Справа № 440/4548/21
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 р.Справа № 440/4548/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

представника відповідача Білька В.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.10.2021, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 12.10.21 року по справі № 440/4548/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі - відповідач, ГУНП в Полтавській області), в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 24.02.2021 №106 о/с "По особовому складу" в частині звільнення зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 (через скорочення штатів) майора поліції ОСОБА_1 (0130629), інспектора-криміналіста слідчого відділення Миргородського відділу поліції, 24.02.2021 та поновити його на цій посаді з 24.02.2021, а також стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, до здійснення пропозиції відповідачем усіх наявних вакантних посад з урахуванням критеріїв відповідності професії чи спеціальності, чи роботи, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, не може бути свідченням дотримання процедури звільнення поліцейського з причин скорочення штатів або проведення організаційних заходів. Роботодавець зобов`язаний запропонувати вакансії, що відповідають зазначеним вимогам незалежно від того в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.10.21 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУНП в Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 24.02.2021 №106 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора-криміналіста слідчого відділення Миргородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області 24.02.2021.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора-криміналіста слідчого відділення Миргородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 25.02.2021.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток час вимушеного прогулу за період з 25.02.2021 по 12.10.2021 у розмірі 73 999 (сімдесят три тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 30 коп з відрахуванням обов`язкових платежів.

В іншій частині вимог - позов залишено без задоволення.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора-криміналіста слідчого відділення Миргородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Апелянт вказує, що до спірних правовідносин не може бути застосовано ст. 49-2 КЗпП України, оскільки позивач є поліцейським і у даному випадку підлягає застосуванню ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію". Зауважує, що при звільнення позивача зі служби в поліції, ГУНП у Полтавській області в повній мірі дотримувалось порядку, встановленого спеціальним законом, однак суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин норму КЗпП України.

Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Представник відповідача Білько В.В. у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у скарзі, просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно з якою просить розглядати справу за його відсутності, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Полтавського окружного адміністративного суду- без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача,переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 07.11.2015 проходив службу в органах Національній поліції, у тому числі з 04.02.2020 по 24.02.2021 на посаді інкпектора-криміналіста слідчого відділення Миргородського відділу поліції, що підтверджується послужним списком (а.с. 41-49).

Наказом Національної поліції України від 21.12.2020 №1001 "Про організаційно-штатні зміни в ГУ НП в Полтавській області", уведено в дію з 01.01.2021, затверджено перелік змін у штати Національної поліції, що додається; штати територіальних (відокремлених) підрозділів ГУ НП в Полтавській області, що додаються (а.с. 50-109).

24.12.2020 позивача було ознайомлено з наказом Національної поліції України від 21.12.2020 №1001 про скорочення займаної ним посади та письмово попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції (а.с. 110).

22.02.2021 начальником сектору кадрового забезпечення Миргородського ВП ГУНП майором поліції ОСОБА_2 в присутності інспектора сектору кадрового забезпечення Миргородського ВП ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , інспектора сектору кадрового забезпечення Миргородського ВП ГУНП ОСОБА_4 позивачу запропоновано вакантні посади оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності Лубенського РВП ГУНП, оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Полтавського РУП ГУНП, а також 79 інших рівнозначних посад, від яких ОСОБА_1 відмовився 22.02.2021, що зафіксовано в актах від 22.02.2021 (а.с. 111-114).

22.02.2021 посадовими особами відповідача складено подання про звільнення майора поліції ОСОБА_1 з Національної поліції України у зв`язку із скороченням штатів (а.с. 115).

Наказом ГУНП в Полтавській області від 24.02.2021 №106 о/с "По особовому складу" майора поліції ОСОБА_1 інспектора-криміналіста слідчого відділення Миргородського відділу поліції, 24.02.2021 року звільнено зі служби в поліції за пунктом 4 частини 1 статті 77 (у зв`язку із скороченням штатів) Закону України "Про Національну поліцію" (а.с. 117).

Не погодившись із правомірністю даного наказу в частині звільнення ОСОБА_1 , позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з протиправності наказу від 24.02.2021 №106 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора-криміналіста слідчого відділення Миргородського відділу поліції ГУНП в Полтавській області через те, що приймаючи вищезазначений наказ, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законодавством України, без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням наведеним у пункті 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки регулюється Законом України "Про Національну поліцію" та Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 №3460-IV, та Положенням про організацію службової підготовки працівників Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 січня 2016 року № 50.

Відповідно до приписів статті 68 Закону України "Про Національну поліцію" у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального у письмовій формі попередження у встановлений законом строк.

Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

За змістом пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно зі статтею 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

У силу статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Щодо доводів апелянта про те, що до спірних правовідносин не може бути застосовано ст. 49-2 КЗпП України, оскільки позивач є поліцейським і у даному випадку підлягає застосуванню ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію", колегія суддів зазначає наступне.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Так, нормами спеціального законодавства, а саме статті 68 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що призначення поліцейського, посада якого скорочується, на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції здійснюється за умови можливості його подальшого використання на службі та з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків.

У той же час, нормами загального трудового законодавства, а саме статтею 49-2 КЗпП України врегульовано, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, установі, організації.

Таким чином наведеними нормами врегульовано процедуру призначення поліцейського, посада якого скорочується, на іншу посаду, а також порядок пропонування такої посади.

З огляду на відсутність у Законі України "Про Національну поліцію" спеціальних положень, які регулюють порядок пропонування поліцейському іншої вакантної посади, в даному випадку підлягають застосуванню загальні положення КЗпП України, а тому твердження відповідача про те, що до спірних правовідносин не може бути застосовано ст. 49-2 КЗпП України, оскільки позивач є поліцейським і у даному випадку підлягає застосуванню ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію" є необгунтованими.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 24.07.2019 у справі № 814/2562/16 та постанові КАС ВП від 14.08.2019 року у справі №814/126/17.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.12.2020 позивача попереджено про наступне звільнення.

Проте, одночасно з попередженням про звільнення, у порушення вимог статті 49-2 КЗпП України, позивачу не запропоновано іншу роботу в ГУНП в Полтавській області. Більш того, аж до 22.02.2021 жодних заходів на виконання вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України відповідачем вжито не було, оскільки ОСОБА_1 взагалі не пропонувалися вакантні посади, які були наявні в ГУНП в Полтавській області.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, відповідач фактично не виконав свого обов`язку щодо завчасного повідомлення позивача про наявність відповідних вакантних посад, оскільки лише у такий спосіб можливо забезпечити право особи щодо вільного вибору посади, прийняття рішення про подальше проходження служби в органах Національної поліції та дотримання встановленого статтею 68 Закону України "Про Національну поліцію" строку попередження.

У постанові від 06.05.2020 у справі №487/2191/17 (провадження №61-38337св18) Верховний Суд зазначив, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Разом з тим, при попередженні про звільнення ОСОБА_1 відповідач не здійснив належних заходів щодо пропонування вакантних рівнозначних посад, чим також позбавив можливості з урахуванням часу вибору з більшої кількості вільних посад для подальшого проходження служби позивачем.

Аналіз наведених вище норм права та обставин справи дає суду підстави для висновку про те, що гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються на поліцейських та полягають у тому, що в разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів звільняються не усі поліцейські, а лише ті, посади яких скорочені.

Водночас у випадку перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями, тощо.

При цьому саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів до і після реорганізації.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №814/56/17.

Отже, сама лише трансформація одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження.

Як вбачається з матеріалів справи, Миргородський відділ поліції ГУНП в Полтавській області із загальною кількістю посад 159 одиниць був фактично перетворений у Миргородський районний відділ поліції ГУНП в Полтавській області із загальною кількістю посад 339 одиниць.

Тобто, загальна кількість посад збільшилася.

Однак жодну з посад, що були наявні саме у Миргородському районному відділі поліції ГУНП в Полтавській області відповідач ОСОБА_1 не запропонував.

Натомість, позивачу безпосередньо перед звільненням 22.02.2021 пропонувалися інші посади в інших структурних підрозділах ГУНП в Полтавській області, що знаходяться в інших населених пунктах Полтавської області, аніж Миргородський районний відділ поліції (м. Миргород), у якому до звільнення проходив службу позивач.

Підсумовуючи вищевикладене, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, що приймаючи наказ від 24.02.2021 №106 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора-криміналіста слідчого відділення Миргородського відділу поліції ГУНП в Полтавській області, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законодавством України, без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття, а тому оскаржуваний наказ суд визнає протиправним у зв`язку з чим скасовує його.

За приписами статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Частиною третьої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що день звільнення вважається останнім днем служби.

Отже, день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах із роботодавцем.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки останнім днем роботи ОСОБА_1 є 24.02.2021, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора-криміналіста слідчого відділення Миргородського відділу поліції ГУНП в Полтавській області з 25.02.2021, який є робочим днем (четвер).

У зв`язку з цим підстави для поновлення позивача на посаді з 24.02.2021 відсутні, оскільки це був останній день роботи позивача на посаді, з якої його звільнено спірним наказом.

Згідно з приписами пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (надалі Порядок № 100), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 5 цього Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до приписів пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

За приписами пункту 9 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Отже, при обчисленні середньої заробітної плати поліцейським слід враховувати число календарних днів.

Згідно з довідкою ГУНП в Полтавській області №932/115/29/10/02-2021 від 24.05.2021 розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за грудень 2020 року та січень 2021 року складає загалом 29037,98 грн (а.с. 120).

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 становить 468,35 грн (29037,98 грн (грошове забезпечення за грудень 2020 року та січень 2021 року) / 62 дні (кількість календарних днів у грудні 2020 року та січні 2021 року).

Звідси - середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 25.02.2021 по 12.10.2021 складає 73 999,30 грн (158 робочих днів х 468,35 грн).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ГУНП в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток час вимушеного прогулу у розмірі 73 999,30 грн з відрахуванням обов`язкових платежів, які має здійснити роботодавець із присудженої суми.

Пунктами 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно допустив рішення суду до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим статтею 8 Конституції України та статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд на підставі статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

У пункті 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 року по справі № 440/4548/21 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 по справі № 440/4548/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 03.02.2022 року