Справа № 520/9028/2020
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 р. Справа № 520/9028/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2021 (головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В.) по справі № 520/9028/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 05.09.2018 №Ф-2447-25 у розмірі 139 934,24 грн.

В обґрунтування вимог зазначає, що рішення податкового органу, на підставі яких сформована оскаржувана вимога скасовані в судовому порядку, а тому остання прийнята відповідачем не в межах та не у спосіб, встановлений податковим законодавством.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2021 позов задоволено.

Головне управління ДПС в Харківській області (далі - відповідач), не погодившись із рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного висновку, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що за позивачем з 2015 р. обліковується податковий борг зі сплати єдиного соціального внеску, отже, оскаржувана вимога від 05.09.2018 є правомірною.

Також, зауважує, що фізична особа підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування, та не отримує дохід (не здійснює підприємницьку діяльність) має своїм обов`язком сплачувати мінімальний страховий внесок незалежно від фактичного отримання доходу від діяльності, проте позивачем мінімального страхового внеску не сплачено.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2022 замінено відповідача по справі № 520/9028/2020 з ГУ ДПС у Харківській області () на правонаступника - ГУ ДПС у Харківській області (код ЄДРПОУ ВП 43983495).

Відповідно до ч. 1 ст. 308,311, КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з 06.12.2000 до 18.03.2015 був зареєстрований як фізична особа підприємець, перебував на обліку в ДПІ у Київському районі м., що підтверджується повідомленням про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності, державного реєстратора юридичних та фізичних осіб- підприємств від 18.03.2015 (а.с. 30).

Станом на 19.02.2015 позивач заборгованості зі сплати податків, зборів платежів не мав згідно довідки ДПІ у Київському районі м. Харкова від 19.02.2015 (а.с. 31).

05.09.2018 податковим органом відносно позивача складено податкову вимогу №Ф-2447-25 на загальну суму недоїмки єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 139 934,24 грн, (а.с.10)

Відповідач зазначає, що вказаний борг виник за вимогами про сплату боргу (недоїмки) № від 04.09.2015 на суму 127 500,96 грн та від 03.07.2015 №Ф-2447-25 на суму 2 220,96 грн, а також рішення № від 22.10.2015 про застосування штрафних санкцій на суму 10 212,32 грн., які прийняті ДПІ у Київському районі м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області (а.с. 10).

Позивачем в адміністративному та судовому порядку оскаржувалися вимоги про сплату боргу від 04.09.2015 та від 03.07.2015, а також рішення від 22.10.2015, за наслідками розгляду яких, останні скасовані.

Позивач, не погоджуючись з податковою вимогою, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про сплату боргу прийнята відповідачем не у спосіб та порядку, встановленому чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначають Податковий кодекс України та Закон України № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до п.п 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

За змістом ст. 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України №2464-VІ, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до частин 2-4, 8, 12 ст. 9 Закону України №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно з абзацами першим, третім - п`ятим частини четвертої статті 25 Закону України №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Судом встановлено, що 05.09.2018 ГУ ДФС у Харківській області відносно ОСОБА_1 складено податкову вимогу №Ф-2447-25 на загальну суму 139 934,24 грн за несплату єдиного внеску.

На вимогу суду апеляційної інстанції, податковим органом надано розрахунок суми недоїмки, з якого вбачається, що остання виникла на підставі: вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2447-25 від 03.07.2015 у сумі 2 220,96 грн; № від 04.09.2015 у сумі 127 500,96 грн та рішення № від 22.10.2015 про застосування штрафних санкцій на суму 10 212,32 грн .

За наслідками оскарження позивачем вимоги №Ф-2447-25 від 03.07.2015 в адміністративному порядку, рішенням ДПС України від 11.08.2015 задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано вимогу. (а.с. 12-16).

Крім того, ОСОБА_1 в судовому порядку оскаржено вимогу № від 04.09.2015 та рішення № від 22.10.2015 , за наслідками розгляду яких останні скасовані.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 у справі № 520/14845/2020, яке набрало законної сили, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.09.2015 № скасовано.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 у справі № 520/9627/19, яке набрало законної сили скасовано рішення № від 22.10.2015 про застосування штрафних санкцій.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судом встановлено, а відповідачем не спростовано відсутність у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 139 934,24 грн.

В апеляційній скарзі не наведено доводів, які б давали підстави вважати правомірними дії відповідача щодо включення до вимоги сум недоїмки, визначених на підставі попередніх вимог та рішення, які скасовані , а отже не є чинними.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що вимога від 05.09.2018 є протиправною та підлягає скасуванню.

Посилання апелянта на наявність інформації про заборгованість в інтегрованій картці платника податку ОСОБА_1 , після скасування рішень контролюючого органу, як на підставу прийняття спірної вимоги колегія суддів відхиляє, оскільки відомості, відображені в інтегрованій картці платника податку мають відповідати фактичному стану розрахунків з бюджетом.

Скасування рішень, прийнятих податковим органом (вимог, тощо), з однієї сторони, нівелює обов`язок платника податків зі сплати донарахованих таким рішенням грошових зобов`язань, а з іншої - виключає наявність правових підстав для відображення відповідних грошових зобов`язань в інтегрованій картці платника. Водночас, протиправне відображення грошових зобов`язань в інтегрованій картці платника без належних правових підстав, очевидно вказує на порушення прав платника податків та необхідність проведення коригування даних інтегрованої картки платника в цілях поновлення порушених прав.

Отже, відображені в інтегрованій картці платника податку суми недоїмки не свідчать про наявність у ОСОБА_1 заборгованості.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до пункту 2 Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 7 квітня 2016 року № 422 (далі Порядок № 422, в редакції, чинній на час спірних правовідносин) інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами; оперативний облік - процес відображення, систематизації та узагальнення первинних показників через їх перетворення в облікові показники в ІКП.

На підставі пункту 3 Порядку №422 оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку № 422 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Пунктом 2 розділу 2 Порядку № 422 встановлено, що розбіжності не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, шляхом усунення помилок: у разі виявлення невідповідностей між відкритими в інформаційній системі органів ДФС ІКП та затвердженим Переліком форм ІКП здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП; у разі сплати новоствореним платником, який не включений до реєстру платників певного податку, кошти розносяться до ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування». Відпрацювання ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування» здійснюється згідно з пунктом 3 глави 2 розділу ІІІ цього Порядку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом.

Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу чи рішення, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.03.2020 по справі № 826/9288/18.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що приймаючи спірну вимогу, відповідач діяв не в межах та не у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи чи порушено норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2021 по справі № 520/9028/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій