Справа № 160/11530/21
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
13.07.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої: АДРЕСА_1 , неправомірними в частині не зарахування навчання в технічному училищі №6 м. Єнакієва Донецької області, у період з 01 вересня по 1977 року по 17 липня 1979 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати стаж навчання ОСОБА_1 в технічному училищі №6 м.Єнакієва Донецької області, у період з 01 вересня по 1977 року по 17 липня 1979 року, з метою виплати пенсії по інвалідності з моменту подачі документів.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона 12.01.2021 року звернулася до відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності та надала всі необхідні документи, які передбачені статтею 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для призначення даного виду пенсії, проте, відповідачем в призначенні пенсії по інвалідності відмовлено з підстав відсутності необхідного стажу для призначення пенсії. Водночас, позивач не погоджується з відповідачем та зазначає, що період навчання в технічному училищі №6 м. Єнакієва Донецької області з 01.09.1977 по 17.07.1979 належним чином підтверджений, в тому числі, відповідними записами в трудовій книжці, які відповідач безпідставно не взяв до уваги, а тому діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, що зумовило звернення до суду із даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня отримання копії зазначеної ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду належним чином завірених копій документів, що додані до позовної заяви, для суду та для відповідача.
28.07.2021 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч.2 ст.263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 243, 250, 257, 258-263 КАС України, а також з урахуванням того, що з 16.08.2021р. по 03.09.2021р., включно, суддя Турова О.М. перебувала у щорічній відпустці, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, а повне судове рішення складено першого робочого дня.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 12 січня 2021 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відділ обслуговування громадян №22 (сервісний центр) із заявою про призначення пенсії по інвалідності.
Згідно із розпискою-повідомленням до заяви нею було додано: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт НОМЕР_2 , трудову книжку НОМЕР_3 , виписку з акту огляду МСЕК про встановлення, зняття або зміну групи інвалідності, диплом (свідоцтво, атестат) про навчання №3861, довідку з ДПІ про облік як суб`єкт підприємницької діяльності б/н від 12.01.2021р., довідку про заробітну плату з 01.07.2000р. по день звернення ок-5 від 12.01.2021р., довідку про відкритий рахунок в банку - ПриватБанк від 07.09.2020р., довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000р. - №478/01-25 та №126/01-25, документ про стаж №481/01-25, ухвала суду - від 02.12.2020 р. по справі №179/1464/20, рішення суду від 09.11.2020р. по справі №179/1464/20, інший документ (копія паспорта доньки) НОМЕР_4 , свідоцтво про народження дитини № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , свідоцтво про шлюб № НОМЕР_7 .
11.03.2021р. ОСОБА_1 звернулася до Департаменту освіти і науки Донецької області з метою отримання довідки про підтвердження її навчання у технічному училищі №6 м. Єнакієве Донецької області у період з 01 вересня по 1977 року по 17 липня 1979 року.
Проте, листом від 22.04.2021р. за вих. №105/0/167-21/01-19 Департамент освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації повідомив позивача про те, що заклад освіти, в якому навчалася ОСОБА_1 , знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, при цьому, оскільки закінчення навчання відбулося у 1979 році, інформація не внесена до ЄДЕБО, отже, підтвердити факт навчання у зазначеному закладі освіти тимчасово неможливо.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо не зарахування навчання в технічному училищі №6 м. Єнакієва Донецької області у період з 01 вересня по 1977 року по 17 липня 1979 року до страхового стажу ОСОБА_1 , остання звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України за громадянами закріплено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
За правилами частини першої статті 4 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
За приписами частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При цьому п. «д» ч.3 ст.56 Закону №1788-ХІІ встановлено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно із пунктом 8 Порядку №637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Пунктом 26 Порядку передбачено, що якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові та прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Як слідує з трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 вона видана на ім`я (далі мовою оригіналу) « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
Згідно з першим записом трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 остання у період з 01.09.1977 року по 17.07.1979 року навчалася в технічному училищі №6 м. Єнакієво Донецької області (запис внесено на підставі атестату №3861).
Вказаний запис в трудовій книжці є чітким та не містить жодних виправлень чи неточностей.
Судом встановлено та сторонами визнається, що позивачем було надано до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області трудову книжку серії НОМЕР_3 , а також копія атестату №3861 на підтвердження періоду навчання в технічному училищі №6 м. Єнакієво Донецької області для зарахування його до страхового стажу.
При цьому, дослідивши вищевказаний атестат №3861 від 17.07.1979р., суд встановив, що в ньому зазначено російською мовою, що його видано: « ОСОБА_3 , в том, что она 1 сентября 1977 года поступила в техническое училище №6 г. Енакиево Донецкой области и 17 июля 1979 года окончила полный курс технического училища по профессии продавец продовольст.товаров».
Водночас, в тій частині атестату №3861 від 17.07.1979р., яка викладена українською мовою, зазначено, що його видано « ОСОБА_4 , в тому що вона з 01.09.1977 року вступила до технічного училища №6 м. Єнакієва Донецької області і 17.07.1979 року закінчила повний курс технічного училища за процесією «продавець продовольчих товарів».
Таким чином, зазначене в атестаті №3861 від 17.07.1979р. прізвище, ім`я та по батькові позивача в російському варіанті « ОСОБА_3 » повністю збігається з прізвищем, ім`ям та по батькові позивача, зазначеним також на російській мові в оригіналі її трудової книжки серії НОМЕР_3 , в які вказано, що вона видана на ім`я (далі мовою оригіналу) « ОСОБА_2 ».
Отже, жодних розбіжностей у прізвищі позивача, вказаному у трудовій книжці та у атестаті немає, бо у трудовій книжці ПІБ позивача викладено саме російською мовою, перекладу її прізвища на українську мову трудова книжка серії НОМЕР_3 не містить, а російський варіант прізвища позивача, вказаний і в трудовій книжці, і в атестаті є однаковим, тому посилання відповідача на те, що в частині атестату №3861 від 17.07.1979р., викладеній на українській мові, прізвище позивача зазначене як « ОСОБА_5 », не відповідає прізвищу позивача, вказаному у трудовій книжці « ОСОБА_6 », є безпідставними.
Крім цього, суд наголошує на тому, що відповідно до проаналізованого чинного законодавства основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і лише за відсутності у трудовій книжці, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи (навчання), на підтвердження таких періодів приймаються інші документи, що уточнюють спірні моменти.
У даному випадку в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 містяться всі необхідні відомості про спірний період навчання з 01.09.1977 року по 17.07.1979 року в технічному училищі №6 м. Єнакієва Донецької області (запис №1), які є чіткими та не мають виправлень.
Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду навчання) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки (як-то дівоче прізвище у дипломі вказано не вірно) не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду навчання позивачки до її страхового стажу, що враховується для призначення пенсії.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи зараховувати періоди навчання позивача у технічному училищі №6 м. Єнакієва Донецької області з 01.09.1977 по 17.07.1979 до її страхового стажу, діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому такі дії є протиправними.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зважаючи на те, судом встановлена протиправність дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду її навчання у технічному училищі №6 м. Єнакієва Донецької області з 01.09.1977 по 17.07.1979, суд доходить висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача у даному випадку є зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її навчання в технічному училищі №6 м. Єнакієва Донецької області з 01 вересня по 1977 року по 17 липня 1979 року.
Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду з цим позивачем сплачено судовий збір в розмірі 908,00грн., а тому, зважаючи на задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, вказана сума судових витрат підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 06.09.2021 року.

Суддя: О.М. Турова