Справа № 160/12478/21
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до 1-Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, 2- Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, б.26, ЄДРПОУ-21910427) призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 10 років у відповідності із Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 07.04.2021 р.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що має необхідний стаж та документи, що його підтверджують для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проте відповідачем безпідставно відмовлено у призначенні пенсії.
Частиною 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
У відповідності до ч.1ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
31.08.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву.
Відповідач просить відмовити у задоволенні позову виходячи з того, що основним документом, що визначає виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безпосередньо в зоні відчуження являється довідка форми 122, яка видається на підставі первинних документів лише тими підприємствами, установами, організаціями, в складі яких працівник безпосередньо виконував роботи по ліквідації наслідків аварії. Уніфікована форма довідки затверджена Постановою Державного комітету СРСР по праці і соціальним питанням від 09.03.1988 №122.
Заперечуючи проти стягнення судових витрат з оплати професійної правничої допомоги у сумі 7200,00 грн. відповідач посилаючись на ч. 4 ст. 134 КАС України вказав, що позивачем не надано відповідних тарифів/прайс-листа, на підставі якого здійснено розрахунок наданої правової допомоги у вказаному розмірі. Окрім того, квитанція до прибуткового касового ордера №47 від 31.07.2021 оформлена не належним чином, не міститься печатки адвоката ОСОБА_2 . Самого прибуткового касового ордера №7 до позовної заяви не надано.
08.11.2021 електронною поштою до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Відповідач-2 також підтвердив, що оскільки позивачем на підтвердження факту евакуації з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році не надано документів, у пенсійного органу не було законних підстав для зниження пенсійного віку на 10 років.
Відповідач вважає, що судові витрати з оплати професійної правничої допомоги у розмірі 7200,00 грн. є значно завищеними та не співмірними з обсягом проведеної роботи представником позивача, а тому не підлягають задоволенню.
Крім того, відповідач вказує, що вимога призначити пенсію є формою втручання у повноваження органів Пенсійного фонду. Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку, призначення, перерахунку та виплати пенсій громадянам.
Позивач 11.11.2021 надав до суду відповідь на відзив відповідача-2.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію, позивач вважає, що жодного втручання в даному випадку зі сторони суду не відбувається, так як суд при здійсненні своєї діяльності виходить з принципів верховенства права та рівності сторін перед Законом та самим судом. У випадку встановлення судом порушення законних прав та інтересів позивача, рішенням у справі суд може поновити порушене право шляхом визнання рішення відповідача протиправним, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії.
22.11.2021 від відповідача-2 електронною поштою до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли заперечення на відповідь позивача.
Відповідач звертає увагу на те, що при зверненні особи, яка має статус евакуйованої із зони відчуження, до органу Пенсійного фонду України за призначенням пенсії за віком із застосуванням норм ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» така особа повинна надати відповідне посвідчення, яке підтверджує наявність у неї статусу евакуйованої із зони відчуження, а також документи, якими підтверджується населений пункт зони відчуження, з якого було здійснено евакуацію даної особи.
Крім того, відповідач стосовно витрачених адвокатом 3 годин на підготовку позовної заяви (об`ємом 7 сторінок, з яких мотивування по суті вимог займає 4 сторінки), витраченої 1 години на надання правової консультації, та здійснення правового аналізу 2 години, вартість яких визначена у розмірі 7200 грн. (з розрахунку 1200 грн/год.) вважає, що зазначений розрахунок грн. за годину за витрачений час є значно завищеним.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив наступне.
Позивач- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином евакуйованим у 1986 році із зони відчуження, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (категорії 2) від 26.04.1993 року.
01.07.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`зкове державне пенсійне страхування» на 10 років відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відмова обґрунтована посиланням на те, що заявником не надані документи в підтвердження евакуації з 10-километрової зони відчуження у 1986 році.
Відмова мотивована тим, що згідно наданих позивачем документів загальний стаж роботи на дату звернення становить 17 років 10 місяців 26 днів. Довідка форми 122, згідно вимог ст. 55 Закону відсутня. Отже право на призначення пенсії відсутнє.
Вважаючи рішення Пенсійного фонду протиправним, ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).
Частиною 1 ст. 26 Закону №1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначені Законом України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Закон №796-ХІІ).
В ст. 11 Закону №796-ХІІ визначений перелік осіб, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи
До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема,
1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов`язкового) і гарантованого добровільного відселення (п. 1)
Відповідно до положень п. 2 ст. 14 Закону №796-ХІІ до 2 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи для встановлення пільг і компенсацій віднесені, зокрема, евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття).
Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені в ст. 55 Закону № 796-XII.
Так, абзацом першим частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Відповідно до абзацу 2 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які евакуйовані 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році мають право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 10 років.
Законом України від 27.02.1991 №791-ХІІ «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Закон №791-ХІІ) визначено території, що зазнали такого забруднення.
За ст. 2 Закону №791-ХІІ територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони; зона відчуження це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році.
Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106, якою затверджено перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи (додаток №1), м. Прип`ять Київської області віднесено до зони відчуження.
Посвідчення позивача від 26..04.1993 було видано за зразком затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 18.06.1991 №44.
Визнана такою, що втратила чинність, постанову Кабінету Міністрів УРСР від 18 червня 1991 р. N 44 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 р. N 501 «Про Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
На час видачі позивачу посвідчення діяв Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 р. N 501 (в редакції від 25.03.1993).
Пунктом 2 постанови дозволено використовувати для видачі громадянам уже виготовлені бланки посвідчень (без вкладишів до них) за зразками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів УРСР від 18 червня 1991 р. N44 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Відповідно до ч. 3 п. 10 Порядку №501 видача посвідчень провадиться: потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження і особам, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення Уряду про відселення, - на підставі довідки, виданої Київським чи Житомирським облвиконкомом (додаток N 3 або 4).
Дана довідка була підставою для видачі позивачу посвідчення громадянина евакуйованого у 1986 році із зони відчуження.
За ч. 2 п. 13 Порядку №501 спірні питання визначення статусу громадян, які евакуйовані із зони відчуження в 1986 році, розглядаються відповідними комісіями Київської і Житомирської обласних державних адміністрацій на підставі довідок та інших документів, що засвідчують факт перебування в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження, виданих державними установами й організаціями.
Таким чином, повноваження щодо встановлення особі статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження належить відповідній обласній державній адміністрації за місцем проживання особи. Водночас, у випадку необхідності вирішення спірних питань щодо наявності чи відсутності у особи права на встановлення їй статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження, розгляд таких питань здійснюється відповідними комісіями Київської і Житомирської облдержадміністрацій. Саме ці комісії розглядають видані місцевими органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування довідки та інші документи, що засвідчують факт перебування в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження, та на їх підставі встановлюють чи дійсно особу у 1986 році було евакуйовано із населеного пункту, що відноситься до зони відчуження та, відповідно, й вирішує чи має особа право на встановлення їй статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження.
В подальшому посвідчення позивача 25.10. 1997 було перереєстровано, про що свідчить на ньому штамп «перереєстровано».
На час перереєстрації посвідчення діяв Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. N 51, який містив аналогічні положення отримання посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження.
Отже, наявність у позивача посвідчення громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження 2 категорії серії НОМЕР_2 від 16.04.1993, виданого на підставі довідки Київського обласного виконавчого комітету, вже надає йому право на користування пільгами, визначеними Законом № 796-XII, в тому числі і правом на зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком.
Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.
Як зазначив Європейський суд у справі van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.
Дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії", пункт 74).
Суд вважає, що витребування відповідачем-2 додаткових документів про евакуацію з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році мало сенс на стадії встановлення або підтвердження статусу позивачу громадянина, евакуйованого із зони відчуження.
Оскільки позивач вже має статус громадянина , евакуйованого із зони відчуження у 1986 році категорії 2, витребування відповідачем у нього додаткових довідок на підтвердження цього статусу є безпідставним.
Слід також зауважити, що на момент звернення позивача із заявою до Пенсійного фонду посвідчення позивача не було вилучено в законному порядку, воно є дійсним і його дійсність не заперечується відповідачами, що свідчить про те, що позивачем було надано документи, які підтверджують його право на отримання пільг, передбачених Законом №796, у тому числі пенсії зі зменшенням пенсійного віку.
На час звернення позивача із заявою йому виповнилось 50 років, а його стаж складав 29 років 03 місяці 16 днів, що є достатнім для призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і спеціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якою врегульовано питання строків призначення (перерахунку) та виплати пенсії, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Враховуючи право позивача на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ і враховуючи дату народження , пенсія повинна бути призначена ОСОБА_1 з дня що настає за днем досягнення пенсійного віку.
В позовній заяві позивач також просив стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 7200,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).
Частиною 2 статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до частин 1- 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Приписами частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частинами 5, 6 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
19.07.2021 між ОСОБА_1 (Клієнт) і ОСОБА_2 (Адвокат) укладено договір про надання правової допомоги №47, предметом якого є забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів Клієнта у Дніпропетровському окружному адміністративному суді з приводу оскарження рішення про відмову у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. Надання Клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності у будь-якому статусі. Складення заяв, скарг, заперечень, відзивів, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Відповідно до п. 3.2. договору гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами перед підписанням цього договору. Вартість однієї години надання послуг за договором 20% від розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на дату надання послуг. Під час визначення розміру гонорару сторони враховують складність справи, кваліфікацію і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші суттєві доручення.
Пунктом 3.5. договору передбачено, що факт наданих послуг (за окремий період часу або за весь період надання послуг) підтверджується актом виконаних робіт (наданих послуг), який повинен бути підписаний сторонами договору. Сплата гонорару у такому випадку здійснюється Клієнтом впродовж трьох календарних днів від дня підписання акту.
Гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок Адвоката. У разі проведення розрахунку готівкою Адвокат видає довідку або прибутковий ордер (п. 3.8. договору).
21.07.2021 сторонами вказаного договору складено і підписано акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору. Цим актом сторони засвідчили факт прийому Клієнтом роботи (наданих послуг) пов`язаних зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів та інших дій на виконання умов договору, виконаний адвокатом відповідно до умов зазначеного договору, а саме:
1) надання правової консультації позивачу 19.07.2021 для захисту його законних прав та інтересів за фактом прийняття рішення відповідачем про відмову у призначенні пенсії 1 година;
2) здійснення на вимогу позивача правового аналізу оскаржуваного рішення відповідача, пошук та аналіз судової практики зі спірних правовідносин, вироблення стратегії захисту порушених прав позивача та надання рекомендацій позивачу з метою захисту його законних прав та інтересів 20.07.2021 2 години;
3) складання 21.07.2021 на вимогу позивача в його інтересах позовної заяви до адміністративного суду з предмету спору 3 години.
Визначено, що загальна сума гонорару, які клієнт повинен сплатити адвокату відповідно до розділу 3 договору становить 7200 грн. (20% мінімальної заробітної плати на дату на дання послуг (1200 грн. х 6 годин).
Оплата позивачем наданих адвокатом послуг правової допомоги за договором підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордер №47 від 21.07.2021.
Заперечуючи суму заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу відповідачі вказали, що вона є значно завищеною і неспівмірною з обсягом робіт проведених представником позивача. Позивачем не надано документального підтвердження таких витрат, їх розрахунку.
Враховуючи, що спір належить до категорії незначної складності, не потребує дослідження великої кількості доказів, та високого рівня кваліфікації адвоката, суд погоджується з відповідачами, що визначена представником позивача сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду справи не є належним чином обґрунтованою та є завищеною.
За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).
З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» і такий ним не сплачувався, про понесення будь-яких інших судових витрат позивач не заявляв.
Керуючись, ст.ст. 139, 241 - 246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона