Справа № 440/7996/21
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 р. Справа № 440/7996/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2021, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, м. Полтава, повний текст складено 11.10.21 по справі № 440/7996/21

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України
третя особа: Полтавський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України (надалі також відповідач, Міноборони України), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Полтавський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати пункту 4 Протоколу № 61 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 15.04.2021 щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 "Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві";

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити одноразову грошову допомогу, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, як інваліду ІІ групи з 23.11.2016, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії), захворювання, що пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до пункту "б" статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та вжиття заходів до її виплати.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення суду ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач наводить обставини справи та вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновки, викладені в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2015 року у справі № 2-а-1626/12/1370 щодо того, що документом, який свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, можуть бути будь-які відомості, які свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач та третя особа правом на висловлення свого ставлення до апеляційної скарги не скористалися.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу з серпня 1988 року по лютий 1989 року у складі діючої армії під час бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан, що підтверджується військовим квитком, копія витягу з якого наявна у матеріалах справи /а.с. 15/.

У витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії МО України № 4614 від 07.11.2016 по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (Протокол № 4614 від 07.11.2016) зазначено, що множинні вогнепальні осколкові поранення голови, спини, передньої черевної стінки, обох рук (контузія головного мозку - 1988р.), старшого сержанта у відставці ОСОБА_1 , 1969 року народження, наслідком яких рубці шкіри в зазначених анатомічних областях, що підтверджено висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 2629/Ж від 03.11.2016, Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, що в подальшому призвело до розвитку: "Стійких залишкових явищ, перенесеної ЗЧМТ у вигляді післятравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії ІІ - ІІІ ст., прогресуючого перебігу, з вираженим церебростенічним синдромом, вестибуло-координаторними розладами, емоційно-вольовою нестійкістю, мнестичним зниженням, вегето-судинною дисфункцією, частими лікворо-динамічними кризами, стійко вираженим цефалгічним синдромом. Післятравматичного церебрального арахноїдиту з розсіяною симптоматикою, вираженими ліворо-динамічними порушеннями, центральною вестибулярною дисфункцією ІІІ ст. Двобічної хронічної сенсоневральної туговухості І ст", що передбачено медичними та військово-обліковими документами, - ПОРАНЕННЯ (КОНТУЗІЯ) та ЗАХВОРЮВАННЯ, ТАК, ПОВ`ЯЗАНІ З ВИКОНАННЯМ ОБОВ`ЯЗКІВ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ ПРИ ПЕРЕБУВАННІ В КРАЇНАХ, ДЕ ВЕЛИСЬ БОЙОВІ ДІЇ /а.с. 11/.

Відповідно до висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 03.11.2016 № 2629/ж, лінійний рубець довжиною 0,8 см - в тім`яній ділянці зліва, білого кольору, м`який рухомий; подібних властивостей рубці невизначеної та лінійної форми розташовані - лівій лопатковій ділянці розмірами 2х1 см, в епігастральній ділянці довжиною 5,5 см, на тильній поверхні правового зап`ястку (неоднорідний) розмірами 2х1 см, долонній поверхні лівої кисті в проекції 1-щї п`ясної кисті довжиною 4 см. Описані рубці є наслідком загоєння ран, які могли утворитись внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень, отриманих у 1988 році /а.с.12/.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджено посвідченням Серія НОМЕР_1 /а.с. 38/.

Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначеннями і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум, за результатами розгляду документів позивача з приводу призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому з 23.11.2016 ІІ групи інвалідності, прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, яке оформлено у вигляді пункту 7 Протоколу засіданні комісії № 2 від 18.01.2019.

Не погодившись з рішенням Комісії Міністерства оборони України від 23.11.2016, позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 (справа № 440/745/19).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 по в справі № 440/745/19 встановлено такі обставини:

ІНФОРМАЦІЯ_2 направив до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок від 25.10.2018 за № 12/2578 щодо можливості виплатити одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , який з 23.11.2016 визнаний інвалідом ІІ групи, до якого додано документи та зазначено, що командування вважає, що ОСОБА_1 має право на отримання зазначеної грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

До вказаного висновку Полтавського ОВК додано: копію рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2018 у справі № 816/1240/18; копію ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2018; копію довідки МСЕК про встановлення інвалідності серія АВ № 0554950; копію витягу з протоколу ВЛК про встановлення причинного зв`язку поранення (травми, контузії, каліцтва); копію висновку судово-медичного експерта; копію архівної довідки ВМД; копію військового квитка; довідку про призов (проходження військової служби); копію паспорту; копію довідки із зазначенням ідентифікаційного номеру.

Розглянувши подані документи, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), якого 19.10.1989 звільнено зі строкової військової служби та 23.11.2016 під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом ІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серія АВ № 0554950 від 29.12.2016), оскільки заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 за № 975. Висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 03.11.2016 за № 2629/ж, який складено зі слів заявника, та висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 03.11.2016 за № 4614, які подано разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини поранення. Висновок про причинний зв`язок травми, поранення, контузії складається на підставі документів, передбачених пунктами 21.7 та 21.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 за № 402, які не подано на розгляд комісії.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14.02.2019 за №12/419 позивача повідомлено, що відповідно до рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначення і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (протокол № 2 від 18.01.2019, пункт 7), розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової допомоги ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом від 18.01.2019 за № 2, в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , позивач звернувся до суду з позовом.

Полтавським окружним адміністративним судом рішенням від 04.04.2019 по справі № 440/745/19 визнано протиправним та скасовано пункт 7 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 2 від 18 січня 2019 року щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ; зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо наявності підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду другої групи з 23 листопада 2016 року, відповідно до статті 16 Закону України від 20.12.1991 за № 2011-ХІІ "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 за № 975, з урахуванням висновків суду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу до Другого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2019 по справі № 440/745/19 апеляційну скаргу Міністерства оборони України було задоволено. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 року по справі № 440/745/19 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Приймаючи рішення про скасування рішення першої інстанції, апеляційний суд у постанові зазначив, що Комісією Міністерства оборони відмовлено позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки він не подав документ про причини та обставини поранення, який передбачено п. 11 Порядку № 975. Висновок суду першої інстанції про те, що рішення засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (Протокол № 4614 від 07.11.2016), яким установлено, що отримані позивачем поранення (контузія) і захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, - засвідчило в діях позивача відсутність протиправного діяння на момент отримання поранення (травми) та є належним документом, що свідчить про причини та обставини поранення (травми) є безпідставним, оскільки вказаним рішенням лише підтверджується обставина про причини поранення та захворювання позивача, але вказане рішення жодним чином не підтверджує той факт, що поранення (контузія, травма, каліцтво) та захворювання не пов`язані з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, тобто не свідчить про обставини поранення та захворювання.

У подальшому, 05 лютого 2020 року, позивач подав до Полтавського ОВК оновлений пакет документів для направлення до Міністерства оборони України з метою вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги.

06 лютого 2020 року Полтавський ОВК направив зазначені документи до Міністерства оборони України супровідним листом № 12/3.

За результатами розгляду зазначених документів Департамент фінансів Міністерства оборони України супровідним листом від 11 березня 2020 року № 248/312/oгд повернув останні без реалізації з тих підстав, що нових обставин з аналізу поданих документів для призначення одноразової грошової допомоги не виявлено.

Не визнаючи правомірним оформлене листом від 11 березня 2020 року № 248/312/oгд рішення відповідача, позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 440/2079/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною, її скасування та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано бездіяльність Міністерства оборони України щодо розгляду поданих ОСОБА_1 та направлених Полтавським обласним військовим комісаріатом листом № 12/386 від 06 лютого 2020 року документів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 протиправною.

Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 05 лютого 2020 року про призначення одноразової грошової допомоги.

18 грудня 2020 року постановою Другого апеляційного адміністративного суду залишено рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 по справі № 440/2079/20 без змін.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 440/2079/20 Полтавський обласний ТЦК та СП направив до Департаменту фінансів Міністерства оборони України 23 лютого 2021 року висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 /а.с. 30/, до якого додані такі документи:

- заява ОСОБА_1 ;

- рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 440/2079/20;

- копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності серія АВ № 0554950 від 28.12.2016;

- копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності серія АВ № 0554950 від 28.12.2019;

- копія висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертиза від 03.11.2016;

- копія військового квитка;

- копія посвідчення інваліда війни;

- заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- копія паспорта та копія ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ;

- згода на обробку персональних даних.

Розглянувши подані документи, Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.

Відповідно до протоколу засідання комісії від 15.04.2021 за № 61, на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 440/2079/20, відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги громадянину ОСОБА_1 , якого у 1989 році звільнено з зі строкової військової служби та 23.11.2016 під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії (довідка МСЕК серія АВ № 0554950 від 29.12.2016), оскільки заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини травми, який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2013 за № 975. Витяг Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 07.11.2016, № 4614 та висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 03.11.2016, № 2629/ж, які подано разом з іншими документами, не є документом, що свідчить про обставини поранення /а.с. 40/.

Листом Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 17.06.2021, № 9/1/3200 /а.с. 41/ повідомлено позивача про рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.04.2021 за № 61.

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся до суду із позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача прийнято в порядку, у спосіб та в межах наданих законом повноважень та підстави для його скасування відсутні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 за № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Разом з цим, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ), у статті 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.

За приписами пункту 2 частини першої статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі встановлення військовослужбовцю II групи інвалідності призначається і виплачується в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на момент встановлення інвалідності IIІ групи.

Пунктом 4 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Водночас, відповідно до статті 16-4 Закону № 2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог цієї статті Закону, Кабінет Міністрів України Постановою від 25.12.2013 за № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» затвердив Порядок № 975.

Пунктом 11 Порядку № 975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Аналіз зазначених норм права діє підстави для висновку, що законодавець делегував Уряду повноваження визначати порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16-2 Закону № 2011-XII.

Подання зазначених у пункті 11 Порядку № 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у статті 16-4 Закону № 2011-XII (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.

При цьому, Порядок № 975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

Водночас, подання до Міноборони відповідного рішення військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у пункті 11 Порядку № 975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 822/220/18, документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема, про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. Неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міноборони обов`язку щодо їх витребовування.

У зазначеній справі, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: акт судово-медичного дослідження та протокол засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону, не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Відтак, у контексті спірних правовідносин та обставин цієї справи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що рішення Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони від 07.11.2016 за № 4614 та висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 03.11.2016 за № 2629/ж, не є документами що свідчать про обставини поранення, а вказують лише на характер і давність тілесних ушкоджень, тобто імовірність спричинення рубців на тілі пораненням, яке могло мати місце під час проходження служби в Афганістані.

Разом з тим, рішення Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони від 07.11.2016, № 4614 та висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 03.11.2016, № 2629/ж, які надані Комісії для призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, нею вже розглядалися.

Додатково до документів, які надавалися позивачем раніше на розгляд Комісії Міністерства оборони України, позивачем у якості документів, що свідчать про причини та обставини його поранення, були надані нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Зі змісту заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вбачається, що вони підтверджують той факт, що ОСОБА_1 отримав поранення при виконанні обов`язків військової служби, а не внаслідок вчинення протиправних дій або самокалічення.

Також, в заяві ОСОБА_3 вказує, що він був призначений на строкову військову службу, яку проходив у Військовій частині № НОМЕР_2 , а у заяві ОСОБА_2 вказує, що він призначений на строкову військову службу, яку проходив у Військовій частині № НОМЕР_3 , в той час коли ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у Військовій частині № НОМЕР_4 .

Зазначене свідчить, що заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не підтверджують обставини, за яких ОСОБА_1 отримав поранення.

Окрім цього, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що нотаріальне посвідчення заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не посвідчує достовірність відомостей, які містяться в документі, а лише засвідчує справжність підписів підписантів.

Крім того, відповідно до пункту 21.08 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 за № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, при медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 4 січня 1994 року за № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за № 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи). Показання свідків не є підставою для встановлення у військовослужбовців (колишніх військовослужбовців) факту перенесеного захворювання, травми (контузії, каліцтва, поранення).

З огляду на наведене, висновок суду першої інстанції про те, що позивач не додав документ, який свідчить про причини та обставини поранення, а рішення Центральної військово-лікарської комісії Міноборони, викладене у формі протоколу від 07.11.2016 за № 4614, висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 03.11.2016 за № 2629/ж та заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які фактично не могли бути очевидцями події, внаслідок якої ОСОБА_1 отримав поранення, оскільки проходили військову службу в різних військових частинах, не є належними документами, що вказують на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання позивача, та не є підставою для встановлення у військовослужбовців (колишніх військовослужбовців) факту перенесеного захворювання, травми (контузії, каліцтва, поранення) є правомірним.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач у спірних правовідносинах діяв правомірно та в межах повноважень, визначених законодавством, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.

Висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовою позицією щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, неодноразово викладеною у постановах Верховного Суду, зокрема, від 04.03.2020 (справа № 806/2879/18), від 31.07.2019 (справа № 440/3614/18), від 12.06.2020 (справа № 622/19/17).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав уважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Посилання позивача на висновки Вищого адміністративного суду України, викладені в ухвалі від 22 січня 2015 року у справі 2-а-1626/12/1370, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому застосовує до спірних правовідносин правові позиції Верховного Суду, наведені вище.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 по справі № 440/7996/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич