сили 12.03.2021 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення та виплату пенсії з 26.05.2019 року на виконання рішення суду у справі №160/17521/20, яке набрало законної сили.

Листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 17.05.2021 року позивача повідомлено про те, що управлінням пенсійного забезпечення направлено запит до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України про надання матеріалів для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 12 Закону № 2262 на ім`я позивача. Після надходження матеріалів буде розглянуте питання щодо призначення пенсії за вислугу років позивачу.

У подальшому на адресу позивача надійшов лист ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 30.06.2021 року, яким повідомлено про те, що листом від 27.05.2021 року № 7/12926/4 Дніпропетровський ОТЦК та СП вказав, що оскільки суд своїм рішенням не зобов`язав Дніпропетровський ОТЦК та СП скласти подання, то надати документи для призначення пенсії немає законних підстав. Враховуючи викладене, за відсутності необхідних матеріалів ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не має можливості призначити пенсію позивачу.

Позивач звернувся до Павлоградського об`єднаного міського ТЦК та СП із заявою, в якій просив підготувати та направити до Дніпропетровського ОТЦК та СП документи (особову справу) для призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням рішення суду по справі № 160/17521/20, яке набрало законної сили.

Листом Павлоградського міського ТЦК та СП від 13.07.2021 року № 7/2059 позивачу відмовлено у задоволенні зазначеної заяви та для вирішення питання по суті рекомендовано звернутися до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

Не погоджуючись з вказаним 03.08.2021 року позивач звернувся до Міністерства оборони України та до Східного територіального управління військової служби правопорядку з метою оскарження дій щодо не направлення документів (особової справи) позивача до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

Листом Військової частини НОМЕР_2 від 26.08.2021 року № 1314/22/1396 позивача повідомлено, що Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України не виступав як учасник судового процесу, а також не залучався як третя особа. Таким чином, судом не зобов`язано Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки виконати певні дії.

Не погоджуючись з вказаними діями Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" від 15.06.2004 року № 1763-IV (далі - Закон № 1763-IV) встановлено правові основи забезпечення соціального захисту військовослужбовців, які звільнятимуться у зв`язку зі скороченням чисельності ЗСУ в ході їх реформування, та членів їхніх сімей.

Згідно з пунктом 11 статті 1 Закону №1763-IV (у редакції на час звільнення позивача зі служби) для військовослужбовців, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 15 років пенсія обчислюється у розмірі 40 відсотків від грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 відсотки за кожний наступний рік, але не більше ніж 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.

Статтею 3 Закону №1763-IV дію вказаної норми поширено на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України після 01.01.2004.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців" від 04.04.2006 року №3591-IV (набрав чинності з 29.04.2006 року, далі - Закон №3591-IV) внесено зміни до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Так, статтю 12 викладено в іншій редакції, зокрема доповнено пунктом "в", відповідно до якого пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності у них вислуги 15 років, які звільняються з військової служби відповідно до Закону №1763-IV.

Пунктом 11 статті 1 Закону №1763-IV (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 08.07.2011 року №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності з 01.10.2011 року) передбачено, що для військовослужбовців, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 20 календарних років пенсія обчислюється у розмірі 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.

Аналогічні зміни були внесені Законом України від 08.07.2011 року № 3668-VI до пункту "в" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Таким чином, на момент звільнення позивача зі Збройних сил України пункт "в" ст. 12 Закону №2262-XI та п. 11 ст. 1 Закону №1763-IV передбачали право на пенсію за вислугу років особам офіцерського складу при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 15 років.

Водночас, на момент досягнення позивачем 45-річного віку та звернення з приводу призначення пенсії, пункт "в" ст. 12 Закону №2262-XI та п. 11 ст. 1 Закону №1763-IV передбачали право на пенсію за вислугу років особам офіцерського складу при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 20 років.

Відповідно до ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у ЗСУ, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратурі, охороні державного кордону України, податковій міліції, Управлінні державної охорони України, державній пожежній охороні, Державному департаменті України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У Рішенні Конституційного Суду України № 5-рп/2002 зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державною права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

Виходячи із положень п. 11 ст. 1 Закону №1763-IV та висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Оскільки право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням ЗСУ, при досягненні ними в майбутньому 45 років та наявності вислуги 15 років, було встановлено пунктом 11 статті 1 Закону 1763-IV, чинного на момент звільнення позивача, то зазначена норма зберігає юридичну силу як для позивача, так і для відповідача.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.07.2019 року у справі № 686/651/17.

Відтак, із досягненням 45-річного віку, а саме з 05.10.2012 року, позивач набув передбачене пунктом в статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-XII право на призначення пенсії за вислугу років.

Статтею 17-1 Закону №2262 визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей.

Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.

Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Правові висновки застосування статті 12 Закону №2262-ХІІ, щодо наявності у осіб права на пенсію за вислугою років з врахуванням пільгового стажу викладені у постановах Верховного Суду від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а, від 16.03.2021 №826/16811/18.

Відповідно до п. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно з вказаним Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Відповідно до п. 7 Порядку №3-1 для призначення пенсії за вислугу років і по інвалідності подаються такі документи: заява про призначення пенсії (додаток 1); грошовий атестат, або довідка про розмір грошового забезпечення, і довідка про додаткові види грошового забезпечення, які заявник отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби; військово-медичні документи про стан здоров`я звільненої особи (за винятком осіб, які не проходили військово-лікарську комісію); документи про страховий стаж (при призначенні пенсії згідно з пунктом "б" статті 12 Закону); довідка МСЕК про визнання особи інвалідом; копія документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); довідка ВАТ "Ощадбанк" або інший документ, що підтверджує відкриття рахунку, назву та номер відділення ВАТ "Ощадбанк"; копія паспорта.

За змістом п. 7 Порядку №3-1 уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії.

У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються уповноваженими структурними підрозділами до органів, що призначають пенсії, мають бути завірені цими уповноваженими структурними підрозділами в установленому порядку.

Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються безпосередньо заявниками до органів, що призначають пенсії, завіряються органами, що призначають пенсії.

Згідно з п. 16-18 Порядку №3-1 при прийманні документів для призначення пенсії орган, що призначає пенсії:

перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

здійснює попередню перевірку змісту і належного оформлення представлених документів;

перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження.

Орган, що призначає пенсії, має право вимагати від міністерств та інших органів, заявників дооформлення поданих документів, а також подання додаткових документів та перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.

Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.

Після прийняття розпорядження орган, що призначає пенсії, оформляє пенсійний лист згідно з Інструкцією з виплати пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим особам установами ВАТ "Ощадбанк", затвердженою постановою правління ВАТ "Ощадбанк" від 28.12.2006 №129.

Виходячи із положень вищевказаного Порядку, на уповноважені структурні підрозділи покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

У порушення вимог Порядку №3-1 відповідачем не здійснено оформлення та надіслання всіх необхідних документів до органу, що призначає пенсію, з урахуванням рішення суду у справі №160/17521/20, що набрало законної сили, яким, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 26.05.2019 року пенсію за вислугу років відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей від 15.06.2004 № 1763-IV та п. в ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб від 09.04.1992 №2262-ХІІ, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 50 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

При цьому, посилання представника відповідача стосовно відсутності у останнього копій документів, перелік яких визначено, зокрема, Порядком №3-1, суд зазначає, що вказаний Порядок визначає правила звернення особи з заявою про призначення пенсії до уповноваженого органу за відсутності рішення суду.

Підсумовуючи викладене вище, вимоги про визнання протиправними дій Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови в підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання та документів щодо призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо частини позовних вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначені повноваження суду при вирішенні справи.

Згідно статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі Рисовський проти України (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

З огляду на встановлені судом обставини, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи діють виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем у рамках даної справи сплачено судовий збір на суму 908,0 грн. згідно квитанції №0.0..1 від 20.09.2021.

Отже, судові витрати, у вигляді судового збору, підлягають стягненню з Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача у розмірі 908,0 грн.

Позивачем у позовній заяві заявлено клопотання про понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із п. п. 6, 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню у судовому процесі. Сторона яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи клопотання, суд виходить із того, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів ОСОБА_1 у справі №160/17987/21 здійснював адвокат Марцих Я.О., що здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №002044 від 22.02.2019 року.

Судом встановлено, що між адвокатом Марцих Я.О. (в якості виконавця) та ОСОБА_1 (в якості замовника) укладено договір про надання правової допомоги №90 від 08.07.2021 року.

Відповідно до п.1.1 договору №90 замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати замовнику у відповідності до умов цього договору правову допомогу з юридичних питань, які цікавлять замовника, а замовник зі свого боку зобов`язаний прийняти вказані послуги та своєчасно їх сплатити.

Замовник звертається до виконавця за юридичною допомогою з питання призначення пенсії(п.1.2 договору).

Виконання послуги та її оплата підтверджується актом виконаних робіт, який підписується сторонами або їх повноваженими представниками(п.3.3 договору).

Сторонами договору 30.09.2021 підписано акт №1 прийому передачі виконаних робіт згідно договору №90.

30.09.2021 року позивачем було здійснено оплату наданих послуг на суму 5000 грн., що підтверджується квитанцією №1 від 30.09.2021 року.

Відповідно до змісту акту виконаних робіт №1 від 30.09.2021 року та квитанції про сплату №1 від 30.09.2021 року адвокатам надано наступні послуги:

1. Консультація з питання призначення пенсії за вислугу років вартістю 400 грн.

2.Складання адміністративного позову про визнання протиправними дій Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та зобов`язання Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання та документів щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років вартістю 2600 грн.

3.Правове супроводження ведення справи щодо зобов`язання Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання та документів щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років вартістю 2000 грн.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому позивачем не було надано розрахунок часу затраченого адвокатом на виконання наданих послуг, не було надано інформації щодо вартості наданої послуги, зокрема враховуючи затрачений на її виконання час.

З наданого акту виконаних робіт вбачається надання консультації з питання призначення пенсії, в той час як предметом позову є протиправність дій відповідача щодо не направлення подання та документів.

Також, позивачем прийнято та сплачено послугу щодо правового супроводження ведення справи щодо зобов`язання Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання та документів щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, в той час коли справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін і участь адвоката обмежилась поданням позовної заяви до суду.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19 та 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", суті виконаних послуг, а також враховуючи конкретні обставини справи, яка є справою незначної складності та розглядалася в спрощеному провадженні без виклику сторін, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 5000,0 грн. є неспівмірною та вважає за необхідне присудити на користь позивача шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правову допомогу у сумі 2600,0 грн.

За таких обставин, клопотання позивача щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 139, 242-246, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (49006, м. Дніпро, вул. Шмідта, буд. 16, ), третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови в підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання та документів щодо призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов`язати Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання та документи щодо призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки суму судового збору в розмірі 908,0 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2600 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська