Справа № 160/17952/21
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року Справа № 160/17952/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

30.09.2021р. (згідно відомостей Кур`єрської служби АЯ) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та, з урахуванням уточненої позовної заяви від 25.10.2021р., просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування позивачеві стажу роботи з 09.07.1979р. по 01.09.2001р. на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги у подвійному розмірі;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачеві стаж роботи з 09.07.1979р. по 01.09.2001р. на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги у подвійному розмірі та провести перерахунок пенсії з 30.07.2021р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебуває на обліку у Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як отримувач пенсії за віком з 30.04.2018р. призначеної відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 30.07.2021р. позивач звернувся до пенсійного органу із заявою, в якій просив зарахувати до його пенсійного стажу усі зазначені періоди роботи у реанімаційній бригаді в подвійному розмірі та провести перерахунок пенсії. Листом №29358-23326/С-01/8-0400/21 від 27.08.2021р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про відсутність підстав для зарахування періодів роботи у Комунальному закладі «Дніпропетровська Станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради в подвійному розмірі, оскільки реанімаційні бригади лікарні швидкої медичної допомоги, бригади інтенсивної терапії та реанімації спеціалізованої підстанції швидкої медичної допомоги не відносяться до закладів, зазначених в наказі Міністерства охорони здоров`я від 08.10.1997 №303. Позивач вважає протиправними такі дії відповідача, оскільки після введення в дію наказу Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.1997 №303 реанімаційні бригади повинні відноситися до відділення анестезіології, а стаж роботи в них зараховуватись у подвійному розмірі.

Ухвалою суду від 04.11.2021р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача надати, зокрема, відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.54).

06.12.2021р. засобами поштового зв`язку, на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, у якому останній просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що реанімаційні бригади лікарні швидкої медичної допомоги, бригади інтенсивної терапії та реанімації спеціалізованої підстанції швидкої медичної допомоги не відносяться до закладів, зазначених в наказі Міністерства охорони здоров`я від 08.10.1997 №303; позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058, а не пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, положення якого застосовуються з 01.01.2004р. лише в частині визначення права на пенсію за вислугу років, вказаний період зараховано до стажу роботи позивача для обчислення пенсії за приписами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а тому у відповідача відсутні підстави для зарахування періоду роботи позивача після 01.01.2004р. в подвійному розмірі, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у його постановах від 11.10.2019р. у справі №329/553/17 та від 24.01.2019р. у справі №265/4648/14-а; позивач подав до Головного управління звернення у вигляді заяви довільної форми щодо зарахування спірних періодів роботи, при цьому, із заявою про перерахунок пенсії встановленої форми позивач не звертався (а.с.57-62).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку із перебуванням судді Конєвої С.О. з 20.12.2021р. по 31.12.2021р. включно та з 04.01.2022р. по 14.01.2022р. включно у щорічній відпустці, рішення у даній адміністративній справі приймається 17.01.2022р.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

З 30.04.2018р. ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підтверджується копією рішення №01214 від 24.05.2018р., наявною у справі (а.с.41).

30.07.2021р. позивач звернувся до пенсійного органу із заявою, в якій просив зарахувати до його пенсійного стажу усі зазначені періоди роботи у реанімаційній бригаді в подвійному розмірі та провести перерахунок пенсії (а.с.78).

Листом №29358-23326/С-01/8-0400/21 від 27.08.2021р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про відсутність підстав для зарахування періодів роботи у Комунальному закладі «Дніпропетровська Станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради в подвійному розмірі, оскільки реанімаційні бригади лікарні швидкої медичної допомоги, бригади інтенсивної терапії та реанімації спеціалізованої підстанції швидкої медичної допомоги не відносяться до закладів, зазначених в наказі Міністерства охорони здоров`я від 08.10.1997 №303 (а.с.20-22,49-51).

Дії відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачеві стажу роботи з 09.07.1979р. по 01.09.2001р. на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги у подвійному розмірі, є предметом розгляду даної справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закон України Про пенсійне забезпечення, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Положеннями ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788) визначено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 жовтня 1997 №303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби в Україні» відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії.

Відповідно до листа Міністерства охорони здоров`я України від 08 грудня 2006 №10 щодо обчислення стажу роботи у подвійному розмірі за нормами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» реанімаційні служби, час роботи у яких зараховується до 08 жовтня 1997 (тобто до наказу №303) існували у таких підрозділах: відділення (групи) анестезіології - реанімації; палати для реанімації і інтенсивної терапії; відділення реанімації і інтенсивної терапії.

У відповідності до Положення про станцію швидкої медичної допомоги, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.96 року №175, п.1.1. «Станція швидкої медичної допомоги (далі - Станція) є медичним закладом, який подає цілодобову екстрену медичну допомогу дорослому і дитячому населенню на догоспітальному етапі при нещасних випадках і станах, що загрожують життю чи здоров`ю».

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.

За приписами абз. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 встановлено, що лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторіїв, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів мають право на пенсію за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.

Відповідно до розділу 2 Переліку до закладів охорони здоров`я відносяться: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Відповідно до примітки 2 цієї Постанови робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Переліком не передбачена необхідність підтвердження роботи в структурному лікувальному закладі для визначення чи підтвердження спеціального стажу.

Положеннями ст.ст. 3, 16 "Основ законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 №2802-ХІІ визначено, що закладами охорони здоров`я є підприємства, установи та організації, завданням яких є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоров`я шляхом подання медико-санітарної допомоги, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів або послуг медичного характеру, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників.

Аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що не визначення в положеннях ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» безпосередньо реанімаційних бригад станцій швидкої допомоги не може слугувати беззаперечною підставою для відмови у зарахуванні до стажу позивача періоду роботу у реанімаційній бригаді в подвійному розмірі.

Так, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, у період з 09.07.1979р. по 31.08.2001р. позивач працював на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги, що підтверджується копіями трудової книжки позивача, довідки Комунального закладу Дніпропетровське клінічне об`єднання швидкої медичної допомоги Дніпропетровської обласної ради №132-вк від 24.04.2018р. (а.с.38-48,66 зворот 69,76).

При цьому, із наявних в матеріалах справи документів судом встановлено, що період роботи позивача з 09.07.1979р. по 31.08.2001р. не було зараховано пенсійним органом до стажу позивача у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України Про пенсійне забезпечення, та як реанімаційні бригади лікарні швидкої медичної допомоги, бригади інтенсивної терапії та реанімації спеціалізованої підстанції швидкої медичної допомоги не відносяться до закладів, зазначених в наказі Міністерства охорони здоров`я від 08.10.1997 №303, що підтверджується листом №29358-23326/С-01/8-0400/21 від 27.08.2021р. та копією розрахунку стажу позивача (а.с.20-22,49-51,71-зворот).

Разом з тим, виходячи з повноважень та обов`язків, які виконують медичні працівники реанімаційних бригад, додаткових вимог, що пред`являються діючим законодавством до них, в даному випадку, повинна бути застосована аналогія закону і вимоги ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» про пільгове зарахування стажу також розповсюджуються і на позивача.

Дана позиція також узгоджується із позицією Третього апеляційного адміністративного суду, викладеною у його постанові від 18.11.2021р. у справі №280/2947/21.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки у період з 09.07.1979р. по 31.08.2001р. позивач працював на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги, то відповідачем безпідставно було відмовлено позивачеві у зарахуванні такого періоду до стажу роботи позивача у подвійному розмірі на підставі його заяви від 30.07.2021р.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачеві стажу роботи з 09.07.1979р. по 31.08.2001р. на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги у подвійному розмірі, з урахуванням встановлених судом обставин у справі та норм чинного пенсійного законодавства України.

Є безпідставними та відхиляються судом посилання відповідача на те, що реанімаційні бригади лікарні швидкої медичної допомоги, бригади інтенсивної терапії та реанімації спеціалізованої підстанції швидкої медичної допомоги не відносяться до закладів, зазначених в наказі Міністерства охорони здоров`я від 08.10.1997 №303, оскільки вказане спростовується вищенаведеними обставинами та висновками суду.

Судом відхиляються посилання відповідача у відзиві на позов на те, що позивач подав до Головного управління звернення у вигляді заяви довільної форми щодо зарахування спірних періодів роботи, при цьому, із заявою про перерахунок пенсії встановленої форми позивач не звертався, оскільки таких підстав лист відповідача №29358-23326/С-01/8-0400/21 від 27.08.2021р. (а.с.20-22,49-51) не містить, а в силу положень ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Також і суд не находить підстав для врахування при розгляді даної справи правової позиції Верховного Суду, викладеної у його постановах від 11.10.2019р. у справі №329/553/17 та від 24.01.2019р. у справі №265/4648/14-а, оскільки предметом розгляду у таких справах є зарахування стажу на підставі ст.60 Закону України Про пенсійне забезпечення періоду роботи особи після 01.01.2004р., а не до 01.01.2004р., як в цій справі.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачеві стажу роботи з 09.07.1979р. по 31.08.2001р. на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги у подвійному розмірі, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи вказану відмову діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено порушення вищенаведеними діями відповідача прав та інтересів позивача на належне пенсійне забезпечення, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачеві стажу роботи з 09.07.1979р. по 31.08.2001р. на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги у подвійному розмірі, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача у наведеній частині підлягають задоволенню.

Також і підлягають частковому задоволенню позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача зарахувати позивачеві стаж роботи з 09.07.1979р. по 31.08.2001р. на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги у подвійному розмірі та провести перерахунок пенсії з 01.08.2021р., з урахуванням того, що судом встановлено протиправність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачеві стажу роботи з 09.07.1979р. по 31.08.2001р. на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги у подвійному розмірі, та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005р. (остаточне) у справі Кечко проти України зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Також і у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що зобов`язання відповідача зарахувати позивачеві стаж роботи з 09.07.1979р. по 31.08.2001р. на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги у подвійному розмірі та провести перерахунок пенсії з 01.08.2021р., є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування позивачеві стажу роботи з 01.09.2001р. по 01.09.2001р. на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги у подвійному розмірі та зобов`язання відповідача зарахувати позивачеві стаж роботи з 01.09.2001р. по 01.09.2001р. на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги у подвійному розмірі, оскільки, як встановлено судом із наявних в матеріалах справи копій трудової книжки позивача та довідки Комунального закладу Дніпропетровське клінічне об`єднання швидкої медичної допомоги Дніпропетровської обласної ради №132-вк від 24.04.2018р. (а.с.38-48,66 зворот 69,76), позивач працював на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги саме у період з 09.07.1979р. по 31.08.2001р.

Також і не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії з 30.07.2021р., оскільки за приписами ст.45 Закону №1058 встановлено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки, зокрема, у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

За викладеного, враховуючи, що із заявою щодо перерахунку його пенсії позивач звернувся 30.07.2021р., тобто після 15 числа, то пенсія позивача підлягає перерахунку саме з 01.08.2021р.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №0.0..1 від 30.09.2021р. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 454 грн. 00 коп., виходячи із розрахунку: 908 грн./2 (а.с.5,26).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 стажу роботи з 09.07.1979р. по 31.08.2001р. на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги у подвійному розмірі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) стаж роботи з 09.07.1979р. по 31.08.2001р. на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги у подвійному розмірі та провести перерахунок його пенсії з 01.08.2021р.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 454 грн. 00 коп. (чотириста п`ятдесят чотири грн. 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва