Справа № 520/27895/21
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА
про повернення позовної заяви
17 січня 2022 р. Справа № 520/27895/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Григоров Д.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нарахуванні та виплаті позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01 січня 2020 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2020 року, з урахуванням проведених виплат.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2021р. позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху. Встановлено позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви - протягом десяти календарних днів з моменту отримання даної ухвали.

Крім того, позивачу було роз`яснено, що згідно з п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України наслідком невиконання вимог ухвали від 28.12.2021р. є прийняття судом рішення про повернення позову.

Відповідно зазначеної ухвали позивачу для усунення недоліків позовної заяви необхідно було надати до суду оригінал платіжного документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 908,00 грн., а також надати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та вказати підстави, що його зумовили, разом із доказами поважності причин його пропуску.

На виконання ухвали суду від 28.12.2021р. представником позивача до суду надано заяву (клопотання) від 10.01.2022р. (зареєстровано судом 12.01.2022р.), згідно якої він просить поновити строк звернення до суду з посиланням на те, що з аналізу судової практики Другого апеляційного адміністративного суду, зробленого представником позивача, вбачається, що у низці судових справ судом апеляційної інстанції не було звернуто увагу на пропущення позивачами строків звернення до суду за подібними правовідносинами та рішення суду першої інстанції, ухвалені по суті позовних вимог, було залишено без змін. Посилаючись на те, що подібні справи повинні розглядатися однаково, представник позивача просив строк для звернення до суду поновити.

Стосовно сплати судового збору просив відстрочити його сплату до набрання законної сили рішенням суду.

Дослідивши подану заяву та перевіривши матеріали позову, суд виходить з наступного.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається із прохальної частини позовної заяви, позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо неповної виплати компенсації за речове майно на момент звільнення, в вересні 2020 року.

З позовної заяви судом встановлено, що позивач обраховує строк звернення до суду від дати отримання відповіді на адвокатський запит в грудні 2021 року із наданням довідки про забезпечення речовим майном позивача за період з 12.03.2008р. по 04.09.2020р. (без визначення вартості майна). При цьому позивач вказує, що отримана ним при звільненні компенсація за речове майно надійшла на його рахунок в жовтні 2020 року без її ідентифікації, а відтак він не знав про те, що її було здійснено не у повному обсязі та його права є порушеними.

В зв`язку з цим суд зазначає, що відповідно до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку із особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, в якості гарантій соціального і правового захисту військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

До таких гарантій належить і продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців, визначене статтею 91 вищевказаного Закону, в тому числі і речове забезпечення військовослужбовців або грошова компенсація вартості за неотримане речове майно.

Таким чином, слід дійти висновку, що дана компенсація не входить до складу грошового забезпечення та до виплат, які б належали позивачу при звільненні, та носить одноразовий характер.

Такі правові висновки було зроблено у постанові Верховного Суду від 04.07.2019р. у справі № 821/2/18.

Разом з тим, судовою палатою з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду прийнято постанову від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, в якій вирішувалось питання наявності чи відсутності підстав для застосування статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі невиплати (несвоєчасної виплати) військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Для вирішення вказаного правового питання Верховний Суд у наведеній постанові визначив правову природу такої компенсації та строки її виплати.

Так, судова палата, проаналізувавши наведені законодавчі приписи та висновки Конституційного Суду України і Верховного Суду, дійшла висновку, що зі змісту положень Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232, висновується, що речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби.

Такі гарантії щодо забезпечення військовослужбовців доречно порівняти із подібними категоріями трудового законодавства, а саме пунктом 3 частини першої статті 29 КЗпП України, відповідно до якого власник або уповноважений ним орган зобов`язаний до початку роботи за укладеним трудовим договором забезпечити працівника необхідними для роботи засобами.

Варто також мати на увазі, що речове майно може бути різноманітним: майном особистого користування (предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців) та інвентарним майном, яке є власністю військової частини та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення бойового чергування, варти тощо. Лише перший вид майна, у разі його неотримання, підлягає грошовій компенсації.

Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.

Щодо правової природи компенсації за неотримане речове майно, судова палата вважає, що таку слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.

Як уже зазначено, стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.

Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.

З урахуванням наведених висновків, Верховним Судом в постанові від 26.05.2021р. у справі № 380/5093/20 зроблено правовий висновок, згідно якого до правовідносин з приводу виплати грошової компенсації за речове майно підлягає застосуванню спеціальний строк, визначений частиною п`ятою статті 122 КАС України, тобто місячний строк.

В даній справі при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно також чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись".

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

В даній справі слід мати на увазі, що позивач, як він вказує у позовній заяві, отримав суми компенсації за речове майно у жовтні 2020 року. Згідно матеріалів позовної заяви підставою для нарахування сум компенсації слугувала видана Довідка-розрахунок № 112 від 04.09.2020р., підписана начальником речової служби Харківського прикордонного загону та головним бухгалтером-начальником фінансово-економічного відділу. Натомість на запит адвоката, що мав місце в грудні 2021 року, відповідачем було виготовлено довідку про забезпечення речовим майном, яка містила лише перелік майна, яким забезпечувався позивач, без визначення його вартості.

З урахування викладеного місячний строк, передбачений для звернення до суду в даній справі слід обраховувати саме з жовтня 2020 року, а доводи про необізнаність позивача про порушення його прав, зроблені з посиланням на викладені в позовній заяві обставини є неспроможними.

Таким чином, підстави, наведені в заяві представника позивача від 10.01.2022р. щодо поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду не спростовують висновків про пропущення позивачем строків звернення до суду та не можуть бути визнані поважними.

Відповідно до ч.2 ст. 123 КАС України, якщо заяву про поновлення строку звернення до суду не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Керуючись статтями 122, 123, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Григоров Д. В.