Справа № 160/1721/21
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2021 року Справа № 160/1721/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:
- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач) щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника - померлого чоловіка ОСОБА_2 ;
- зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника померлого чоловіка ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернулась до відповідача із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до пункту 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач не визнав право позивачки на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, чим на думку останньої порушив її законні права.
Ухвалою суду від 08.02.2021р. позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
На виконання ухвали суду, позивачем усунуті виявлені недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 05.04.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого заперечує проти заявлених позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з наступних підстав. Законодавець чітко визначив коло осіб, на яких поширюється стаття 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Разом з тим, пунктом 2.3 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника крім іншого, необхідно надати довідку уповноважених органів з місця проживання (реєстрації) про перебування на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від померлого годувальника допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування. На момент звернення позивачки до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про переведення її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, факт перебування на утриманні померлого годувальника не було підтверджено відповідними документами.
19.05.2021р. позивачем подано відповідь на відзив, яка за своїм змістом підтверджує обґрунтування позову.
Згідно з нормами ч.3 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 04.08.2020 перебуває на обліку в Першотравенському об`єднаному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як отримувач пенсії за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 .
З 07.03.1981 позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим 07.03.1981 Дзержинським відділом РАЦС міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №247.
Відповідно до довідки ВКК №719 (без дати видачі), ОСОБА_2 перебував на диспансерному обліку у «КЗ «ЦПМСД м. Першотравенська» з діагнозом: пухлина головного мозку СПО (30.05.14), виділення пухлини СПО (03.03.15), видалення рубцевої тканини та пухлини. Рецидив пухлини. Лівосторонній геміпарез, геміанестезія, геміанопсія. Астенічний синдром, лікварно-гіпертезійний синдром. Потребує стороннього догляду.
Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_3 , виданої 04.06.1980 на ім`я ОСОБА_1 , з 14.07.2003 по 08.06.2015 позивачка працювала у Першотравенському міському житлово-комунальному підприємстві на посаді маляра ІІІ розряду.
Наказом від 05.06.2015 №132 К ОСОБА_1 т.№ 958, була звільнена 08.06.2015 з посади штукатура 4 розряду, дільниці «Вивезення твердих побутових відходів та благоустрою» за власним бажанням 08.06.2015, у зв`язку з доглядом за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку згідно ст.38 КЗпП України. Підства: особова заява, довідка №719 видана КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Першотравенська».
ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 01.09.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Першотравенського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №290.
Відповідно до Акту № 653, виданого 11.12.2020 Приватним підприємством «Комунальщик-1», ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 та вели спільне господарство.
Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 9415 від 11.12.2020 підтверджується, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (дочка), ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 (онука); ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 (чоловік), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З 14.09.2015 позивачка працює на посаді штукатура 4 розряду дільниці вивезення твердих побутових відходів та благоустрою Першотравенського міського житлово-комунального підприємства (запис в трудовій книжці № 8).
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків №9921 від 18.12.2020, сума заробітної плати позивачки за період з ІІІ кварталу 2015 року по І квартал 2020 року з основного місця роботи- Першотравенського міського житлово-комунального підприємства становить 207'611,21 грн. Також у І кварталі 2020 року позивачкою було отримано соціальні виплати з Першотравенського УПСЗН в розмірі 857,55 грн.
Згідно форми ОК-5 індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 , вбачається, що остання за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 року мала дохід у розмірі 14'994,97 грн.
04.08.2020 позивачка звернулась з заявою до Першотравенського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до пункту 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до листа відділу з питань перерахунків пенсії №15 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника у зв`язку з тим, що останньою не було надано документів, які б підтверджували наявність у неї інвалідності на момент смерті чоловіка, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 або втрати джерела засобів до існування.
17.09.2020 позивачка звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту перебування на утриманні свого чоловіка. Рішенням суду від 29.10.2020 по справі №186/1208/20 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено. Відмова суду у задоволенні позову обґрунтована тим, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі докази про доходи ОСОБА_2 на день його смерті, а тому суд не може встановити факт знаходження заявниці на повному утриманні померлого чоловіка та одержання від нього допомоги, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.
На звернення позивачки до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 13.11.2020 щодо надання довідки про розмір пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 отримано лист з відмовою. Зокрема зазначається про відсутність законних підстав для надання вказаної інформації у відповідності до Закону України «Про інформацію» та ст.7 Закону України «Про поховання та похоронну справу» якими передбачено, що держава гарантує конфіденційність інформації про померлого.
Листом Першотравенського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетроській області від 18.11.2020 №25.1-06/3072 позивачку повідомлено про те, що інформація стосовно розміру страхових виплат потерпілого ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про інформацію» є конфіденційною. Дана інформація буде надана на запит суду.
Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернулась з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Пенсійні правовідносини є одним із видів суспільних відносин і особливою формою здійснення права на пенсію. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 85 у поєднанні із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, заходи регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства.
Базовим (рамковим) нормативно-правовим актом, який визначає принципи, засади й механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку та виплати пенсії, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №1058-IV). Відповідно до статті 5 вказаного Закону №1058-IV він регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим законом, або в частині, що не суперечить йому.
Згідно з частиною другою статті 5 Закону №1058-IV виключно цим законом визначаються, зокрема, коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Відповідно до частини третьої статті 4 Закону №1058-IV види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.
За пунктом 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно із положеннями абзацу двадцять другого статті першої Закону № 1058-IV як пенсії розуміють щомісячні регулярні пенсійні грошові виплати, які отримують фізичні особи (або члени сім`ї) від держави та спеціальних фондів після досягнення пенсійного віку, в разі інвалідності чи втрати годувальника.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 9 Закону №1058-IV одним із видів пенсійних виплат є пенсія у зв`язку із втратою годувальника.
Частиною першою статті 36 цього Закону встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Згідно з частиною другою статті 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються:
1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;
2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років <…>.
3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.
Згідно з частиною третьою статті 36 Закону №1058-IVдо членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:
1) були на повному утриманні померлого годувальника;
2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 дійсно був чоловіком позивачки і на момент його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) вони проживали разом та вели спільне господарство. 08.06.2015 позивачка звільнена з роботи за власним бажанням у зв`язку з важкою хворобою чоловіка, який потребував постійного стороннього догляду. Отже, на день смерті чоловіка позивачка не працювала і знаходилася на повному утриманні чоловіка, дохід якого був основним джерелом існування їхньої родини. Після смерті чоловіка позивачка з 14.09.2015 працює на посаді штукатура 4 розряду дільниці вивезення твердих побутових відходів та благоустрою Першотравенського міського житлово-комунального підприємства. З 04.08.2020 перебуває на обліку в Першотравенському об`єднаному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як отримувач пенсії за віком.
На звернення позивачки до Першотравенського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до пункту 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» їй відмовлено через відсутність документів, які б підтверджували наявність у неї інвалідності на момент смерті чоловіка, а саме: 30.08.2015 або втрати джерела засобів до існування.
У відповідності до пункту 2.11 Порядку за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації) або довідки органів місцевого самоврядування: для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника - довідка про перебування на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від померлого годувальника допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування, або про спільне проживання з годувальником на момент його смерті. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.
Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 8 постанови від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" Пленуму Верховного Суду України, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами статті 62 ЦПК України.
Частиною 2 статті 256 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, крім тих, що передбачені частиною 1 зазначеної статті, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.
Згідно статті 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 29.10.2020 по справі №186/1208/20 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 щодо встановлення факту знаходження її на утриманні померлого чоловіка необхідного для встановлення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника відмовлено через відсутність в матеріалах справи належних, допустимих доказів про доходи ОСОБА_2 на день його смерті.

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Така ж позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі №520/6518/17.

Суд, оцінюючи інформацію, яка міститься у довідці з місця проживання, приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Під час розгляду вказаної справи, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v.the Republic of Moldova and Russia", "Ilacu and Others v. Moldova and Russia"), де грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

За таких обставин, зважаючи на те, що ключовою умовою для призначення пенсії у разі втрати годувальника є встановлення факту перебування на утриманні у померлого годувальника, беручи до уваги, що позивачем не надано довідки уповноважених органів з місця проживання про перебування на утриманні померлого годувальника, як і не надано рішення суду про перебування на його утриманні, суд дійшов висновку про правомірність відмови пенсійного органу у призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1, частини 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1, частини 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідач у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (частина 2 статті 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частина 1 статті 77 КАС України).

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова