Справа № 160/26638/21
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

17 січня 2022 р. Справа № 160/26638/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Захарчук-Борисенко Н.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янського району Дніпропетровської області Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

22.12.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янського району Дніпропетровської області Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якій просить:

- визнати незаконною бездіяльність Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (, адреса: 51938, Дніпропетровська обл., м. Кам`нське, вул. Ялтинська, 2) щодо не зняття арешту з усього майна боржника - ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_1 виданого 15 листопада 2019 року органом №1220, дійсний до 15 листопада 2029 року, РНОКПП: НОМЕР_2 ) - при поверненні виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №45880534.

- зобов`язати Південний відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (, адреса: 51938, Дніпропетровська обл., м. Кам`нське, вул.Ялтинська, 2) зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна боржника - ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_1 виданого 15 листопада 2019 року органом №1220, дійсний до 15 листопада 2029 року, РНОКПП: НОМЕР_2 ) - при поверненні виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №45880534.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 позовну залишено без руху надано строк для усунення недоліків. Недоліки усунені вчасно.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач є боржником у виконавчому провадженні № 45880534 з примусового виконання виконавчого листа № 2-865/11 від 28.05.2013 виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 , що на підставі свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 виданого 24.10.2019 року з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Таска Ліски Трубодеталь» боргу в сумі 52461, 15 грн.

Позивач вважає протиправною бездіяльність виконавця у зазначеному виконавчому провадженні щодо не зняття арешту з усього рухомого та нерухомого майна боржника.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця передбачено статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За приписами частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Частиною другою цієї статті передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції

В даному випадку, предметом спору є рішення та дії державного виконавця, які вчинені у межах виконавчого провадження, яке відкрито з метою примусового виконання судового рішення у цивільній справі. При цьому, позивач є стороною виконавчого провадження.

За приписами статті 383 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 Цивільного процесуального кодексу України).

З системного аналізу частин 3-5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» можна дійти висновку, що в разі виявлення порушення порядку накладення арешту встановленого законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Арешт може бути знятий за рішенням суду. Із наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише вразі порушення порядку накладення арешт, в усіх інших випадках виключно на підставі рішення суду.

Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст права, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органи державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Вимоги про звільнення майна з під арешту, що ґрунтується на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) й виникають із цивільних правовідносин. Відповідно до положень статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції (Аналогічні висновки викладено в постанові Великої палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/1247/18).

Окрім цього, Верховний суд констатує, що оскільки, особа є відповідачем у цивільній справі та є боржником у виконавчих провадженнях (за виконавчим листом у цивільній справі) з примусового виконання цього рішення, то справа щодо зняття арешту з майна боржника, який накладено під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні щодо виконання судових рішень, ухвалених у порядку цивільного судочинства, також підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові Великої палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 815/4232/17, від 22.04.2019 року у справі № 757/53656/17-а, у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 643/5597/19

Таким чином, зазначеними нормами передбачена можливість оскарження боржником або стягувачем дій та рішень державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, зокрема ухваленого в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) був відповідачем у цивільній справі № 2/865/11 та, відповідно, є боржником у спірному виконавчому провадженні, суд дійшов висновку, що ця позовна заява не підсудна адміністративному суду, а підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною п`ятою статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається. Частиною шостою цієї статті передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Керуючись статтями 170, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янського району Дніпропетровської області Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (51938, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Ялтинська, 2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі та позовну заяву з усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Роз`яснити позивачу, що дану справу належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

Згідно з частиною другою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко