Справа № 520/12641/21
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2022-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 р. Справа № 520/12641/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Русанової В.Б. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 (суддя Севастьяненко К.О.; м. Харків) по справі № 520/12641/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (надалі також - відповідач, ГУ ДПС у Харківській області) в якому просив суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 14 червня 2021 №Ф-77791-13 у сумі 3117 гривні 18 копійок (три тисячі сто сімнадцять гривень вісімнадцять копійок).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 14 червня 2021 №Ф-77791-13 у сумі 3117,18 грн. (три тисячі сто сімнадцять гривень вісімнадцять копійок).

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) судовий збір у розмірі 908,0 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: пунктів 1, 2 розділу V Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування, який затверджено наказом Міністерства фінансів України 14.04.2015 № 435, ст. 242 КАС України, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2021, ухваливши по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що чинним законодавством України не передбачено можливості платником єдиного внеску здійснити виправлення помилки у Звіті щодо сум нарахованого єдиного внеску після закінчення звітного періоду. Чинним вважається останній Звіт, поданий страхувальником до закінчення термінів подання звітності. Тобто, Звіт з виправленими помилками, в силу норм Порядку № 435, може бути поданий лише у строк, встановлений для подання Звіту, тобто до 1 травня року, що настає за звітним періодом. Відповідач наголошує, що позивач самостійно визначив суми єдиного внеску, що підлягають сплаті, а вжиті ним заходи щодо виправлення помилок були здійснені після закінчення терміну подання звітності, а саме: 08.06.2021, що унеможливлює її виправлення. Крім того, відповідач вказує, що законодавцем не встановлена залежність можливості виправлення Звіту від причин допущення помилки, а відтак визнання судом першої інстанції, поважною причиною допущення помилки у Звіті (перебування на лікуванні з діагнозом "коронавірусна хвороба") не може впливати на законність вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.06.2021 № Ф-77791-13 у розмірі 3 117,18 грн, яка сформована контролюючим органом на підставі поданого позивачем Звіту.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 01.04.2019 позивач перебуває на обліку Східного управління, Індустріальної ДПІ Харківській області як платник ЄСВ - "фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність ОСОБА_1 ".

Позивачем 30.04.2021 року направлено до контролюючого органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб на суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік.

08.06.2021 позивач звернувся до Східного управління, Індустріальної ДПІ у Харківській області з заявою про проведення звірки або анулювання звіту суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік, оскільки під час заповнення таблиці 1 вищевказаного звіту "Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне" ним помилково зазначено про нарахування/сплату ЄСВ за місяці, коли в Україні введено звільнення від його сплати, а саме за період з березня по травень 2020 року. (а.с. 21)

Відповіді на вказане звернення позивач не отримав.

01.07.2021 позивачем отримано вимогу ГУ ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) у сумі 3117 грн. 18 копійок.

Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з цим адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було допущено помилку у поданій звітності про суми нарахованого доходу застрахованих осіб на суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік, з поважних причин, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14 червня 2021 № Ф-77791-13 у сумі 3117,18 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), умови та порядок нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає та встановлює Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі- Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону № 2464, платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 14 Закону № 2464-VI, податкові органи зобов`язані здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 13 Закону № 2464-VI, податкові органи мають право: стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI передбачено, що недоїмка це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Частинами 1, 3, 4 статті 25 Закону № 2464-VI передбачено, що рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

Відповідно до статей 4, 6, 7, 8, 10, 12, 25, пунктів 9 2 - 9 5 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375, наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 затверджено "Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі Інструкція № 357).

Ця Інструкція врегульовує застосування окремих положень порядку нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон) та визначає процедуру нарахування і сплати фінансових санкцій та стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів податковими органами (пункт 1 Розділу I Інструкції № 357).

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Інструкції № 357, до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити їх у звітності, що подається платником до податкових органів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

У разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС (далі - ІТС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Судом встановлено, що позивачем 07.05.2021 була подана звітність з єдиного внеску про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та сум нарахованого єдиного внеску за 2020, згідно з якою єдиний внесок нарахований з січня по грудень 2020 з розрахунку мінімального єдиного внеску щомісячно, складає 12 717,48 гривень.

В свою чергу, позивачем у повному обсязі єдиний внесок сплачено не було. За даними інтегрованої картки платника станом на 26.07.2021 за позивачем обліковується заборгованість по сплаті єдиного внеску у розмірі 3117,18 грн за результатом поданої річної звітності з єдиного внеску, що стало підставою для винесення контролюючим органом спірної вимоги про сплату боргу від 14.06.2021 № Ф-77791-13.

Посилання позивача на те, що ним було помилково нараховано суми єдиного внеску за період з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2020 року, як на підставу для скасування оскарженої вимоги про сплату боргу, колегія суддів відхиляє, з таких підстав.

Так, Законом України від 17.03.2020 р. № 533-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)" внесено зміни до Закону № 2464. Зокрема, розділ VІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 9-10, згідно з нормами якого тимчасово звільнялися від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 Закону №2464, в частині сум, що підлягали нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 березня та з 1 по 30 квітня 2020 року за себе. При цьому положення абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464 щодо таких періодів для таких осіб не застосовувалися.

Разом з цим Законом України від 13.05.2020 № 591-IХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон № 591) внесено зміни до пункту 9-10 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464, згідно з якими подовжено період звільнення від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску осіб, зазначених у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 Закону № 2464, у частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами з 01 по 30 травня 2020 року за себе.

Отже, законодавцем надано право платникам єдиного внеску не нараховувати та не сплачувати єдиний внесок за період з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2020 року.

При цьому, законодавець також зауважив і на те, що за бажанням платники єдиного внеску мають право прийняти рішення про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску за періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2020 року. У такому разі інформація про сплачені суми зазначається у звітності про нарахування єдиного внеску за звітний період, визначений для таких осіб Законом № 2464.

Процедура, форма, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначені Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року №435, чинного на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок №435).

В силу пункту 1 розділу ІІ Порядку № 435 звіт до органів доходів і зборів подається страхувальником або відповідальною особою страхувальника за основним місцем взяття на облік як платника єдиного внеску в органах доходів і зборів в один із таких способів: в електронній формі з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та електронних довірчих послуг; на паперових носіях, завірений підписом керівника страхувальника та скріплений печаткою (за наявності), разом з електронною формою на електронних носіях інформації; на паперових носіях, якщо у страхувальника кількість застрахованих осіб не перевищує п`яти; надсилання поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення за умови, що у страхувальника кількість застрахованих осіб не перевищує п`яти.

Згідно з вимогами підпунктів 13, 16 Розділу ІІ Порядку № 435 ФО - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства зобов`язані подавати самі за себе Звіт незалежно від того, чи ведуть вони підприємницьку діяльність, крім ФОП, зазначених у пункті 3 розділу III цього Порядку.

Відповідальним за правильність та достовірність заповнення Звіту є страхувальник.

Згідно з пунктом 4 Розділу ІІІ Порядку № 435 особи, які провадять незалежну професійну діяльність, формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт один раз на рік до 01 травня року, що настає за звітним періодом.

Звітним періодом для них є календарний рік.

Згідно з пунктом 1 розділу V Порядку №435 у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за основним місцем обліку.

Чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, визначених цим Порядком, який пройшов всі контролі при завантаженні до Реєстру страхувальників та до Реєстру застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 2 розділу V Порядку № 435 у разі виявлення страхувальником у Звіті після закінчення строку подання такого Звіту помилки в реквізитах (крім сум), що стосується страхувальника або застрахованої особи, подаються скасовуючі документи, тобто страхувальник повинен сформувати та подати Звіт за попередній період, який містить перелік таблиць Звіту, відповідну таблицю із зазначенням типу форми "скасовуюча" з відомостями, які були помилкові, на одну або декількох застрахованих осіб та відповідну таблицю із зазначенням типу форми «початкова» із зазначеними правильними відомостями на одну або декількох застрахованих осіб, при цьому таблиця 6 додатка 4 до цього Порядку має містити дані щодо кожної застрахованої особи окремо.

Таким чином, чинним законодавством чітко передбачено процедуру усунення виявленої помилки, зокрема, особа (страхувальник) може подати повторно Звіт до закінчення встановленого строку для його подання, в цьому випадку до 01 травня року, що настає за звітним періодом.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивачем до закінчення строку подання Звіту за 2020 рік до контролюючого органу подавався виправлений звіт без нарахування єдиного внеску за спірний період.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем правомірно сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.06.2021, на підставі облікових даних з інформаційної системи контролюючого органу.

З приводу посилання суду першої інстанції на те, що позивач станом на дату подачі звіту перебував на лікуванні з діагнозом «коронавірусна хвороба (COVID-19)», як на поважність причин допущення позивачем помилки у Звіті, колегія суддів зазначає, що вказана обставина не може слугувати підставою для скасування оскарженої у цій справі вимоги контролюючого органу про сплату боргу (недоїмки), оскільки незалежно від причин, за яких позивач допустив помилку у Звіті щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, останній мав право у визначений законодавством строк та спосіб виправити допущену ним помилку у звітності.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено правомірність оскаржуваної вимоги, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 по справі № 520/12641/21 - скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) В.Б. Русанова Т.С. Перцова