Справа № 480/6914/21
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2022-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: С.О. Бондар
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 р. Справа № 480/6914/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Любчич Л.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.10.2021, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 18.10.21 по справі №480/6914/21

за позовом Головного управління ДПС у Сумській області

до Комунального підприємство "Промислово-виробниче архітектурно-планувальне бюро"

про стягнення податкового боргу та накладення арешту,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року Головне управління ДПС у Сумській області (надалі також - позивач, ГУ ДПС у Сумській області) звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Комунального підприємства "Промислово-виробниче архітектурно-планувальне бюро" (надалі також - відповідач), в якому просило:

- стягнути податковий борг з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 6570 грн 81 коп;

- накласти арешт на кошти КП «Проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро», які знаходяться на відкритих рахунках у банках: Сумська філія АТКБ "Приватбанк" р/р НОМЕР_1 (українська гривня); АКБ "Індустріал банк" р/р НОМЕР_2 (українська гривня); АКБ "Індустріал банк" р/р НОМЕР_3 (українська гривня).

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства "Промислово-виробниче архітектурно-планувальне бюро» за рахунок коштів на рахунках у банках, обслуговуючих такого платника податків та готівки, що належить такому платнику податків податковий борг з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (код податку 14010100) загальною сумою 6570 грн 81 коп. на р/р UА 0018530, ГУК Сум.обл/Конотопська МТГ, код отримувача 37970404, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО банка одержувача 899998.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції без урахування того, що з метою вжиття заходів щодо погашення податкової заборгованості позивачем вживались заходи щодо виявлення майна відповідача, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу; заходами, проведеними позивачем, встановлена відсутність майна у відповідача за рахунок якого може бути погашений податковий борг.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просив скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у цій частині.

Відповідач правом на подання відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

Комунальне підприємство "Промислово-виробниче архітектурно-планувальне бюро" зареєстроване як юридична особа та перебуває на обліку в ГУ ДПС у Сумській області як платник податків.

Комунальне підприємство "Промислово-виробниче архітектурно-планувальне бюро" має податковий борг з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) загальною сумою 6570,81 грн., в тому числі: 5862,88 грн. - штрафна санкція, 707,93грн. - пеня, що підтверджується витягом з інтегрованої картки платника податків та податковим розрахунком.

Контролюючим органом були проведені перевірки, за результатами яких складені акти перевірок.

На підставі актів податкових органом винесені податкові повідомлення -рішення:

- від 30.09.2020 № на суму 1636,63 грн;

- від 04.09.2020 № на суму 1020 грн;

- від 18.08.2020 № на суму 1020 грн;

- від 08.05.2020 № на суму 1020 грн; (враховуючи часткову сплату сума боргу складає 146,25 грн);

- від 12.06.2020 № на суму 1020 грн;

- від 14.07.2020 № на суму 1020 грн.

Враховуючи вимог ст. 129 Податкового кодексу України, відповідачу нарахована пеня в розмірі 707,93 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення є узгодженими, відтак грошове зобов`язання набуло статусу податкового боргу. Доказів оскарження чи скасування податкових повідомлень-рішень в установленому порядку матеріали справи не містять.

Позивачем сформовано та направлено відповідачу податкову вимогу від 29 листопада 2019 року №110698-50.

Отримання податкової вимоги та податкових повідомлень-рішень відповідачем не заперечується.

Стверджуючи про наявність підстав для виконання податкового обов`язку боржника у примусовому порядку, контролюючий орган ініціював даний спір, заявивши вимогу про стягнення в коштів за податковим боргом та накладення арешту на кошти КП «Проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро», які знаходяться на відкритих рахунках у банках.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення податкового боргу, суд першої інстанції керувався наявністю у відповідача непогашеної заборгованості, а також дотриманням податковим органом процедури, яка передує зверненню до суду з позовом про стягнення податкового боргу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про накладення арешту на кошти КП «Проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро», які знаходяться на відкритих рахунках у банках, суд першої інстанції дійшов висновку, що такі є передчасними.

Виходячи з положень ч.1 ст. 308 КАС України, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи у цій частині, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені статтею 94 Податкового кодексу України.

Визначення адміністративного арешту, як виняткового способу забезпечення виконання обов`язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

Отже, норми статті 94 Податкового кодексу України регулюють застосування будь-якого адміністративного арешту незалежно від його предмета.

Згідно із пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу.

Відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Водночас, Податковим кодексом України передбачені також інші, додаткові випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені статтею 94 цього Кодексу.

Так, відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Наведена законодавча норма встановлює одночасно як право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Разом з тим, сума коштів, на яку накладається арешт, не повинна перевищувати суму податкового боргу, право на стягнення якої наявне в органу державної податкової служби на момент прийняття судом рішення про застосування адміністративного арешту. Тобто, арешт може стосуватися лише тих коштів, які є необхідними для виконання певних зобов`язань платника податків.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16 квітня 2020 року по справі №804/7201/16 (адміністративне провадження №К/9901/32747/18).

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження наявності підстав для застосування арешту коштів Комунального підприємства "Промислово-виробниче архітектурно-планувальне бюро" позивачем надано суду Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідно до якого у Комунального підприємства "Промислово-виробниче архітектурно-планувальне бюро" відсутнє майно (а.с. 26).

Також, відповідачем до матеріалів справи надано акт від 22.07.2021, відповідно до якого за місцем реєстрації Комунального підприємства "Промислово-виробниче архітектурно-планувальне бюро" встановлено відсутність майна, що належить відповідачу (а.с.27).

При цьому, матеріали адміністративної справи не містять жодних доказів на підтвердження відсутності у відповідача іншого майна (зокрема транспортного або промислового), на яке може бути накладено арешт. Також ,позивачем не було надано доказів, що ним було здійснено пошук всього майна відповідача та, що його балансова вартість є меншою суми податкового боргу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги про накладення арешту на кошти Комунального підприємства "Промислово-виробниче архітектурно-планувальне бюро" в загальній сумі 6570,81 грн, які знаходяться на відкритих рахунках у банках, є передчасними та не підлягають задоволенню.

Доводи та аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків судів першої інстанції.

З правовими позиціями Верховного Суду, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, узгоджується та їм не протирічить.

Посилання відповідача на неврахування судом першої інстанції листа Сервісного центру МВС від 20.03.2021 за № 31/18/5942-275 з інформацією про те, що у Комунального підприємства «Проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро» відсутні зареєстровані транспортні засоби є безпідставним, оскільки такий в матеріалах справи відсутній.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на зазначені вище аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

З урахуванням положень статті 139 КАС України, питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року у справі №480/6914/21 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Л.В. Любчич
Судді Я.В. П`янова О.В. Присяжнюк