Справа № 200/4933/21
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року справа №200/4933/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєв Е.Г., суддів Геращенка І.В., Компанієць І.Д., секретаря судового засідання Мирошниченко О.Л., за участю представника відповідача Сельська О.З., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 р. у справі № 200/4933/21 (головуючий І інстанції Галатіна О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовними вимогами до Донецької обласної прокуратури (далі відповідач), в якому просив: стягнути вихідну допомогу у сумі 22201, 83 грн. та стягнути середній заробіток за весь час затримки при звільненні по день ухвалення судового рішення.

До позовної заяви подано клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у адміністративній справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без розгляду.

Позивач, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що виникнення трудових відносин між позивачем та прокуратурою Донецької області зумовило виникнення взаємних прав і обов`язків у відповідності до норм Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та інших актів трудового законодавства, зокрема щодо проведення розрахунків у разі звільнення.

Разом з позовною заявою до суду направлено клопотання про звільнення від судового збору та заяву про поновлення порушеного строку звернення до суду, в якому зазначено, що позивач після звільнення з Донецької обласної прокуратури та органів прокуратури був вимушений змінити місце проживання оскільки в м. Маріуполі відсутнє житло і подальше знаходження в даному місті потребувало фінансових затрат та зі зміною міста проживання втратились і соціальні зв`язки які значною мірою впливали на обізнаність порушеного права щодо отримання всіх належних виплат при звільнені та щодо природи виплат які здійснені при звільнені. Також, за час проживання за місцем реєстрації (м. Чернігів) позивач знаходився на стаціонарному лікуванні (гіпертонічний криз) виписки з листків про тимчасову непрацездатність. Лише після поновлення за рішенням суду до Донецької обласної прокуратури та відновлення соціальних зав`язків позивачу стало відомо про не виплачені всі кошти при звільненні.

Позивач в березні місяці 2021 року звернувся з письмовим запитом до Донецької обласної прокуратури про надання йому інформації які кошти були виплачені при звільненні.

Згідно листа Відповідача № 27-334 (вих 21) від 22.03.2021 у зв`язку із звільненням проведено розрахунок щодо виплат по заробітній платі (нараховано та виплаченою відпускні за травень 2020 року, проведено розрахунки з відшкодування не використаних днів щорічної відпустки). Інші виплати наказом № 397к від 04.05.2020 не передбачено. Відповідач не ознайомлював про виплачені кошти і про те які саме платежі входили до цих виплат.

Апелянт наголошує, що в заяві про поновлення строку і в позові зауважував, що про факт не виплати вихідної допомоги дізнався 22.03.2021, після звернення із запитом до відповідача.

Заява про поновлення строку звернення до суду подано разом з позовною заявою, тобто про такий факт суддя знав на підготовчому судовому засіданні. Також на підготовчому судовому засіданні суддя запитання або уточнення щодо підстав пропущення строку які зазначені в заяві не перевіряла.

Викладене свідчить про те, що на підготовчому судовому засідання суд погодився з заявою про поновлення строку та закінчив підготовче судове засідання і перейшов до розгляду позовного провадження по суті. Під час підготовчого судового засідання відповідач звертав увагу головуючого на пропущення строку, після чого позивачем надано пояснення, проте суддя закінчив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Позивач у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 2 статті 122 КАС).

Відповідно до частини 3 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 КАС України).

Зі змісту наведених норм слідує, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач подав заяву про продовження пропущеного місячного строку на звернення до суду, але суд не встановив обставин поважності такого пропуску, які би зумовлені поважними причинами, що згідно з вимогами ч. 3ст. 123 КАС України зобов`язує суд залишити позовну заяву без розгляду.

Разом з цим, за приписами ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

Суд зазначає, що застосування ч. 3 ст. 123 КАС України вимагає дотримання одночасно двох умов: виявлення факту пропуску строку після відкриття провадження у справі, та відсутність клопотання позивача про поновлення такого строку або неповажність причин для поновлення строку, вказаних у клопотанні.

Натомість, у цій справі позивачем було вказано на пропуск ним строку для звернення до суду у тексті позовної заяви. Також, з матеріалів справи вбачається, що до суду першої інстанції у день подачі позову подано заяву позивача про поновлення строку для звернення до адміністративного суду. При цьому в ухвалі про відкриття позовного провадження судом першої інстанції не викладено висновків про поважність причин пропуску.

Суд зауважує, що виходячи з приписів ч. 1 ст. 123 КАС України, суд першої інстанції мав надати оцінку зазначеним у клопотанні про поновлення строку причинам пропуску строку, зробити висновок щодо їх поважності, а також, у випадку визнання таких причин неповажними, надати можливість позивачу вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд звертає також увагу на те, що ухвала про відкриття провадження у справі взагалі не містить оцінки доводів заяви позивача про поновлення строку для звернення до адміністративного суду. Фактично судом першої інстанції було поновлено позивачу строк для звернення до адміністративного суду без зазначення про це в резолютивній частині ухвали та без визнання поважними причин пропуску такого строку, що свідчить про недотримання судом першої інстанції вимог ч. 6 ст. 121 та п. 3 ч. 1 ст. 248 КАС України. Суд наголошує, що при встановленні можливості визнання поважними причин пропуску строку суд має встановити дійсні обставини, що зумовили таку ситуацію, та належним чином мотивувати своє рішення.

Отже, посилання суду першої інстанції на частину 3 статті 123 КАС України є помилковим, оскільки факт пропуску процесуального строку мав бути відомий суду ще до відкриття провадження у справі, чого не було враховано судом першої інстанції.

За змістом ч. 4 ст. 123 КАС України, суд залишає позовну заяву без розгляду у разі, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними. Тобто, зазначена правова норма зобов`язує суд запропонувати позивачу вказати інші підстави пропуску строку звернення до суду після того, як суд дійде висновку про передчасність висновку щодо поважності причин пропуску строку, вказаних позивачем у первісній заяві про поновлення строку для звернення до суду.

Отже, з`ясувавши після відкриття провадження у справі, що причини, зазначені у клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду, не є поважними, суду першої інстанції належало застосувати положення саме ч. 4 ст. 123 КАС України та надати позивачу можливість повідомити про інші причини пропуску строку звернення до суду, оцінивши їх на предмет поважності. Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув.

Суд вважає, що застосувавши положення ч. 3 ст. 123 КАС України, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у поновленні строку звернення до суду, не запропонувавши позивачу вказати інші причини пропуску строку звернення до суду та не надавши їм оцінку на предмет поважності.

Суду вважає, що розглядаючи адміністративну справу суд допустив порушення норм процесуального права, не повною мірою дослідивши всі обставини справи при ухваленні судових рішень.

Зважаючи на викладене, судом першої інстанції застосовано до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 123 КАС України, які не підлягали застосуванню, що в силу вимог КАС України є порушенням норм процесуального права.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2021 року у справа № 360/2201/19.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята передчасно, а отже підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 310, 315, 317, 321, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 р. у справі № 200/4933/21 - скасувати.

Справу направити до Донецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.

Повне судове рішення складено та підписано 02 лютого 2022 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.В. Геращенко

І.Д. Компанієць