Справа № 200/9291/21
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року справа №200/9291/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Донецького окружного адміністративного суду на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі № 200/9291/21 (головуючий І інстанції Борзаниця С.В., повний текст складений у м. Сєвєродонецьку Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Донецького окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Донецького окружного адміністративного суду (далі ДОАС, відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ голови Донецького окружного адміністративного суду від 25.06.2021 року № 42/IІІ-г.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16.11.2021 року позов задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ голови Донецького окружного адміністративного суду від 25.06.2021 року № 42/І-г «Про перерахування суддівської винагороди ОСОБА_1 ».

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Вважає правомірним спірний наказ, оскільки згідно ч. 10 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від відповідаач надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до ст. 311 КАС УКраїни справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, відзиву, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Указом Президента України від 13.05.2009 року № 318/2009 «Про призначення суддів» позивач призначений на посаду судді Донецького окружного адміністративного суду (а.с.12-14).

Відповідно до п. 5 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та наказу Донецького окружного адміністративного суду від 05.06.2019 року №102/К-г позивачу встановлено доплату за вислугу років у розмірі 40% посадового окладу судді з 05.06.2019 року (а.с.15).

Відповідно до частини п`ятої статті 126, частини першої статті 128 та підпункту 2 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, Указу Президента України від 07.09.2020 року № 376/2020, наказу ДОАС від 08.09.2020 року № 264/К-г суддю Бєломєстнова О.Ю. призначено на посаду судді Донецького окружного адміністративного суду з 07.09.2020 року безстроково (а.с.18-19).

Наказом Донецького окружного адміністративного суду від 25.06.2021 року №42/І-г про перерахунок суддівської винагороди судді Бєломєстнову О.Ю., на підставі доповідної записки начальника відідлу з управління персоналом та державної служби ДОАС до остаточного вирішення питання застосування ч. 10 ст. 135 Закону № 1402, з урахуванням позиції, викладеної в рішенні Конституційного суду України від 04.12.2018 року № 11-р/2018 у справі № 1-7/2018(4062/15), рішення Ради суддів України від 19.04.2019 року № 21, п. 11 рішення XVIII чергового з`їзду суддів України від 11.03.2021 року щодо нарахування та виплати длплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя, враховуючи неоднакове застосування судами ч. 10 ст. 135 Закону № 1402, керуючись ст. 24 Закону № 1402, зроблено перерахунок суддівської винагороди судді ДОАС Бєломєстнову О.Ю. -виплаченої доплати за вислугу років до посадового окладу судді за період з 01.01.2020 року по 06.09.2020 року, позивачу запропоновано вжити заходів щодо повернення виплачених у 2020 році доплат за вислугу років в сумі 79208,34 грн (а.с.22).

За ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Згідно статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (далі Закон № 1404) суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.

Незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді (п. 7 ч.ч. 5, 7 статті 48 Закону № 1402).

Згідно ч. 2 статті 52 Закону № 1402 судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

Розділом IX Закону № 1402 закріплені норми забезпечення суддів.

За ч.ч. 1, 2 ст. 135 Закону № 1402 суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків (ч. 5 ст. 135 Закону № 1402).

Згідно ч. 10 ст. 135 Закону № 1402 суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів відповідно до Конституції України. Забезпечення функціонування судової влади передбачає: 1) окреме визначення у Державному бюджеті України видатків на утримання судів не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення правосуддя відповідно до закону; 2) законодавче гарантування повного і своєчасного фінансування судів; 3) гарантування достатнього рівня соціального забезпечення суддів. Видатки на утримання судів визначаються з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя (ст. 146 Закону № 1402).

Фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України. Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України не можуть бути скорочені в поточному фінансовому році (ч.ч. 1, 3, 7 статті 148 Закону № 1402).

Суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (ст. 149 Закону № 1402).

Гарантії незалежності суддів зумовлені конституційною виключною функцією судів здійснювати правосуддя.

Захищеність суддів на рівні Конституції України є найважливішою гарантією незалежності судової влади, неупередженого, об`єктивного, безстороннього та незалежного виконання суддями своїх обов`язків щодо захисту прав і свобод людини і громадянина, забезпечення верховенства права та конституційного ладу в державі.

Конституційним Судом України в мотивувальній частині рішення від 04.12.2018 року №11-р/2018 зазначено, що випадки нездійснення правосуддя поділяються на дві категорії. До першої категорії належать випадки, коли нездійснення правосуддя обумовлене поведінкою самого судді, зокрема відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя.

Друга категорія охоплює випадки, коли суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою. Наприклад, згідно із Законом № 1402 нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та із неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду (частина перша статті 55); з обов`язковим проходженням підготовки для підтримання кваліфікації у Національній школі суддів України (частина восьма статті 56, частини перша, друга статті 89); з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді (ч. 3 статті 82, ч.ч. 6,7 статті 147).

Крім того, Конституційний Суд України у зазначеному рішенні вказав, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини 10 статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону №192, є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.

Рішенням Ради суддів України від 03.09.2021 року № 35 визначено, що сам по собі факт, що у рішенні не наведені усі випадки, коли суддя не здійснює правосуддя (наприклад виплата винагороди суддям, повноваження яких припинились, виплата винагороди суддям, які не здійснюють правосуддя через не приведення їх до присяги тощо) не дає підстав вважати, що дане рішення Конституційного Суду України не може бути застосовним до них. А відтак, суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 року №11-р/2018 у справі №1-7/2018.

Рада суддів України дійшла висновку, що вказане рішення стосується не тільки попередніх редакцій Закону, а й аналогічних вимог частини 10 статті 135 нині діючого Закону від 2 червня 2016 року №1402-VIII, які також не відповідають Конституції України, а тому не підлягають застосуванню, тобто Конституційний Суд України вирішує вказане питання не тільки ретроспективно відносно двох минулих редакцій Закону, а й прив`язує визнання його положень неконституційними і для цілей нині діючого Закону.

Конституційний Суд України в рішенні від 8 червня 2016 року у справі № 4-рп/2016 зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені» (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України, пункт 7 рішення № 4-рп/2016).

На підставі наведених норм слідує, що правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню. У такому разі суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Згідно статті 151-2 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

За пп. 6.1 пункту 6 Європейської хартії щодо статусу суддів від 10 липня 1998 року суддям, які здійснюють суддівські функції на професійній основі, надається винагорода, рівень якої встановлюється з тим, щоб захистити їх від тиску, спрямованого на здійснення впливу на їх рішення, а ще загальніше - на їх поведінку в рамках здійснення правосуддя, тим самим підриваючи їх незалежність і безсторонність.

Згідно п. 62 Висновку Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів від 1 січня 2001 року № 1 (2001) у цілому важливо (особливо стосовно нових демократичних країн) передбачити спеціальні юридичні приписи щодо убезпечення суддів від зменшення винагороди суддів, а також щодо гарантування збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.

Апеляційний суд зазначає, що в період з 01.01.2020 року по 06.09.2020 року позивач не здійснював повноваження з обставин, які не залежали від його волі.

Відповідно до Указу Президента України від 13.05.2009 року №318/2009 «Про призначення суддів» та наказу Донецького окружного адміністративного суду від 11.06.2009 року №122/К ОСОБА_1 було зараховано до штату суду з 11.06.2009 року, встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу.

Відповідно до п. п. 5, 6 статті 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 11 розділу XIII «;Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та наказу ДОАС від 04.06.2014 року № 96/К-г судді ОСОБА_1 з 04.06.2014 року встановлено доплату за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу.

Відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12.02.2015 року № 192-VІІІ та наказу ДОАС від 01.04.2015 року № 78/К-г судді ОСОБА_1 припинено виплату доплати за вислугу років до посадового окладу.

Відповідно до п. 4 статті 131, п.16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, пп. 4 пункту 16-1 Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) від 02.06.2016 року №1402-VІІІ, рішення Вищої ради правосуддя від 10.10.2017 року № 3219/0/15-17 про відмову у внесенні подання Президенту України про призначення на посаду судді, наказом ДОАС від 08.12.2017 року № 279/К-г суддю ОСОБА_1 08.12.2017 року відраховано зі штату Донецького окружного адміністративного суду.

На підставі рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29.03.2019 у справі № 805/139/18-а, постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.04.2019 року, виданого Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області позивача поновлено на посаді судді Донецького окружного адміністративного суду з 08.12.2017 року.

На виконання Закону України від 12.07.2018 № 2509-VІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року №11-р/2018, рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29.03.2019 року у справі № 805/139/18-а Донецьким окружним адміністративним судом видано наказ від 11.04.2019 року № 45/К-г, яким позивачу здійснювалась доплата за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу.

Відповідно до п. 5 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VШ та наказу Донецького окружного адміністративного суду від 05.06.2019 року № 102/К-г позивачу встановлено доплату за вислугу років у розмірі 40% посадового окладу судді з 05.06.2019 року.

Рішенням Верховного суду від 27.05.2019 року у справі № 800/472/17, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного суду від 05.12.2019 року, позов ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя - задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Вищої ради правосуддя від 10 жовтня 2017 року № 3219/0/15/17 про відмову у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Донецького окружного адміністративного суду; зобов`язано Вищу раду правосуддя повторно розглянути питання щодо внесення Президенту України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Донецького окружного адміністративного суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 126, частини першої статті 128 та підпункту 2 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, Указу Президента України від 07.09.2020 року № 376/2020 та наказу ДОАС від 08.09.2020 року № 264/К-г суддю ОСОБА_1 призначено на посаду судді Донецького окружного адміністративного суду з 07.09.2020 року безстроково.

Апеляційний суд зазначає, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018.

В даному випадку позивач не здійснював повноваження судді у спірний період з обставин, які не залежали вій його особисто чи від його поведінки, що підтверджено судовим рішенням.

Апеляційним судом враховано правову позицію Верховного суду в постанові від 13.10.2021 року у справі № 120/1655/21-а.

Отже, відповідач безпідставно зробив перерахунок суддівської винагороди з 01.01.2020 року по 06.09.2020 року для повернення коштів позивачем в сумі 79208,34 грн.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування наказу голови Донецького окружного адміністративного суду від 25.06.2021 року № 42/I-г «Про перерахування суддівської винагороди ОСОБА_1 ».

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Донецького окружного адміністративного суду - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі № 200/9291/21 за позовом ОСОБА_1 до Донецького окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування наказу - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 2 лютого 2022 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Е.Г. Казначеєв

І.В. Сіваченко