Справа № 120/15395/21-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 лютого 2022 р. Справа № 120/15395/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100; ) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулась ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач).

За змістом позовних вимог позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення про відмову ГУ ПФУ у Вінницькій області №10 від 16.09.2021 про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 28.08.1993 по 25.11.1995 в магазині «Кобза»;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з 22.07.2021.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що, у липні 2021 року вона звернулась із заявою про призначення пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003. Однак, пенсійним органом відмовлено у призначенні пенсії за відсутності необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону 1058-IV, який повинен становити 28 років, у свою чергу, відповідач зазначив, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 1 місяць 2 дні.

За результатами отриманих рекомендацій в Головному управління та з метою отримання пенсійної виплати, як зазначає позивач, вона виявила бажання доплатити внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за відповідні роки. Внаслідок чого, 16.08.2021 подала до відповідача заяву за №10711/8 щодо доплати коштів у відповідності до ч. 3 ст. 24 Закону 1058-IV за 2004-2006 роки, за період з січня по червень 2007 року, за червень 2014 року, за жовтень 2017 року, за квітень 2018 року та за квітень 2020 року. Позивач вказує, що здійснила доплату за 2 роки та 9 днів, яких їй не вистачало до 28 років для призначення пенсії.

Однак за результатом повторного звернення із заявою про призначення пенсії за віком від 09.09.2021, відповідач прийняв рішення за №10 про відмову в призначенні пенсії за відсутності необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону 1058-IV, який повинен становити 28 років. У вказаному рішенні відповідач зазначив, що не підлягає зарахуванню до страхового стажу період роботи з 28.08.1993 по 25.11.1995, оскільки в трудовій книжці міститься запис про прийняття на роботу в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а печатка «Етна».

Таке рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області, позивач вважає протиправним, оскільки не зарахування спірного періоду з формальних підстав позбавляє її права на пенсійне забезпечення. При цьому, ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що надати будь-які документи, які б підтвердили той факт, що магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » входив до складу виробничо-комерційної фірми «Етна ЛТД» у неї немає можливості. Оскільки виробничо- комерційна фірма «Етна ЛТД» з 09.07.2010 знаходиться на стадії припинення та за юридичною адресою фірма відсутня.

Ухвалою від 15.11.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків останньої.

22.11.2021 позивач усунула недоліків позовної заяви, визначені ухвалою суду від 15.11.2021.

Ухвалою суду від 26.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Окрім того, даною ухвалою вирішено витребувати у ГУ ПФУ у Вінницькій області всі належним чином засвідчені копії документів, які стали підставою для прийняття рішення від 16.09.2021 №10.

21.12.2021 до суду надійшли витребувані докази. Водночас, правом на подачу відзиву відповідач не скористався.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності суд встановив наступне.

22.07.2021 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням від 29.07.2021 відповідачем відмовлено у призначенні пенсії, оскільки страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 1 місяць 2 дні, при необхідному 28 років.

16.08.2021 позивач звернулась до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою №10711/8 щодо доплати страхових внесків з метою зарахування нижчезазначених періодів до її страхового стажу у відповідності до ч. 3 ст. 24 Закону 1058-IV: 2004-2006 роки, за період з січня по червень 2007 року, за червень 2014 року, за жовтень 2017 року, за квітень 2018 року та за квітень 2020 року. На підтвердження сплати таких страхових внесків позивачем надано квитанцію від 19.08.2021 на суму 4366,40 грн.

У подальшому ОСОБА_1 повторно звернулась до відповідача із заявою від 09.09.2021 про призначення пенсії за віком.

За результатом розгляду поданих документів, пенсійним органом прийнято рішення від 16.09.2021 №10, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. У такому рішенні зазначено, що страховий стаж становить 26 років 1 місяць 25 днів. При цьому, до страхового стажу не зараховано період роботи з 28.08.1993 по 25.11.1995, оскільки прийнята в магазин «Кобза», а печатка «Етна».

ОСОБА_1 вищезазначене рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області вважає протиправним, тому за захистом своїх прав та інтересів звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд виходив з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України врегульовано, що права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

За приписами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до частини 4 статті 24 вищезазначеного Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, до 01.01.2004 відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Водночас, з вищезазначеного вбачається, що страховий стаж, отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно з законодавством, що діяло до набрання чинності Закону № 1058-IV.

У рішенні від 16.09.2021 №10 відповідачем не зараховано період роботи позивача з 28.08.1993 по 25.11.1995 з огляду на те, що ОСОБА_1 працювала в магазині «Кобза», а записи в трудовій книжці завірені печаткою ВКП «Етна».

З приводу зазначено, суд вказує, що статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника, а в разі відсутності трудової книжки або ж якщо в останній відсутні певні записи або вони є неточними, підтвердження трудового стажу здійснюється за допомогою інших даних та документів.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 року у справі № 235/805/17, від 06.12.2019 року у справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 року у справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 року у справі № 242/2536/16-а.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок у період роботи позивача з 28.08.1993 по 25.11.1995 в магазині «Кобза» регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 4.1 Інструкції № 58 визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Постанова № 656) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п. 18 Постанови № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

При цьому, як вбачається із пояснень позивача магазин «Кобза», у якому вона працювала, входить до структури та підпорядкований виробничо-комерційній фірмі «Етна ЛТД» (), яка наразі перебуває у стані припинення. Відтак, засвідчення записів про прийняття та звільнення з роботи від 28.08.1993 та від 25.11.1995 печаткою виробничо-комерційній фірмі «Етна ЛТД» зумовлено підпорядкуванням магазину «Кобза» виробничо-комерційній фірмі.

Окрім того, суд зауважує, що записи про спірний період роботи у трудовій книжці позивача не містять недопустимих (таких, що внесені в супереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, містять печатки та підписи посадових осіб, отже внесені у відповідності із встановленими правилами.

Отже, завірення записів у трудовій книжці позивача печаткою виробничо-комерційній фірмі «Етна ЛТД» не може бути підставою для відмови в зарахуванні до її трудового стажу спірного періоду роботи та позбавлення останньої її конституційного права на пенсійне забезпечення.

Відтак, із вищенаведеного суд дійшов висновку, що відмова відповідача у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком є протиправною.

При цьому, враховуючи те, що спірне рішення є правовим актом індивідуальної дії, який відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 КАС України, у разі його неправомірності, визнається судом протиправним і скасовується, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення відповідача №10 від 16.09.2021.

З приводу позовної вимоги зобов`язального характеру, зазначаю, що відповідачем у рішенні від 16.09.2021 визначено, що загальний страховий стаж позивача становить 26 років 1 місяць 25 днів та не заперечується досягнення позивачем відповідного пенсійного вік.

У свою чергу, з урахуванням періоду роботи ОСОБА_1 з 28.08.1993 по 25.11.1995, кількість її загального страхового стажу, на час звернення із заявою про призначення пенсії є достатньою для призначення пенсії за віком.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені Законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Визначаючись щодо дати з якої слід призначити позивачу пенсію, суд зауважує, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: - пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовна вимога зобов`язального характеру підлягає задоволенню, шляхом зобов`язати відповідача призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 22.07.2021.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачкою, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Вінницькій області понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст.73-77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 263, 295 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 10 від 16.09.2021 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницької області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 28.08.1993 по 25.11.1995 та призначити пенсію за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 22.07.2021.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ).

Рішення в повному обсязі сформовано: 11.02.2022.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна