Справа № 160/21064/21
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Віхрової В.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
03.11.2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-1), в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку втратою годувальника з виплатою різниці з дня звернення з 17.08.2021 року.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 17.08.2021 року звернулась до відповідача-1 із заявою щодо перерахунку пенсії по втраті годувальника за померлого чоловіка. Рішенням відповідача від 25.08.2021 року позивачу відмовлено через недоцільність переходу на пенсію по втраті годувальника. Позивач не погоджується з таким рішенням та зазначає, що вона, як непрацездатна дружина померлого годувальника, має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Вказане стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч.1 ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
У відзиві відповідач просив залучити в якості другого відповідача до участі у справі Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Ухвалою суду від 16.12.2021 року відповідачу-2 було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Копія ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2021 року вручена представнику відповідача-2 23.12.2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.
В силу ч. 4 ст. 124, ч. 8 ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає відповідача-2 належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.
Відповідачем-2, на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, не було надіслано до суду письмового відзиву на адміністративний позов та не було повідомлено про поважність причин ненадання відзиву.
Відповідно до ч. 6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України.
Позивач є пенсіонером за віком відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 29.06.2016 року.
ОСОБА_1 є дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 16.09.1986 року та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 10.08.2021 року.
17.08.2021 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача-1 із заявою про перерахунок пенсії по втраті годувальника.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянуто заяву позивача за принципом екстериторіальності та прийнято рішення №128/03-18 від 25.08.2021 року №08 про відмову у переведенні на пенсію по втраті годувальника, оскільки переведення є недоцільним.

15.09.2021 року позивач повторно звернулась до відповідача-1 зі зверненням щодо переведення на пенсію по втраті годувальника.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 04.10.2021 року №34674-28841/Я-01/8-0400/21 повідомлено позивача, що страховий стаж годувальника, обчислений за наявними в пенсійній справі документами, станом на 17.08.2021 року, склав 19 років 5 місяців 22 дні. Оскільки у годувальника відсутній стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (27 років), відділом перерахунків пенсій винесене рішення від 25.08.2021 року №8 про відмову в переведенні на пенсію у разі втрати годувальника.

Не погоджуючись з відмовою відповідачів у переведенні на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами статі 5 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 36 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

За змістом пункту 1 частини другої статті 36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані статтею 37 Закону № 1058-IV, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 (справа №523/13150/16-а) вже вирішував питання правильного застосування вищевказаних норм матеріального права щодо обчислення розміру пенсії по втраті годувальника, який за життя не отримував пенсію за віком, а отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». У вищенаведеній постанові викладена правова позиція такого змісту «базовою величиною для визначення розміру пенсії, призначеної у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону № 1058-IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника».

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.07.2019 року у справі № 676/6529/15-а.

Враховуючи викладене, оскільки у даній справі, позивач звернулася за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі № 1058-IV, розмір такої пенсії обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника. Іншого цим Законом не передбачено.

Отже, базовою величиною для визначення розміру пенсії, призначеної у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону №1058 є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 31.01.2019 року у справі №537/553/17 (провадження №К/9901/200/18), від 06.02.2020 року №751/11477/16-а (провадження №К/9901/21971/18).

При цьому суд зауважує, що розрахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника, виходячи з розміру пенсії за віком не суперечить вимогам ч.1 ст.74 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. №1788-ХІІ, оскільки під час обрахунку такої пенсії враховується заробіток годувальника.

Як вказано в оскаржуваному рішенні, страховий стаж годувальника, обчислений за наявними в пенсійній справі документами, станом на 17.08.2021 року, склав 19 років 5 місяців 22 дні. Оскільки у годувальника відсутній стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (27 років), відділом перерахунків пенсій винесене рішення від 25.08.2021 року №8 про відмову в переведенні на пенсію у разі втрати годувальника.

Отже, ОСОБА_2 не набув право на призначення пенсії за віком, а тому відповідачем-2 правомірно відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника. Позивачем не спростовується проведений розрахунок стажу ОСОБА_2 , а ставиться питання стосовно призначення пенсії по втраті годувальника від пенсії ОСОБА_2 за вислугою років, що не передбачено чинним законодавством.

Суд звертає увагу, що згідно пункту 4 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Приписи наведеної правової норми необхідно застосовувати й у даному випадку, оскільки позивач вже отримує пенсію відповідно до Закону № 1058-IV, а тому призначення іншого виду пенсії, передбаченому цим же Законом, в іншому розмірі, за своєю суттю, є тотожним перерахунку пенсійної виплати й, до того ж, внаслідок цього її розмір зміниться у бік зменшення, що, у розумінні вказаних вище законодавчих приписів є неприпустимим і виключає можливість прийняття суб`єктом владних повноважень рішень або вчинення ним дій, які б звужували зміст, обсяг існуючих соціальних гарантій.

Частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вказані правові висновки Верховного Суду стосовно застосування статті 37 Закону № 1058-IV, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача при розгляді заяви позивача.

Доводи позивача, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини першої статті 74 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно яких сім`ям пенсіонерів пенсії в разі втрати годувальника обчислюються з того ж заробітку, з якого обчислювалась пенсія годувальника, на переконання суду є безпідставними, оскільки стосується обчислення розміру пенсії по втраті годувальника із заробітку. Однак, частиною першою статті 37 Закону № 1058-IV чітко встановлено, що базовою величиною для обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника є пенсія за віком.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати розподілу не підлягають, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, будинок 158-Б, м.Запоріжжя, Запорізька обл., 69057, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова