Справа № 360/1485/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року справа №360/1485/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Гайдара А.В., Сіваченка І.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі №360/1485/21 (головуючий І інстанції Петросян К.Є.) за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 18.03.2021 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельник Ю.А. у виконавчому провадженні № 64328338 при примусовому виконанні виконавчого напису № 62609, виданого 05.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 35267,53 грн, витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 669,00 грн та основну винагороду приватного виконавця у розмірі 3526,75 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельник Ю.А. прийнято до виконання виконавчий напис нотаріуса не за місцем його проживання, перебування, як боржника, чим порушено вимоги статті 24 Закону України "Про виконавче провадження".

Позивач до прийняття виконавчого напису від 05.10.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. та відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем від 18.03.2021 здійснює трудову діяльність та отримує дохід у м. Сєвєродонецьку Луганської області з квітня 2019 року.

Оскільки місце проживання та місце роботи позивача, а також майно не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Мельник Ю.А. здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, виконавчий документ у виконавчому провадженні № 64328338 прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельник Юрія Анатолійовича від 18.03.2021 ВП № 64328338 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Вирішено питання про розподіл судових витрат по справі.

Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

За приписами ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Частиною 1 ст. 24 вказаного Закону визначено, що право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Частинами 2, 4 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. З Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів - виконавчі написи нотаріусів.

Отже, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність, та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження.

19.01.2021 ТОВ «Фінансова Компанія «Аланд» звернулося до приватного виконавця із заявою № 20104959 від 22.01.2021 про примусове виконання рішення, в якій просили відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 62609 від 05.10.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з боржника-позивача коштів у розмірі 35 267,53 гривень.

При цьому, у виконавчому написі № 62609 від 05.10.2020, виданому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вказано місце проживання боржника - АДРЕСА_1 .

Тобто, виконавчим документом встановлено, що місце проживання боржника - позивача знаходиться в межах виконавчого округу міста Києва.

Крім того, в заяві про примусове виконання рішення стягувачем також зазначена інформація, що вказана у виконавчому написі, а саме, що місцем проживання боржника - позивача є м. Київ.

Зазначення у виконавчому написі № 62609 від 05.10.2020, виданому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., серед іншого, місце проживання чи перебування фізичної особи - боржника відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» є обов`язковою вимогою до виконавчого документа.

Оскільки до відповідача надійшов виконавчий документ - виконавчий напис, в якому зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22.05.2018 місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8-10).

Згідно свідоцтва про шлюб 18.02.2014 зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини - ОСОБА_1 (а.с.11).

Згідно з інформаційною довідкою з Єдиного реєстру приватних виконавців України від 24.03.2021 № 0324 Мельник Юрій Анатолійович є приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва, посвідчення приватного виконавця від 05.03.2020 № 0469, офіс приватного виконавця: 02094, місто Київ, вулиця Поправки Юрія, 6, офіс 16 (а.с.20).

19.01.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» звернулося до приватного виконавця Мельник Ю.А. із заявою № 20104959 від 22.01.2021 (вх. № 2158 від 29.01.2021) про примусове виконання рішення, в якій просили відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 62609 від 05.10.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів у розмірі 35 267,53 грн (а.с.38, 41)

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельник Ю.А. від 01.02.2021 відкрито виконавче провадження № 64328338 з примусового виконання виконавчого напису № 62609 від 05.10.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в сумі 35267,53 грн. Одночасно постановою від 01.02.2021 ВП № 64328338 стягнуто з боржника основну винагороду в сумі 3526,75 грн та витрати виконавчого провадження (а.с.45-49).

В постанові про відкриття виконавчого провадження від 01.02.2021 ВП № 64328338 вказано такі адреси боржника: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 (а.с.45-46)

Постановою приватного виконавця від 18.03.2021 ВП № 64328338 про зміну (доповнення) реєстраційних даних, з урахуванням зміни прізвища боржника внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме: замість прізвища: ОСОБА_1 зазначено прізвище: ОСОБА_1 (а.с.55-56).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельник Ю.А. від 18.03.2021 ВП № 64328338 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід в КП «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» (93412, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, просп. Косионавтів, буд. 9А) (а.с.12-13, 57).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачем вчинено виконавчі дії не за місцем проживання, перебування, роботи або місцезнаходженням майна боржника, а тому спірна постанова прийнята відповідачем не на підставі та не у спосіб, визначений законом.

Джерела права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вимоги до виконавчого документа, зокрема, у виконавчому документі зазначаються адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім винятків, установлених цією частиною.

Згідно частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На підставі частини п`ятої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Частинами першою та другою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Згідно частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Статтею 3 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

За змістом частини першої статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Статтею 16 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин першої, другої і шостої статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

За визначеннями, поданими у статті 3 Закону України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місцем проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

На підставі частини першої статті 4 Закону України від 20.11.2012 № 5942-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Як визначено пунктом 14 частини першої статті 7 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» до Реєстру вноситься додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).

Оцінка суду.

Спірним питанням у цій справі є застосування положень статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» в контексті визначення місця проживання боржника, а також питання наявності у приватного виконавця обов`язку перевіряти перед відкриттям виконавчого провадження відомості у виконавчому документі стосовно місця проживання боржника.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2021 року зупинено апеляційне провадження у справі №360/1485/21 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича, третя особа - ТОВ "Фінансова компанія "Аланд" про визнання протиправною та скасування постанови до набрання законної сили рішенням палати Верховного Суду у справі № 380/9335/20 на підставі п.5 ч.2 ст.236 КАС України, оскільки в даній справі підлягає правовому аналізу можливість приватного виконавця відкривати виконавче провадження за умови визначення двох різних адрес у виконавчому написі, місце реєстрації боржника, в якому не є територіальним округом приватного виконавця.

Так, 31.03.2021 Верховним Судом ухвалено постанову у справі № 380/7750/20, спірні правовідносини якої є подібними до тих, які є предметом в цій справі.

У вказаній постанові Верховний Суд висловив правову позицію, відповідно до якої сама лише вказівка на місце проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою.

За обставинами справи №380/7750/20 визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон України «Про виконавче провадження» пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ приватного виконавця.

15.07.2021 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду розглянув справу № 380/9335/20, спірні правовідносини якої також є подібними до тих, які є предметом в цій справі.

За наслідками розгляду справи № 380/9335/20 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову від 15.07.2021, у якій дійшов висновку про правильність висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 31.03.2021 у справі № 380/7750/20 та не вбачав підстав для відступлення від вказаної правової позиції.

Верховний Суд у справі № 380/9335/20 дійшов висновку, що аналіз положень статей 9, 18 Закону України «Про виконавче провадження», статті 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а також положення Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», свідчить, що виконавець має реальну можливість перевірити місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. Такі дії відповідатимуть вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, яких приватний виконавець має дотримуватись.

Також Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність прямого обов`язку приватного виконавця перевіряти адресу проживання боржника не спростовує необхідності дотримання ним принципів верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, які визначені частиною першою статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та кореспондуються з положеннями частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, на відповідність яким суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень.

В іншому випадку, нез`ясування адреси проживання боржника може мати наслідком порушення прав боржника, що виражатиметься у штучному створенні перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо).

Верховний Суд наголосив, що відсутність прямої вказівки в Законі України «Про виконавче провадження» на обов`язок виконавця перевіряти місце проживання боржника не повинна слугувати інструментом ймовірних порушень прав боржника з боку виконавця - суб`єкта владних повноважень.

Виходячи із системного аналізу пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» в сукупності з іншими положеннями цього Закону, Верховний Суд констатував, що надання триденного терміну для вирішення питання щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання спрямоване саме на необхідність перевірки органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, зокрема і відповідності зареєстрованого місця проживання боржника - фізичної особи адресі боржника, вказаної у виконавчому документі, і належності такого зареєстрованого місця проживання виконавчому округу, на який поширюються повноваження приватного виконавця.

На підставі частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суд.

Матеріали справи свідчать, що приватний виконавець Мельник Ю.А. здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.

Боржник у виконавчому провадженні ВП № 64328338- фізична особа - ОСОБА_1 з 22.05.2018 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідною відміткою в паспорті серії НОМЕР_1 , виданого позивачу Новопсковським РСУДМС України в Луганській області 02.04.2014 року.

Таким чином, місце реєстрації проживання боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Мельник Ю.А. здійснює діяльність, та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а виконавчий документ у виконавчому провадженні ВП №64328338 прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи.

У виконавчому написі нотаріуса №62609 від 05.10.2020, виданому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., та який поданий ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» відповідачу - приватному виконавцю Мельнику Ю.А. для примусового виконання, зазначено адресу реєстрації боржника: АДРЕСА_3 та адресу проживання боржника: АДРЕСА_1 .

В матеріалах виконавчого провадження №64328338 наявна відповідь № 11-254 від 02.03.2021 на запит до КП «Сєвєродонецьктеплокомуненерго», згідно якої підприємство зазначило, що ОСОБА_1 , яка мешкає АДРЕСА_1 та зареєстрована у АДРЕСА_3 , ніколи не перебувала у трудових відносинах з КП СТКЕ. Між тим, на підприємстві працює ОСОБА_1, але з іншим прізвищем та має іншу адресу реєстрації та фактичного проживання, які не співпадають з тими, що визначені в постанові від 23.02.2021 року про звернення стягнення на заробітну плату.

Після отримання вищезазначеної відповіді відповідачем зроблено запит від 18.03.2021 року до Державного реєстру актів ЦС громадян щодо актового запису про шлюб та встановлено, що прізвище позивача не ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 , тому приватним виконавцем Мельником Ю.А. прийнято постанову від 18.03.2021 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних - замість «ОСОБА_1» замінено «ОСОБА_1».

Після вчинення зазначених дій відповідачем повторно направлено до КП «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» постанову про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 у ВП №64328338 від 18.03.2021 року.

Таким чином, матеріалами виконавчого провадження підтверджується, що відповідачу було достеменно відомо, що місцем реєстрації та працевлаштування позивача є адреса за межами його виконавчого округу.

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що позивач зареєстрований, фактично мешкає у місті Києві або у місті Києві знаходиться його майно.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 31.03.2021 у справі № 380/7750/20 та від 15.07.2021 у справі № 380/9335/20, суд вважає, що відповідач, ухваливши спірну постанову про відкриття виконавчого провадження за повідомленим стягувачем місцем проживання боржника (позивача у справі), яке не є його (боржника) зареєстрованим місцем проживання, й за відсутності належного підтвердження того, що останній має чи будь-коли мав (зокрема, на дату винесення спірної постанови) майно на території міста Києва чи фактично там проживав, діяв неправомірно.

Таким чином, є правильними висновки суду першої інстанції, що відповідач прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.

Отже, постанова від 18.03.2021 ВП № 64328338 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника прийнята відповідачем з порушенням приписів Закону України «Про виконавче провадження», оскільки приватним виконавцем виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі №360/1485/21 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі №360/1485/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 31 січня 2022 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 31 січня 2022 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

І.В. Сіваченко