Справа № 200/4242/21
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року справа №200/4242/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 р. у справі № 200/4242/21 (головуючий І інстанції Грищенко Є.І.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (далі відповідач, департамент) про: визнання протиправною бездіяльності щодо відмови у нарахуванні та виплаті разової грошової допомоги до 5 травня у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум за 2018, 2019, 2020 роки; зобов`язання нарахувати та виплатити грошову допомогу до 5 травня у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум за 2018, 2019, 2020 роки.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року позовні вимоги задоволено частково, а саме суд: визнав протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік як учаснику бойових дій у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком; зобов`язав Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій за 2020 рік у розмірі 6800 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, а саме суд: застосував судовий контроль за виконанням судового рішення у справі № 200/4242/21 шляхом зобов`язання Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради подати до Донецького окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду 19 травня 2021 року у справі № 200/4242/21 у місячний строк з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року призначено судове засідання на 27 вересня 2021 року об 13 год. 00 хв. для розгляду звіту про виконання рішення суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року накладено на керівника Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради ОСОБА_2 штраф за неподання звіту про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі №200/4242/21 у розмірі 45400 грн; стягнуто з керівника Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради Коробки Ірини Олександрівн на користь ОСОБА_1 суму штрафу у розмірі 22700 грн.; стягнув з керівника Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради Коробки Ірини Олександрівни на користь Державного бюджету України суму штрафу у розмірі 22700 грн.

Відповідач, з ухвалою суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги зазначено, що ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 06.08.2021 по справі №200/4242/21 було отримано Департаментом 17.08.2021, про що свідчить відбиток штампу вхідної кореспонденції на сторінці супровідного листа Донецького окружного адміністративного суду від 09.08.2021.

Рекомендованим листом Департаменту від 08.09.2021 вих. № 11839/2021 за допомогою засобів поштового зв`язку на адресу Донецького окружного адміністративного суду було направлено звіт про виконання рішення суду на виконання ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 09.08.2021. На підтвердження відправлення вищевказаного рекомендованого листа Департамент надає копію трекінгу з офіційного сайту ПАТ Укрпошта, з якого вбачається що відправлення вручено отримувачу 17.09.2021. Таким чином, строк подання звіту про виконання рішення суду не було пропущено Департаментом.

Крім того, у зазначеному вище звіті про виконання рішення суду (копія додається), департаментом було надано обгрунтовні пояснення стосовно підтвердження виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.05.2021 по справі № 200/4242/21 в повному обсязі в межах делегованих повноважень.

Також, ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 20.09.2021 якою було призначено судове засідання для розгляду звіту про виконання рішення суду на 27.09.2021 було отримано Департаментом 27.09.2021, тобто в день проведення судового засідання з даного питання.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Згідно із статтею 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частинами 1, 2, 4 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Вказаною нормою законодавець встановив обов`язок учасників справи щодо обов`язкового виконання рішень суду та їх відповідальність за невиконання таких рішень. Зазначена норма не передбачає будь-яких припущень або виключень щодо виконання частини судового рішення, не визначає яку частину рішення сторона повинна виконати обов`язково, а яку може не виконувати за наявності будь-яких причин.

Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі «Скордіно проти Італії». Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини»).

Обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтями 2, 14, 370 КАС України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).

В адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в яких є держава в особі її компетентних органів, а тому, адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Суд зазначає, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення.

Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Суд зазначає, що судовий контроль за виконанням судового рішення полягає у перевірці судом належного, точного та своєчасного виконання судового рішення у спосіб отримання звіту про таке виконання або спонукання до виконання судового рішення через визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення у справі; наявність судового контролю за виконанням судового рішення передбачає безпосереднє виконання останнього та виключає можливості подання окремого позову, предметом якого є протиправні дії або бездіяльність суб`єкта, який має виконати таке рішення

Питання, пов`язані із здійсненням судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах врегульовані статтею 382 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частинами 2-3 статті 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Частиною 4 статті 382 КАС України передбачено, що питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін. Неприбуття у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду цього питання.

Частиною 7 вищевказаної норми процесуального закону передбачено, що сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.06.2009р. №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Тобто, судом можуть бути вжиті заходи реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду.

Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що КАС України регламентовано наслідки неподання суб`єктом владних повноважень звіту про виконання судового рішення у вигляді встановлення нового строку подання звіту або накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, як випливає з диспозиції частин 2, 7 статті 382 КАС України, відповідальність у вигляді накладення штрафу, передбаченого цією нормою, настає за невиконання (повторне невиконання) судового рішення і так само за неподання (повторне неподання) відповідачем - суб`єктом владних повноважень звіту про виконання такого судового акту.

Суд зазначає, що накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 звертав увагу на те, що застосування статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Згідно висновків наданих в постанові Верховного Суду від 23.04.2021 по справі №560/523/19 посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Матеріали справи свідчать, що судом першої інстанції був встановлений судовий контроль за виконанням рішення суду.

Ухвала Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року була отримано Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради 17 серпня 2021 року.

Матеріали справи свідчать, що відповідач рекомендованим листом від 08.09.2021 вих. № 11839/2021 на адресу Донецького окружного адміністративного суду було направлено звіт про виконання рішення суду на виконання ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 09.08.2021, який отримано судом 17.09.2021, що підтверджується копією трекінгу з офіційного сайту ПАТ Укрпошта.

Отже, відповідач подав до суду звіт про повне виконання судового рішення. Строк подання звіту про виконання рішення суду не було пропущено відповідачем.

Суд наголошує, що підставою для накладення штрафу є саме достовірно встановлене судом в ході судового засідання порушення законності та правопорядку, та лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. При цьому, визначальною ознакою є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку про відсутність в діях управління Пенсійного фонду та його голови ознак вини та умислу щодо невиконання у повному обсязі судового рішення, як умови притягнення особи до відповідальності.

Таким чином, з поданням відповідачем до суду звіту про повне виконання судового рішення та наявністю у матеріалах справи доказів на вжиття відповідачем дій, спрямованих на виконання рішення суду, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку щодо відсутності підстав для накладення штрафу на керівника відповідача - суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення.

Таким чином, судом першої інстанції неправомірно задоволено заяву позивача про накладення штрафу за невиконання судового рішення.

Крім того, як зазначалось, ч. 4 ст. 382 КАС України передбачено, що питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін.

За ч.3 ст.126 КАС України, повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді. Якщо для розгляду окремих категорій справ, заяв або клопотань учасників справи цим Кодексом встановлено строк розгляду менше десяти днів, повістка має бути вручена у строк, достатній для прибуття особи до суду для участі в судовому засіданні.

Матеріали справи свідчать, що ухвала Донецького окружного адміністративного суду від 20.09.2021 якою було призначено судове засідання для розгляду звіту про виконання рішення суду на 27.09.2021 була отримана відповідачем 27.09.2021.

Тобто, судом порушено строк повідомлення відповідача про розгляд звіту про виконання рішення суду, що призвело до помилковості висновків суду.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради задовольнити.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 р. у справі № 200/4242/21 - скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.

Повне судове рішення складено та підписано 02 лютого 2022 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць