Справа № 200/6483/21
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року справа №200/6483/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Гаврищук Т.Г., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 р. (у повному обсязі складено 10 серпня 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/6483/21 (головуючий І інстанції суддя І.В. Бабаш Г.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 27.05.2021 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив:

- визнати протиправними дії щодо не зарахування до загального страхового стажу при призначенні пенсії за віком час навчання у Луганському сільськогосподарському інституті у період з 01.09.1983 року по 30.06.1984 року та з 01.09.1986 року по 30.06.1990 року;

- зобов`язати відповідача зарахувати до загального страхового стажу період навчання у Луганському сільськогосподарському інституті з 01.09.1983 року по 30.06.1984 року та з 01.09.1986 року по 30.06.1990 року при призначенні пенсії за віком та провести перерахунок пенсії з урахуванням загального страхового стажу, який складає 37 років 3 місяці 16 днів (а.с. 2-7).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року у справі № 200/6483/21 позов задоволено частково (а.с.113-114).

Визнано протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання у Луганському сільськогосподарському інституті у період з 01.09.1983 року по 29.06.1984 року та з 01.09.1986 року по 30.06.1990 року при призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період навчання у Луганському сільськогосподарському інституті з 01.09.1983 року по 29.06.1984 року та з 01.09.1986 року по 30.06.1990 року при призначенні пенсії за віком та провести перерахунок пенсії.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при призначені пенсії до загального стажу позивачу не зараховано період навчання у Луганському сільськогосподарському інституті з 01.09.1983 року по 22.06.1990 року, який перетинається з періодом проходження військової служби з 30.06.1984 року по 18.06.1986 року. Довідку, яка підтверджує період навчання в учбовому закладі, позивач не надав, в зв`язку з чим у управління немає правових підстав зарахувати вказаний період до загального стажу (а.с. 119-120).

Згідно п. 3 ч. 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно з паспортом позивача серії НОМЕР_1 , виданим 23.01.1998 року Іллічівським РВ Маріупольського МУУМВС України в Донецькій області, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8-9).

17 березня 2021 року позивачем через засоби вебпорталу Пенсійного фонду подана заява № 2581 про призначення пенсії за статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто на час звернення до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області позивач досяг віку 55 років (а.с. 10).

З матеріалів справи вбачається, що з 16 березня 2021 року позивачу призначена пенсія за віком згідно статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, при розгляді документів позивача було виявлено, що в трудовій книжці наявний запис про період навчання в «Луганському сільськогосподарському інституті» з 01.09.1983 року по 22.06.1990 року, який перетинається з періодом проходження військової служби з 30.06.1984 року по 18.06.1986 року. Довідка, що підтверджує період навчання, позивачем не надана, тому період не зараховано до загального страхового стажу. Загальний стаж позивача, який враховано відповідачем по 31.12.2020 року, складає 32 роки 3 місяці 16 днів (а.с. 10).

Спірним у цій справі є правомірність щодо не зарахування відповідачем періоду навчання в Луганському сільськогосподарському інституті до загального страхового стажу позивача.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Пунктом шостим статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За унормуванням п.п.2 п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Статтею 26 Закону № 1058 визначені умови призначення пенсії за віком.

За змістом частини першої статті 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Тобто, Законом № 1058 передбачено, що як для призначення, так і для перерахунку пенсії особа повинна звернутися із відповідною заявою та необхідними документами особисто або через представника до територіального органу Пенсійного фонду.

В пункті 1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженому постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1), передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

В силу пункту 1.7 розділу І Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви (абзац третій пункту 1.7 розділу І Порядку).

Пунктом 2.1. розділу ІІ Порядку № 22-1 окреслено, що до заяви про призначення пенсії за віком, серед інших, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

За унормуванням ст. 48 Кодексу законів про працю України, ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення та п. 1 Порядку № 637, трудова книжка є основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника.

Пунктом 20 Порядку № 637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання (пункт 8 Порядку № 637).

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Абзацом першим пункту 17 Порядку № 637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

В свою чергу, пункт 18 Порядку № 637 передбачає, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Пунктом 3.3. розділу ІІІ Порядку № 22-1 окреслено, що саме орган, що призначає пенсію, надає роз`яснення особам з питань призначення та виплати пенсій.

Пункт 4.7. розділу ІV Порядку № 22-1 визначає, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З урахуванням положень пункту 4.7. розділу ІV Порядку № 22-1 саме відповідач як орган, що призначає пенсію, повинен спочатку всебічно, повно і об`єктивно розглянути усі подані документи, на підставі пункту 3.3. розділу ІІІ вказаного Порядку надати необхідні роз`яснення, і лише після цього вирішувати питання про наявність чи відсутність права особи на одержання пенсії.

Із записів трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 від 14.07.1983 року № НОМЕР_2 вбачається:

01.09.1983 року зарахований студентом першого курсу денної форми навчання Ворошиловградського сільськогосподарського інституту;

30.06.1984 року надана академічна відпустка для проходження дійсної військової служби та цього ж дня він є покликаним до армії;

24.06.1986 року позивача звільнено в запас;

01.09.1986 року повернувся з академічної відпустки після звільнення з лав РА;

30.06.1990 відрахований з студентів в зв`язку з закінченням інституту (а.с.12-17).

Тобто, відповідач проігнорував вищенаведені нормативно визначені вимоги для належного прийняття та розгляду документів щодо призначення пенсії позивачу.

Таким чином посилання апелянта на перетин періоду навчання позивача у Луганському сільськогосподарському інституті з 01.09.1983 року по 22.06.1990 року з періодом проходження військової служби з 30.06.1984 року по 18.06.1986 року та не надання позивачем довідки, яка підтверджує період навчання в учбовому закладі, судом до уваги не приймаються, оскільки записи в трудовій книжці позивача в повній мірі відповідають приписам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (із змінами та доповненнями) та місять необхідну інформацію про трудову діяльність позивача і повинні бути вирішальними при призначенні пенсії.

Разом з тим, стаття 56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII визначає види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Підпунктом «д» частини 3 цієї статті встановлено, що до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Як вбачається з матеріалів справи, в дипломі серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 вказано, що останній в 1983 році вступив та в 1990 році закінчив повний курс Луганського сільськогосподарського інституту (а.с. 18).

Також період навчання підтверджується випискою із заліково-екзаменаційної відомості до диплому від 30.06.1990 року (а.с.19).

За таких обставин, як вірно зазначено судом першої інстанції, і з цим погоджується колегія суддів, відповідачем безпідставно не зараховано до загального страхового стажу позивача період навчання, з таких підстав, як перетинання періоду навчання з періодом проходження служби в армії та відсутність довідки, яка підтверджує період навчання, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення трудового стажу позивача.

На підставі вищевикладеного суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції та вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на приписи статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно обов`язку доказування правомірності своїх дій суб`єктом владних повноважень відповідачем не доведено, що приймаючи спірне рішення він діяв правомірно.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 р. - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 р. у справі № 200/6483/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених пунктом 2 частиною 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 09 лютого 2022 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Геращенко