Справа № 200/7169/21
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року справа №200/7169/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Гайдара А.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 р. у справі № 200/7169/21 (головуючий І інстанції Кониченко О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську Донецької області, яке оформлене листом від 21.05.2021 № 583-996/Я-02/8-0531/21, про відмову ОСОБА_1 в обчисленні (перерахунку) та виплаті з 23.09.2020 пенсії за вислугою років без обмеження її максимальним розміром; зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську Донецької області здійснити обчислення (перерахунок) пенсії за вислугою років ОСОБА_1 з 23.09.2020 та виплачувати таку пенсію без обмеження її максимальним розміром; зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську Донецької області здійснити виплату ОСОБА_1 різниці між отриманою та належною до виплати сумами пенсії, починаючи з 23.09.2020.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року відмолено у задоволенні адміністративного позову.

Позивач, не погодившись рішення суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права і просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що передбачені п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від № 911 -VIII та п.п. 1,2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від №1774-УІІІ норми є спеціальними та встановлюють виняток із загального правила щодо обмеження максимального розміру пенсії, встановленого абзацом 6 частини 15 статті 86 Закону України «Про прокуратуру», на яке посилається відповідач в оскаржуваному рішенні, оскільки їх положення встановлюють виключення щодо застосування таких обмежень до певних категорій осіб.

Також, п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774- VIII встановлено, що час дії його положень щодо недопущення обмежень у виплаті визначеним нею особам вже призначеної без обмежень пенсії, почався з 1 січня 201 7 року.

Особливий період в Україні діє з 17 березня 2014 року після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.

З 28.07.2004 по теперішній час позивач безперервно проходить службу на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури України, у тому числі на посадах у військовій прокуратурі, Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил. Зміна назви Військової прокуратури об`єднаних сил на Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил не змінила обсяг реалізації останньою функцій прокуратури, а відповідних прокурорів їх повноважень.

З 04.12 2017 по теперішній час безперервно бере безпосередню участь в антитерористичній операції та у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

З 17.12.2018 має статус учасника бойових дій, що підтверджено посвідченням учасника бойових дій № НОМЕР_1 від 17.12.2018.

На момент звернення за призначенням пенсії та на момент призначення пенсії 23.09 2020 позивач брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, про що у пенсійній справі наявні відповідні документи.

З 11.09.2020 на позивача, як особу, яка перебуває на посаді прокурора Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, також поширюються вимоги п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII та п.п. 1, 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII щодо незастосування обмежень у виплаті пенсії протягом особливого періоду.

Таким чином, пенсія була призначена позивачу з 23.09.2020 як особі, яка являлась учасником бойових дій, проходила військову службу в органах військової прокуратури, під час призначення пенсії та на теперішній час бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

У зв`язку із наведеним обмеження максимального розміру пенсії, які відповідач застосував при виплаті пенсії позивачу, не відповідають чинному законодавству і порушують право позивача на законне пенсійне забезпечення, оскільки недопустимість застосування таких обмежень до відповідача встановлено наведеними вище вимогами п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-УІІІ та п.п. 1, 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Управлінням Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області призначено позивачу пенсію довічно за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697 на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.01.2021 у справі 200/11532/20-а, з 23.09.2020.

Рішенням № 04 від 02.04.2021 Управлінням Пенсійного Фонду України у м. Краматорську Донецької області ОСОБА_1 нараховано пенсію за вислугою років у розмірі 60 % середнього заробітку в сумі 26973,03 гри.

До основного розміру пенсії наведеним рішенням нараховано цільову грошову допомогу учасникам бойових дій згідно зі ст. 1 Закону України «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни» в сумі 40 грн., а також підвищення пенсії учасникам бойових дій згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі 25 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. З урахуванням наведених допомоги та підвищення розмір пенсії нараховано: з 23.09.2020 по 30.11.2020 в сумі 27441,03 грн.; з 01.12.2020 по 30.06.2021 в сумі 27455,28 грн.; з01.072021 по 30.11.2021 в сумі 27476,53 грн.; з з01.12.2021 довічно в сумі 27496,53 грн. Проте, наведеним рішенням відповідача виплату призначеної позивачу пенсії обмежено десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб:з 23.09.2020 по 30.11.2020 в сумі 17120 грн.; з 01.12.2020 по 30.06.2021 в сумі 17690 грн.; з 01.07.2021 по 30. 11.2021 в сумі 18540 грн.; з 01.12.2021 довічно в сумі 19340 грн.

18.05.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення обчислення (перерахунку) призначеної з 23.09.2020 пенсії за вислугою років у порядку та розмірах, визначених ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», із застосуванням п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII та п.п. 1, 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, тобто без обмеження її максимальним розміром.

Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області листом № 583-996/Я-02/8-0531/21 від 21.05.2021 відмолено позивачу в здійсненні перерахунку.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інтонації виходив з того, що норма щодо обмеження максимального розміру пенсії на сьогоднішній день є чинною, неконституційною не визнана, а тому підлягає застосуванню. До спірних правовідносин слід застосовувати положення речення 1 абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону № 1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

На час призначення позивачу пенсії, пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15 грудня 2015 року.

Частиною 1 вказаної статті Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII визначено право прокурора на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення відповідної вислуги років.

Пунктом 15 розділу І Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VIII, який набрав чинності з 25.04.2015 року, частину 15 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" (Відомості Верховної Ради України, 2015 р., № 2-3, ст. 12) викладено в такій редакції:

"15. Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується;

у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З 1 січня 2016 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність".

Зазначена редакція частини 15 статті 86 Закону діяла на час набрання ним сили.

У подальшому вказана норма двічі редагувалась.

Згідно положень абзацу 6 ч. 15 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції Закону України від 02 березня 2015 р. N 213-VIII і Закону України № 911-VIII від 24 грудня 2015 р.), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Дію вказаної норм продовжено до 31 грудня 2017 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII.

Зазначені вище положення Закону не визнавались Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже, є чинними і підлягають виконанню.

Проаналізувавши положення абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, апеляційний суд доходить висновку, що пенсія, призначена відповідно до цього Закону, виплачується в розмірі, що не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Положення вказаної норми є загальними і встановлюють універсальне правило щодо виплати пенсії прокурорам у розмірі, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Відтак, на осіб, яким пенсія призначена відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, поширюються приписи вказаного закону щодо обмеження максимального розміру.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 02.05.2018 (справа №704/87/17), від 03.04.2018 (справа №361/4922/17), від 15.05.2019 (справа №554/4191/17), від 21.11.2019 (справа № 161/14321/16-а), від 21.05.2020 (справа №554/10510/16-а).

Не знайшли свого підтвердження доводи позивача про застосування під час призначення та виплати пенсії положень Законом України від 24.12.2015 №911-VIII та від 06.12.2016 №1774-VIII, оскільки саме Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII із його прийняттям визначав максимальний розмір пенсії.

Також, правила Законів від 24.12.2015 №911-VIII та від 06.12.2016 №1774-VIII передбачали окремі періоди, в які виплата пенсії проводилась у фіксованому розмірі 10740 грн., що не застосовувався під час призначення (перерахунку) пенсії у цій справі.

Суд зазначає, що положення Законів від 02.03.2015 року №213-VIII, від 24.12.2015 року №911-VIII та від 06.12.2016 року №1774-VIII передбачають не застосування протягом особливого періоду обмеження щодо виплати пенсії, передбачені цими Законами, до пенсій, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах, зокрема, органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.

Отже, вказаними законами визначено вичерпний перелік осіб, до яких не застосовуються обмеження щодо максимального розміру виплати пенсії протягом особливого періоду.

Позивач посилається на розповсюдження на нього вищезазначених вимог Законів, оскільки він по теперішній час працює на посадах в органах військової прокуратури та безперервно бере безпосередню участь в антитерористичній операції та проходить службу на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури України, у тому числі на посадах у військовій прокуратурі, Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил.

Суд звертає увагу на те, що зміст вказаних норм стосується саме осіб, які, зокрема, беруть участь в антитерористичних операціях, а не які, як помилково вважає позивач, брали участь в АТО або залучені до складу сил та засобів АТО. Тобто, обмеження щодо виплати пенсії застосовується тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах. Зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі осіб та дату фактичного завершення такої участі.

Як вбачається з копії військового квитка позивач приймав участь в проведенні антитерористичній операції з 04.12.2017 по 30.04.2018, залучений до складу сил та засобів об`єднаних сил з 01.05.2018 по 10.09.2020, що також підтверджується довідкою Військової прокуратури об`єднаних сил від 09.09.2020.

Крім того, витяг з Наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 10.11.20202 № 149/ДСК, витяг із Наказу Командувача об`єднаних сил від 26.11.2020 № 301/дск та довідка Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил від 20.05.2021, підтверджують, що з 11.09.2020 позивача залучено до складу сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.

З огляду на зміст військового квитку та наказів вбачається, що вони свідчать про прибуття позивача до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції з 11.09.2020. Особи з числа включених до таких сил та засобів у подальшому можуть залучатися до проведення Антитерористичної операції. Інформація щодо виконання позивачем завдань керівництва штабу антитерористичної операції, що можуть свідчити про безпосередню участь в АТО, а не лише підтверджувати знаходження на території де проводиться АТО в спірний період відсутня. Докази, які свідчать про виконання позивачем завдання керівництва штабу антитерористичної операції, також відсутні.

Щодо посилання позивача на перебування його на посадах в органах військової прокуратури, суд зазначає наступне.

Переведення на інші посади в органах прокуратури відбувається у порядку, передбаченому розділом V «Порядку зайняття посади прокурора та порядок звільнення прокурора з адміністративної посади» Закону № 1697-VІІ.

Згідно з ч. 4 ст. 27 Закону № 1697-VII у редакції, що діяла до прийняття Закону № 113-ІХ, військовими прокурорами призначалися громадяни з числа офіцерів, які проходять військову службу або перебувають у запасі і мають вищу юридичну освіту, за умови укладення з ними контракту про проходження служби осіб офіцерського складу у військовій прокуратурі.

Військові посади військових прокуратур були передбачені Указом Президента України від 22.09.2014 року №737/2014 «Про перелік посад військових прокурорів і слідчих військових прокуратур та граничних військових звань за цими посадами».

За змістом даного Указу Президента України, військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом № 1697-VІІ і проходять військову службу відповідно до Закону № 2232-ХІІ та інших законодавчих актів України.

Таким чином, військовослужбовці на посадах прокурорів військових прокуратур при здійсненні своїх повноважень керуються положеннями Закону № 1697-VІІ. Водночас призначення та звільнення, а також вирішення інших питань, пов`язаних з проходженням військової служби, у т.ч. соціальних гарантій здійснювалось відповідно до Закону № 2232-ХІІ та інших законодавчих актів, які передбачають гарантії та види забезпечення для осіб офіцерського складу ЗС України.

Відповідно до частини 7 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому Положенням про проходження військової служби у ЗС України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008.

Суд звертає увагу на те, що у зв`язку з припиненням правовідносин, пов`язаних з проходженням військової служби, припиняються і правовідносини із Військовою прокуратурою об`єднаних сил.

Як встановлено судом, на час призначення пенсії позивачу його було звільнено з військової служби, отже припинились і правовідносини із Військовою прокуратурою об`єднаних сил.

Також, 25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України від 19 вересня 2019 року № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113-ІХ), яким запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Законом № 113-ІХ передбачено початок роботи Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур, проведення атестації усіх прокурорів та слідчих органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають вказані посади у Генеральній прокуратурі, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах та переведення їх на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі їх успішного проходження.

Отже, з метою реалізації Законом № 113-ІХ заходів в органах прокуратури, починаючи з жовтня 2019 року відбулися структурні та кадрові зміни.

Після реалізації Законом № 113-ІХ частину 4 статті 27 виключено.

Також, пп.1 п. 21 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом військові прокуратури, прокурори та слідчі військових прокуратур припиняють виконувати свої повноваження у порядку та строки, визначені Генеральним прокурором.

За п.24 взказаного Закону, встановлено, що Додаток "Перелік і територіальна юрисдикція місцевих та військових прокуратур" до Закону України "Про прокуратуру" втрачає чинність із дня початку роботи окружних прокуратур.

Відповідно до наказу Офісу Генерального прокурора № 66 від 5 лютого 2020 року юридичну особу Військову прокуратуру об`єднаних сил перейменовано у Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (на правах обласних прокуратур) без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи.

Військовим прокурорам Центрального, Південного, Західного регіонів та об`єднаних сил розпочати роботу з підготовки до звільнення військовослужбовців військових прокуратур з військової служби з додержанням вимог законодавства у сфері проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Отже, після реалізації Закону № 113-IX від 19.09.2019 органи військової прокуратури не існують.

Як встановлено судом, на час призначення пенсії позивач працював на посаді у Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, а не військової прокуратури, що також спростовує доводи апелянта.

З огляду на встановлені судом обставини справи, вищезазначені норми законодавства, суд вважає, що Управління Пенсійного фонду під час визначення до виплати розміру пенсії позивача діяло правомірно та обґрунтовано.

За таких обставин суд дійшов вірних висновків про відмову у задоволені позовних вимог.

Колегія суддів зазначає у справі «Суханов та Ільченко проти України» (рішення від 26 червня 2014 року, п. 35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися ст. 1 Першого протоколу Конвенції. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 червня 2014 у справі «Великода проти України» Суд розглянув скаргу за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів. Суд дійшов висновку про відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що рішення суду у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в ньому повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, а доводи скарги їх не спростовують.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 р. у справі № 200/7169/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 03 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць