Справа № 160/23113/21
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
23 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, із урахуванням уточненої позовної заяви від 06 грудня 2021 року, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни, в якій просить:
визнати протиправним неналежний розгляд звернення ОСОБА_1 від 14.06.2021 року на систематичні порушення конституційних прав на охорону здоров`я (ст.49 КУ) та звернення (ст.40 КУ) органами виконавчої влади України;
зобов`язати Уповноваженого ВРУ з прав людини Денісову Л.Л. повторно розглянути вищезгадану скаргу ОСОБА_1 від 14.06.2021 року на ім`я Уповноваженого ВРУ з прав людини Денісової Л.Л., вжити інших заходів, які б унеможливлювали повторення вищевикладеної ситуації та сприяти відновленню його порушених конституційних прав.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 14 червня 2021 року він звернувся із скаргою до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_2 , в якій скаржився на систематичні порушення його конституційних прав на охорону здоров`я (ст.49 КУ) та звернення (ст.40 КУ) органами виконавчої влади України, в частині:
- неналежного розгляду Міністерством юстиції України скарги від 22.02.2021, отриманої Прем`єр-міністром України від Комітету ВРУ з питань соціальної політики та захисту прав ветеранів і надісланої до Міністерства юстиції України відповідним дорученням від 22.03.2021 №3938-4-21;
- неналежного розгляду заяви від 12.04.2021 на ім`я Прем`єр-міністра України;
- порушень конституційних прав з боку співробітників Дніпропетровської ОДА;
- порушень з боку Урядового уповноваженого з прав осіб з інвалідністю ОСОБА_3 ;
- діяльності Уповноваженого ВРУ з прав людини ОСОБА_2 .
За результатом розгляду скарги просив визнати протиправним неналежний розгляд звернення ОСОБА_1 на систематичні порушення конституційних прав на охорону здоров`я (ст.49 КУ) та звернення (ст.40 КУ) органами виконавчої влади України, де останнім зазначалось, що ОСОБА_2 чітко показала своє ставлення до діючого законодавства та прав громадян України, при цьому протиправна діяльність Уповноваженого ВРУ з прав людини ОСОБА_2 містить ознаки кримінальних злочинів, порушує низку статей Розділу VI ЗУ «Про запобігання корупції».
За результатами розгляду порушених позивачем у скарзі питань Міністерством юстиції України, Міністерством охорони здоров`я України, Секретаріатом Кабінету Міністрів України та Дніпропетровською обласною державною адміністрацією надано відповідну інформацію, яка наразі опрацьовується в Секретаріаті Уповноваженого.
У зв`язку з тим, що від Урядового уповноваженого з прав осіб з інвалідністю на даний час відповідь не надійшла, здійснюються додаткові заходи реагування Уповноваженого.
Оскільки питання, порушені у скарзі позивача, розглянути у місячний строк без з`ясування додаткових обставин не вбачається за можливе, проінформовано, що відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян» строк розгляду звернення продовжено до сорока п`яти днів.
З огляду на зазначене, а також ураховуючи вжиття усіх можливих заходів реагування з метою поновлення права на звернення ОСОБА_1 до суб`єктів владних повноважень та отримання відповідей, а також детальний аналіз наданих відповідей, повідомлено про відсутність підстав для здійснення додаткових заходів реагування за скаргою позивача від 14 червня 2021 року.
ОСОБА_1 просить визнати протиправним неналежний розгляд звернення від 14.06.2021 року на систематичні порушення конституційних прав на охорону здоров`я (ст.49 КУ) та звернення (ст.40 КУ) органами виконавчої влади України та зобов`язати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісову Людмилу Леонтіївну повторно розглянути вищезгадану скаргу ОСОБА_1 від 14.06.2021 року, що і стало підставою для звернення до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано час протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року, з урахуванням усунення недоліків позовної заяви, провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні.
11 січня 2022 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання вх.№98/22, в якому останній просить терміново розглянути справу з наданням їй відповідного пріоритету, з урахуванням обсягу та характеру доказів у справі.
18 січня 2022 року на адресу суду від секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшов відзив на позовну заяву вх№4667/22, в якому останній заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 та просить відмовити у їх задоволенні з огляду на наступні обставини справи.
У своїй скарзі позивач зазначав, що Міністерством юстиції України допущено порушення вимог Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР при розгляді його звернень від 22.02.2021 та 12.04.2021.
Звернення позивача від 12.04.2021 до Прем`єр-міністра України було направлено до Міністерства охорони здоров`я України за належністю для розгляду та надання відповіді, водночас, за твердженням позивача, додаткової відповіді за результатами розгляду цього звернення він не отримав.
Позивач зазначав, що Секретаріатом Кабінету Міністрів України допущено порушення вимог Закону №393 при розгляді його звернень до Прем`єр-міністра України від 12.08.2020 та 12.04.2021.
У зверненні від 12.04.2021 позивач, зокрема, просив реалізувати його права, передбачені статтею 18 Закону №393, а саме: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву, брати участь у перевірці поданої заяви, знайомитися з матеріалами перевірки, бути присутнім при розгляді заяви, однак його права не були реалізовані.
З інформації, викладеної у скарзі також вбачається, що позивач звернувся до Дніпропетровської обласної державної адміністрації із заявою від 01.06.2021, в якій, зокрема, просив реалізувати його права, передбачені статтею 18 Закону №393, однак відповіді на зазначену заяву останній не отримав.
Позивач зазначав, що Урядовим уповноваженим з прав осіб з інвалідністю допущено порушення вимог Закону №393, яке полягає у ненаданні письмової відповіді на його звернення від 28.05.2021 та 01.06.2021.
Також скаржиться, що відповідь надана листом Урядового уповноваженого від 04.08.2020 на його звернення від 14.07.2020 є неповною.
Ураховуючи зазначене ОСОБА_1 вбачає порушення згаданими суб`єктами владних повноважень вимог Закону №393 при розгляді його відповідних звернень до них.
У скарзі від 14 червня 2021 року ОСОБА_1 також просив працівників Секретаріату Уповноваженого реалізувати його права, передбачені статтею 18 Закону №393, а саме: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву, брати участь у перевірці поданої заяви, знайомитися з матеріалами перевірки; бути присутнім при розгляді заяви.
З метою всебічного з`ясування обставин справи працівниками Секретаріату Уповноваженого здійснювалась перевірка, до Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Дніпропетровської обласної державної адміністрації та Урядового уповноваженого з прав осіб з інвалідністю були направлені відповідні листи.
У листі від 06 липня 2021 року ОСОБА_1 також повідомлено, що з метою реалізації його прав, визначених статтею 18 Закону №393, він може прибути до Секретаріату Уповноваженого (адреса: вул. Інститутська, 21/8, м.Київ) у зручний для нього день та час, в межах графіку роботи громадської приймальні Уповноваженого, однак він не скористався наданими рекомендаціями. ОСОБА_1 також повідомлено, що з метою реалізації його прав, визначених статтею 18 Закону №393, він може прибути до Секретаріату Уповноваженого (адреса: вул. Інститутська, 21/8, м.Київ) у зручний для нього день та час, в межах графіку роботи громадської приймальні Уповноваженого, однак він не скористався наданими рекомендаціями.
У межах здійснення парламентського контролю та за результатами перевірки Міністерством юстиції України у листі від 19.07.2021, Міністерством охорони здоров`я України у листі від 20.07.2021, Дніпропетровською обласною державною адміністрацією у листі від 16.07.2021, Секретаріатом Кабінету Міністрів України у листі від 16.07.2021, а також Урядовим уповноваженим з прав осіб з інвалідністю у листі від 30.07.2021 повідомлено Секретаріат Уповноваженого про фактичні обставини справи, зазначені позивачем у зверненнях до згаданих вище органів.
З метою забезпечення ключової мети парламентського контролю Уповноваженого, визначеної у частині першій статті 3 Закону №776 в рамках провадження на підставі статті 101 Конституції України, статей 13, 17, 22 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», статті 28 Закону №393 до Дніпропетровської обласної державної адміністрації та Міністерства юстиції України додатково направлялись відповідні листи щодо порядку забезпечення вимог Закону №393 в період карантинних обмежень з метою реалізації прав позивача у разі його повторного звернення до згаданого Міністерства та адміністрації.
За наданою інформацією у листі від 03.09.2021 Дніпропетровської обласної державної адміністрації встановлено, що 03.09.2021 виконуючим обов`язки керівника апарату облдержадміністрації Полторацькою Н.В. з позивачем проведено особистий прийом у присутності представників юридичного департаменту та департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації із дотриманням правил безпеки та протиепідемічних вимог.
Під час проведення особистого прийому позивачу надані відповіді на питання порушені у його зверненнях, у тому числі щодо реалізації права позивача на особистий прийом.
Щодо забезпечення посадовими особами Міністерства юстиції України прав позивача, визначених положеннями статей 18 та 19 Закону №393, повідомлено, що за інформацією, наданою зазначеним Міністерством, 12.10.2021 відбувся особистий прийом за участі позивача з представниками згаданого Міністерства.
Отже, за сприяння Секретаріату Уповноваженого права позивача, визначені статтею 18 Закону України «Про звернення громадян» поновлені, а мета парламентського контролю Уповноваженого, визначена у частині першій статті 3 Закону №776, досягнута, підстав для повторного розгляду вказаної скарги не вбачається.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , особа з інвалідністю 2 групи по трудовому каліцтву, пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 14 червня 2021 року звернувся із скаргою до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни, в якій скаржився на систематичні порушення його конституційних прав на охорону здоров`я (ст.49 КУ) та звернення (ст.40 КУ) органами виконавчої влади України, в частині:
- неналежного розгляду Міністерством юстиції України скарги від 22.02.2021, отриманої Прем`єр-міністром України від Комітету ВРУ з питань соціальної політики та захисту прав ветеранів і надісланої до Міністерства юстиції України відповідним дорученням від 22.03.2021 №3938-4-21;
- неналежного розгляду заяви від 12.04.2021 на ім`я Прем`єр-міністра України;
- порушень конституційних прав з боку співробітників Дніпропетровської ОДА;
- порушень з боку Урядового уповноваженого з прав осіб з інвалідністю ОСОБА_3 ;
- діяльності Уповноваженого ВРУ з прав людини Денісової Л.Л.
Зокрема, позивач в скарзі зазначив, що вищезгадані систематичні порушення його конституційних прав на охорону здоров`я (ст.49 КУ) та звернення (ст.40 КУ) органами виконавчої влади України мають бути негайно припинені та вжиті заходи, які б унеможливлювали повторення вищевикладеної ситуації, для чого обґрунтовано та виважено ставитись до прийняття кадрових рішень у майбутньому. Прем`єр-міністр України керує роботою Кабінету Міністрів України (ст.114 Конституції України), а вжиття заходів щодо забезпечення прав і свобод людини та громадянина, створення сприятливих умов для вільного і всебічного розвитку особистості є одним із основних завдань КМУ (ст.2 ЗУ «Про КМУ»). Тому в даному випадку він і звертається до Прем`єр-міністра України.
В той же час, враховуючи те, що порушення його конституційних прав органами виконавчої влади України мають системний і тривалий характер, а розгляд його попередніх звернень від 12.08.20 та 12.04.21 Прем`єр-міністром України не можна назвати належним, копія скарги надсилається Уповноваженому ВРУ з прав людини для здійснення парламентського контролю (ст.101 КУ) за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та діяльністю державних органів України зокрема КМУ, який підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України (ст.113 КУ).
У вищевказаній скарзі позивач просив:
- Ознайомитись із скаргою, провести швидкий, об`єктивний і неупереджений розгляд даного звернення. Вжити заходів, які б унеможливлювали повторення вищевикладеної ситуації. Заходи, які він вважає необхідними, вказуються у зверненні і він просить їх виконати;
- Щодо неналежного розгляду Міністерством юстиції України скарги від 22.02.2021, отриманої Прем`єр-міністром України від Комітету ВРУ з питань соціальної політики та захисту прав ветеранів і надісланої до Міністерства юстиції України відповідним дорученням від 22.03.2021 №3938-4-21.
Просив письмово відповісти на порушені ним у зверненні питання та отримати від заступника Міністра юстиції України Банчука О. пояснення щодо неналежного розгляду його скарги. На підставі отриманих пояснень зробити висновки щодо відповідності ОСОБА_6 займаній посаді та в будь-якому разі більше не залучати його до розгляду звернень, а йому вказати альтернативні варіанти для звернення;
- Щодо неналежного розгляду заяви від 12.04.2021 на ім`я Прем`єр-міністра України. Просив письмово відповісти на порушені у зверненні питання та отримати від першого заступника Міністра юстиції України Горовця Є. пояснення щодо неналежного розгляду його заяви. На підставі отриманих пояснень зробити висновки щодо відповідності ОСОБА_7 займаній посаді та в будь-якому разі більше не залучати його до розгляду звернень, а йому вказати альтернативні варіанти для звернення.
З Міністерства охорони здоров`я України за вищезгаданим зверненням від 12.04.21 позивач взагалі не отримав жодної відповіді по теперішній час.
Запевнив, що діяльність закладів МСЕ суперечить як ПКМУ від 03.12.2009 №1317, так і деяким статтям Кримінального кодексу України. Тому надалі він не можу користуватися послугами цих закладів. Адже здоров`я людини, тим більше для особи з інвалідністю, є невід`ємною складовою права на життя.
- Щодо порушень його конституційних прав з боку співробітників Дніпропетровської ОДА.
У цьому та попередніх зверненнях, наводячи відповідні приклади, він вказував на самоусунення від виконання службових обов`язків, порушення ЗУ «Про звернення громадян» в умовах карантинних обмежень та існуючі подвійні стандарти в діях посадових осіб ДОР та ДОДА. З приводу чого просив ініціювати службове розслідування щодо вищезгаданих порушень з боку співробітників Дніпропетровської ОДА з подальшими висновками щодо відповідності займаним посадам.
Позивач наполягав на проведенні службового розслідування та нагадував, що неналежне реагування на його звернення призводить до того, що порушники отримують впевненість у безкарності, діють більш агресивно та цинічно.
- Щодо порушень з боку Урядового уповноваженого з прав осіб з інвалідністю ОСОБА_3 .
Введення інституту Урядового уповноваженого з прав осіб з інвалідністю - це не ініціатива Уряду України, а імплементація норм міжнародного законодавства (Конвенції про права осіб з інвалідністю), ратифікованого ВРУ. 3 грудня цивілізований світ щорічно відзначає Міжнародний день людей з інвалідністю, встановлений генеральною Асамблеєю ООН (1992 рік). Обов`язок держави - виявляти турботу та милосердя до найбільш незахищеної частини суспільства - людей з інвалідністю.
Щорічно на початку грудня він звертався до чиновників з питанням: які заходи з цього приводу були проведені співробітниками ДОР та Дніпропетровської ОДА, аби привернути увагу до проблем цих людей.
Зокрема, на території Дніпропетровської області майже ніде не виконується вимога ст.38 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (ЗУ №2424-VI від 02.07.2010) щодо позачергового обслуговування осіб з інвалідністю 1 та 2 групи, з питань реалізації цього права він неодноразово звертався до органів державної влади.
Останнє звернення з цього приводу до голови Дніпропетровської ОДА ОСОБА_8 від 23.01.19 вх.№В-560/0/42-19, але питання залишається невирішеним.
02 червня 2021 року уряд схвалив проект Розпорядження Президента України „Про делегацію України для участі у 14-й сесії конференції держав-учасниць Конвенції ООН про права осіб з інвалідністю". Очолити делегацію запропоновано Міністру соціальної політики Марині Лазебній. До її складу також запропоновано включити ОСОБА_9 уповноваженого з прав осіб з інвалідністю у статусі заступника глави делегації, представників центральних органів виконавчої влади та громадськості. З цього приводу в форматі та за строками інформаційного запиту просив надати копії доповідей членів делегації.
На підставі вищевикладеного просив отримати пояснення щодо вказаних порушень від Урядового уповноваженого з прав осіб з інвалідністю ОСОБА_3 .
Крім того, позивач просив визнати протиправним неналежний розгляд звернення ОСОБА_1 на систематичні порушення його конституційних прав на охорону здоров`я (ст.49 КУ) та звернення (ст.40 КУ) органами виконавчої влади України, де останнім зазначалось, що ОСОБА_2 чітко показала своє ставлення до діючого законодавства та прав громадян України, при цьому протиправна діяльність Уповноваженого ВРУ з прав людини ОСОБА_2 містить ознаки кримінальних злочинів та порушує низку статей Розділу VI ЗУ «Про запобігання корупції».
У листі від 06 липня 2021 року ОСОБА_1 також повідомлено, що з метою реалізації його прав, визначених статтею 18 Закону №393, він може прибути до Секретаріату Уповноваженого (адреса: вул. Інститутська, 21/8, м.Київ) у зручний для нього день та час, в межах графіку роботи громадської приймальні Уповноваженого, однак він не скористався наданими рекомендаціями. ОСОБА_1 також повідомлено, що з метою реалізації його прав, визначених статтею 18 Закону №393, він може прибути до Секретаріату Уповноваженого (адреса: вул. Інститутська, 21/8, м.Київ) у зручний для нього день та час, в межах графіку роботи громадської приймальні Уповноваженого, однак він не скористався наданими рекомендаціями.
У межах здійснення парламентського контролю та за результатами перевірки Міністерством юстиції України у листі від 19.07.2021, Міністерством охорони здоров`я України у листі від 20.07.2021, Дніпропетровською обласною державною адміністрацією у листі від 16.07.2021, Секретаріатом Кабінету Міністрів України у листі від 16.07.2021, а також Урядовим уповноваженим з прав осіб з інвалідністю у листі від 30.07.2021 повідомлено Секретаріат Уповноваженого про фактичні обставини справи, зазначені позивачем у зверненнях до згаданих вище органів.
За результатами розгляду порушених позивачем у скарзі питань Міністерством юстиції України, Міністерством охорони здоров`я України, Секретаріатом Кабінету Міністрів України та Дніпропетровською обласною державною адміністрацією надано відповідну інформацію, яка наразі опрацьовується в Секретаріаті Уповноваженого.
У зв`язку з тим, що від Урядового уповноваженого з прав осіб з інвалідністю на даний час відповідь не надійшла, здійснюються додаткові заходи реагування Уповноваженого.
Оскільки питання, порушені у скарзі позивача, розглянути у місячний строк без з`ясування додаткових обставин не вбачається за можливе, проінформовано, що відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян» строк розгляду звернення продовжено до сорока п`яти днів.
З огляду на зазначене, а також ураховуючи вжиття усіх можливих заходів реагування з метою поновлення права на звернення ОСОБА_1 до суб`єктів владних повноважень та отримання відповідей, а також детальний аналіз наданих відповідей, повідомлено про відсутність підстав для здійснення додаткових заходів реагування за скаргою позивача від 14 червня 2021 року.
Водночас, зазначено, що Секретаріатом Уповноваженого до Міністерства юстиції України направлено відповідні роз`яснення щодо порядку забезпечення Закону України «Про звернення громадян» в період карантинних обмежень. Зокрема, зазначено, що запровадження Кабінетом Міністрів України на всій території України карантину не є підставою для обмеження конституційних прав громадян, зокрема права на звернення до суб`єктів владних повноважень, гарантованого статтею 40 Конституції України. Відповідно до положень статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина можуть бути обмежені лише в умовах воєнного або надзвичайного стану із зазначенням строку дії таких обмежень. При цьому обмеження права на звернення заборонено навіть за зазначених умов.
Крім того, у постанові Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №123 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» (з наступними змінами) органам виконавчої влади, іншим державі органам, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності серед іншого рекомендовано забезпечити: визначення часу (не менше двох годин) пріоритетного прийому громадян похилого віку та осіб з інвалідністю; дотримання відстані не менше ніж 1,5 метра між відвідувачами, які очікують дозволу на вхід до приміщень (пункт 26).
Таким чином, серед прийнятих Верховною Радою України законодавчих та Кабінетом Міністрів України підзаконних нормативно-правових актів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби СОVID-19, немає таких, які б обмежували право громадян на звернення суб`єктів владних повноважень на підставі Закону України «Про звернення громадян».
З метою забезпечення ключової мети парламентського контролю Уповноваженого, визначеної у частині першій статті 3 Закону №776 в рамках провадження на підставі статті 101 Конституції України, статей 13, 17, 22 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», статті 28 Закону №393 до Дніпропетровської обласної державної адміністрації та Міністерства юстиції України додатково направлялись відповідні листи щодо порядку забезпечення вимог Закону №393 в період карантинних обмежень з метою реалізації прав позивача у разі його повторного звернення до згаданого Міністерства та адміністрації.
За наданою інформацією у листі від 03.09.2021 Дніпропетровської обласної державної адміністрації встановлено, що 03.09.2021 виконуючим обов`язки керівника апарату облдержадміністрації Полторацькою Н.В. з позивачем проведено особистий прийом у присутності представників юридичного департаменту та департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації із дотриманням правил безпеки та протиепідемічних вимог.
Під час проведення особистого прийому позивачу надані відповіді на питання порушені у його зверненнях, у тому числі щодо реалізації права позивача на особистий прийом.
Щодо забезпечення посадовими особами Міністерства юстиції України прав позивача, визначених положеннями статей 18 та 19 Закону №393, повідомлено, що за інформацією, наданою зазначеним Міністерством, 12.10.2021 відбувся особистий прийом за участі позивача з представниками згаданого Міністерства.
Отже, за сприяння Секретаріату Уповноваженого права позивача, визначені статтею 18 Закону України «Про звернення громадян» поновлені.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Правовідносини в сфері звернення до відповідача врегульовані, зокрема, Конституцією України, Законом України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» від 23.12.1997 №776/97-ВР, Закон №393.
Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання реалізації громадянами вказаних конституційних прав регулює Закон України «Про звернення громадян».
Згідно з ч.1 ст.1 вказаного Закону громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Відповідно до частин 1,9 статті 5 Закону України «Про звернення громадян» звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Звернення про надання безоплатної правової допомоги розглядаються в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про запобігання корупції», «Про виконавче провадження».
Згідно з частинами 1, 2 статті 16 Закону України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
Статтею 18 Закону України «Про звернення громадян» передбачено право громадянина, зокрема, бути присутнім при розгляді заяви чи скарги та особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви.
Зазначені права, відповідно до ст.19 Закону України «Про звернення громадян» забезпечуються обов`язком органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.
Статтею 1 Закону №776 регламентовано, що парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений, який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону №776 сферою застосування Закону є відносини, що виникають при реалізації прав і свобод людини і громадянина між громадянином України, незалежно від місця його перебування, іноземцем чи особою без громадянства, які перебувають на території України, та органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими і службовими особами.
Статтею 28 Закону №393 встановлено, що контроль за дотриманням законодавства про звернення громадян відповідно до своїх повноважень здійснює, зокрема, Уповноважений.
Відповідно до статті 3 Закону №776 метою парламентського контролю, який здійснює Уповноважений, є:
1) захист прав і свобод людини і громадянина, проголошених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами України;
2) додержання та повага до прав і свобод людини і громадянина суб`єктами, зазначеними у статті 2 цього Закону;
3) запобігання порушенням прав і свобод людини і громадянина або сприяння їх поновленню;
4) сприяння приведенню законодавства України про права і свободи людини і громадянина у відповідність з Конституцією України, міжнародними стандартами у цій галузі;
5) поліпшення і подальший розвиток міжнародного співробітництва в галузі захисту прав і свобод людини і громадянина;
6) запобігання будь-яким формам дискримінації щодо реалізації людиною своїх прав і свобод;
7) сприяння правовій інформованості населення та захист конфіденційної інформації про особу.
З вказаного вбачається, що рішення Уповноваженого в будь-якому разі має відповідати меті такого контролю та прийматись в межах компетенції, визначеної статтею другою Закону №776.
Крім того, діяльність Уповноваженого доповнює діяльність інших державних правозахисних та правоохоронних інститутів та не може виходити за межі своєї компетенції.
Відповідно до статті 17 Закону №776 Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону №393.
При розгляді звернення Уповноважений:
1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;
2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому;
3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;
4) відмовляє в розгляді звернення (частина третя статті 17 вказаного Закону №776).
Поняття «дискреція» при розгляді Уповноваженим звернень громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, охоплює його повноваження (права і обов`язки), визначені статтею 13 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» та полягає у врахуванні й оцінці наведених у зверненні обставин та прийнятті Уповноваженим відповідно до частини третьої статті 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» рішення про: відкриття провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина; роз`яснення заходів, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому; направлення звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення; відмову в розгляді звернення.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №Я (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» Уповноважений здійснює свою діяльність незалежно від інших державних органів та посадових осіб.
Діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод.
Відповідач вчиняв дії, які в повній мірі вказують на контроль та спонукання відповідних органів щодо заходів для забезпечення дотримання прав позивача.
Факт невідповідності результату очікуванням позивача не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність.
Про протиправність може свідчити те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи.
Скаргу ОСОБА_1 від 14 червня 2021 року щодо проведення перевірки за викладеними ним фактами та вжиття заходів, які позивач вважав необхідними і які просив виконати, було розглянуто Секретаріатом Уповноваженого у повному обсязі в межах компетенції Уповноваженого відповідно до законів України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» та «Про звернення громадян».
Судом встановлено, що у межах здійснення парламентського контролю та за результатами перевірки Міністерством юстиції України у листі від 19.07.2021, Міністерством охорони здоров`я України у листі від 20.07.2021, Дніпропетровською обласною державною адміністрацією у листі від 16.07.2021, Секретаріатом Кабінету Міністрів України у листі від 16.07.2021, а також Урядовим уповноваженим з прав осіб з інвалідністю у листі від 30.07.2021 повідомлено Секретаріат Уповноваженого про фактичні обставини справи, зазначені позивачем у зверненнях до згаданих вище органів.
Враховуючи вжиття заходів реагування з метою поновлення права позивача на направлення звернення до суб`єктів владних повноважень та отримання відповідей мета парламентського контролю Уповноваженого, визначена у частині першій статті 3 Закону №776 досягнута, підстав для повторного розгляду вказаної скарги не вбачається.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Тобто, суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або наявність інших ущемлень прав та свобод позивача.

Як встановлено судом вище, скаргу позивача було правомірно направлено за належністю до Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України, Секретаріату Кабінету Міністрів України та Дніпропетровської обласної державної адміністрації, оскільки вирішення зазначених питань не належить до компетенції саме Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни, при цьому жодний орган державної влади, у тому числі відповідач не має права впливати або іншим способом втручатись в діяльність інших органів, до компетенції яких належить вирішення питань викладених позивачем у скарзі.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Також, суд зазначає, що надані відповіді по суті порушених у скарзі позивача до державного органу питань є дискрецією відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч.2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи те, що протягом судового розгляду справи відповідач довів правомірність своїх дій та рішень, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник