Справа № 140/14474/21
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 року ЛуцькСправа № 140/14474/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання бездіяльності протиправною, визнання недійсним рішення та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Луцької міської ради про визнання протиправною бездіяльність щодо ненадання відповіді на звернення; визнання протиправною бездіяльність щодо неприведення земельної ділянки у належний стан; визнання недійсним рішення Луцької міської ради від 26.09.2021 №17/19 про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок поблизу житлового будинку по АДРЕСА_1 ; зобов`язання вчинити дії для приведення земельної ділянки біля будинку АДРЕСА_1 у належний стан згідно поданих заяв; зобов`язання Луцьку міську раду повторно розглянути заяву від 25.10.2019; стягнення моральної шкоди в розмірі 303376,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.10.2019 ОСОБА_1 направив відповідачу заяву про надання дозволу (згоди) на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 100 кв.м за адресою АДРЕСА_1 . Предметом заяви була земельна ділянка орієнтовною площею 100 кв.м, яка перебуває у комунальній власності громади м.Луцька, є землею житлової та громадської забудови та використовується позивачем добросовісно, відкрито і безперервно як підїзд до будинку АДРЕСА_1 , у якому проживає позивач з 1983 року. Надання у приватну власність позивачу даної земельної ділянки не порушуватиме нічиїх прав. Зміна категорії земельної ділянки за основним цільовим призначенням не передбачається. Земельна ділянка не відноситься до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність згідно з частиною четвертою статті 83 Земельного кодексу України. Рішенням №17/19 від 26.09.2021 відповідач відмовив у задоволенні заяви.

Позивач вважає вказане рішення протиправним, оскільки у рішенні відсутні передбачені частиною сьомою статті 118 ЗКУ підстави відмови у наданні дозволу (згоди) згідно заяви. Посилання відповідача на п.6.1.32 ДБН Б.2.2-12:2019 є безпідставним та необгрунтованим, оскільки у даному випадку не йдеться про нове будівництво.

З ділянка, про яку йдеться у заяві, постійно захаращена. Звернення до Відповідача щодо приведення земельної ділянки у належний стан ігноруються. Так, на звернення від 16.11.2020 ніяких дій не вчинено, а на звернення 15.02.2021 відповіді взагалі не отримано.

З наведених підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву від 29.12.2021 №3-8/94/2021 відповідач заперечив пред`явлені позовні вимоги та просив відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що 25.10.2019 до Луцької міської ради надійшла заява ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки орієнтовною прощею 100 кв. м, по АДРЕСА_1 частково - для обслуговування будинку АДРЕСА_2 , частково - для здійснення підприємницької діяльності (облаштування складського приміщення). Листом від 14.11.2019 Виконавчий комітет Луцької міської ради відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки, з зазначенням що територія про яку йдеться у заяві, відноситься до земель загального користування населених пунктів (проїзди), які відповідно до абз. а) ч. 4 ст. 83 ЗК України не можуть передаватися у приватну власність фізичних або юридичних осіб.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 у справі № 161/19709/19 задоволено вказаний позов ОСОБА_1 та визнано протиправною бездіяльність Луцької міської ради щодо не розгляду у встановленому законодавством порядку заяви ОСОБА_1 від 25.10.2019 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 100 кв.м., які розташовані за адресою АДРЕСА_1 ; зобов`язано Луцьку міську раду у встановленому законодавством порядку розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.10.2019 рку про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 100 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 .

На виконання вказаного рішення суду Луцькою міською радою на сесії 02.07.2020 розглянуто заяву ОСОБА_1 від 25.10.2019 та прийнято рішення від 02.07.2020 №85/13 "Про відмову громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки поблизу жилого будинку на АДРЕСА_1 ".

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 оскаржив його до Волинського окружного адміністративного суду (справа № 140/17401/20). Як на підставу своїх вимог ОСОБА_1 посилався на те, що нібито Луцька міська рада не встановивши належним чином предмет його заяви від 25.10.2019, безпідставно розглянула її в порядку ст. 118 ЗК України (порядок безоплатної приватизації) та прийняла необгрунтоване рішення. Насправді в заяві позивача від 25.10.2019 йшлося не про безоплатну приватизацію земельної ділянки, а про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки поблизу жилого будинку на АДРЕСА_1 у користування в порядку ст. 123 ЗК України.

Волинський окружний адміністративний суд погодився із вказаними доводами ОСОБА_1 та рішенням від 26.02.2021 по справі № 140/17401/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2021, задовольнив позов. Скасував рішення Луцької міської ради від 02.07.2020 №85/13 "Про відмову громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки поблизу жилого будинку на АДРЕСА_1 ". Зобов`язав Луцьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.10.2019 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На виконання вказаного рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.02.2021 по справі № 140/17401/20 Луцькою міською радою 26.08.2021 прийнято рішення № 17/29 "Про відмову громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок поблизу жилого будинку на АДРЕСА_1 ".

Звертаючись до суду із позовною заявою, ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог посилається на положення ст. 118 ЗК України та зазначає, що надання у приватну власність позивачу спірної земельної ділянки не порошуватиме нічиїх прав. Положеннями ст. 118 ЗК України передбачено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Разом з тим, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26.02.2021 по справі № 140/17401/20 встановлено, що у ОСОБА_1 у заяві від 25.10.2019 мав намір отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування, тобто в порядку статті 123 ЗК України (порядок надання земельної ділянки у користування). З огляду на вказане Луцьку міську раду зобв`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.10.2019 саме в порядку ст. 123 ЗК України.

Отже, безпідставним є посилання позивача як на підставу своїх вимог на положення ст. 40, 118 ЗК України, адже рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що у заяві позивача від 25.10.2019 йшлося про отримання земельної ділянки у користування, а не у власність.

Оскільки ОСОБА_1 не належить до кола суб`єктів, які згідно з положеннями ст. 92 ЗК України мають право на отримання земельної ділянки у постійне користування, то єдиною можливою формою отримання спірної земельної ділянки у користування є її оренда.

У заяві від 25.10.2019 зазначено, цільове призначення земельних ділянки - частково для здійснення підприємницької діяльності (облаштування складського приміщення), частково - для обслуговування будинку АДРЕСА_2 .

По-перше, спірна земельна ділянка не підпадає під виключення ч. 2 ст 134 ЗК України, а тому її надання в оренду для підприємницької діяльності без проведення земельних торгів є неможливим.

По-друге, земельні ділянки на АДРЕСА_2 вже перебувають у приватній власності, площею 0,10 га із кадастровим номером :41:019:0018 (власник ОСОБА_2 ) - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і площею 0,0189 га із кадастровим номером :41:019:0019 (власники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) - для ведення садівництва.

По-третє, згідно із Генеральним планом міста Луцька, затвердженим рішенням міської ради від 24.06.2009 №42/1, та планом зонування міста Луцька, затвердженим рішенням міської ради від 25.02.2015 № 71/13, земельна ділянка знаходиться в зоні садибної забудови (Ж-1), де не передбачено облаштування складських приміщень.

Отже, оскаржуване рішення Луцької міської ради прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Не відповідають дійсності посилання позивача та те, що спірна земельна ділянка постійно захаращена, що нібито на його звернення від 16.11.2020 ніяких дій не вчинено, а на звернення від 15.02.2021 відповіді взагалі не отримано.

Так у відповідь на звернення від 16.11.2020 Виконавчий комітет Луцької міської ради листом від 17.12.2020 № 6.1-7/4248/2020 повідомив заявника, що Інспектором відділу "Група швидкого реагування" департаменту муніципальної варти Луцької міської ради було здійснено виїзд за вказаною у зверненні адресою, де було обстежено прилеглі території до будинків по АДРЕСА_3 .

Під час обстеження, будівельних матеріалів, що перешкоджають проходу/доїзду до будинку по АДРЕСА_2 виявлено не було.

Відповідь на звернення від 15.02.2021 надано заявнику листом Виконавчого комітету Луцької міської ради від 23.02.2021 № 6.1-7/681/2021.

Отже, Луцькою міською радою не допущено жодної бездіяльності щодо розгляду та надання відповіді на звернення позивача від 16.11.2020 та від 15.02.2021, а тому позовні вимоги в цій частині є абсолютно безпідставними.

З наведених підстав просить в задоволенні позову відмовити.

17.01.2022 ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзиву та заяву про зміну позовних вимог, у яких зазначив, що виконавчий комітет Луцької міської ради не є органом, до компетенції якого відноситься питання надання дозволу (згоди) на розробку проекту землеустрою, тому лист від 14.11.2019 не породжує жодних правових наслідків. Спірна земельна ділянка, про яку йдеться у заяві від 25.10.2019, є під`їздом до квартири АДРЕСА_2 , який не є транзитним проїздом і використовується виключно мешканцями цієї квартири, а тому взагалі не є проїздом.

Законодавством України чітко не визначено поняття проїзду, однак у ДБН В.2.3-5-2001 «ВУЛИЦІ ТА ДОРОГИ НАСЕЛЕНИХ ПУНКТІВ» термін проїзд використовується для для визначення участку дороги для транзитного руху транспорту, а також застосовується поняття під`їзду до різних об`єктів.

Відповідачем не наведено належних правових підстав для відмови у наданні дозволу (згоди) на розробку проекту землеустрою земельної ділянки згідно моєї заяви від 25.10.2019.

Відповідач, приймаючи оскаржуване рішення №17/19 від 26.09.2021, так і не дослідив всі обставини та норми права, які забезпечують поновлення прав позивача. Слід зазначити, що відповідач не заперечує факту постійного відкритого користування позивачем спірними земельними ділянками впродовж більше 40 років як під`їздом до квартири АДРЕСА_2 . Ця обставина була встановлена Луцьким міськрайонним судом під час розгляду справи №161/19713/19, у якій Луцька міська рада приймала участь у якості третьої особи.

Безпідставним та необґрунтованим є посилання відповідача на ту обставину, що земельні ділянки з кадастровими номерами :41:019:0018 та :41:019:0019 належать ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які проживають у квартирі АДРЕСА_2 , оскільки спірні земельні ділянки, які були предметом заяви від 25.10.2019, знаходяться за межами вищезгаданих земельних ділянок. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 так само користувались, користуються і будуть користуватись під`їздом до квартири АДРЕСА_2 , який, до того ж, є пожежним під`їздом.

Безпідставним та необґрунтованим є також посилання відповідача на ту обставину, що Генеральним планом м. Луцька та планом зонування міста Луцька не передбачено облаштування на спірній земельній ділянці складського приміщення. Однак, жодним нормативно-правовим актом не встановлено заборони облаштування складського приміщення на спірній земельній ділянці. Планом зонування території м. Луцька визначено лише орієнтований рекомендований перелік об`єктів, які, на суб`єктивну думку розробників, можуть бути розміщені у цій зоні. Цілком очевидно, що цей перелік не є вичерпним. У позові зазначено, що цільове призначення спірних земельних ділянок не буде змінюватись. Спростування цієї обставини у відзиві відсутні.

У відзиві відповідач стверджує, що під час обстеження працівниками муніципальної варти виконавчого комітету Луцької міської ради не було виявлено будівельних матеріалів. Це твердження не відповідає дійсності. Листом від 30.12.2020 виконавчому комітету Луцької міської ради було повідомлено, що фотознімки зроблені працівниками муніципальної варти виконавчого комітету Луцької міської ради не в тому місці, де знаходиться будівельне сміття. Листом від 18.01.2021 виконавчий комітет Луцької міської ради повідомив, що він визначив місцезнаходження будівельного сміття та додав відповідні фотознімки, однак йому не вдалось встановити контакт із імовірним власником ОСОБА_4 . Слід зазначити, що дане сміття не прибране по сьогоднішній день.

На звернення від 15.02.2021 щодо усунення снігового затору відповідач не надав жодної відповіді. Лист від 23.02.2021 на мою адресу не надходив. Сніг ніхто не прибирав. Він розтанув сам по собі.

Слід також зазначити, що комунальними службами виконавчого комітету Луцької міської ради ніколи не вчинялись жодні дії для приведення під`їзду до квартири АДРЕСА_2 до належного стану. На цьому під`їзді відсутнє тверде покриття, поверхня постійно заросла бур`яном, під час дощу утворюється калюжа, яка стікає на подвір`я. Такий стан під`їзду створює незручності для користування ним. Обов`язок утримувати під`їзд у належному стані лежить на відповідачеві як власникові земельної ділянки.

Зважаючи на вищевикладене, вважаю, що відповідачем порушується право позивача на одержання у приватну власність земельної ділянки, якою він безперервно і відкрито користується впродовж більше 40 років.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив суд:

1. Визнати протиправними дії відповідача щодо зазначення у поштовій квитанції недостовірного номера телефону одержувача;

2. Визнати протиправною бездіяльність Луцької міської ради щодо ненадання відповіді на звернення віді 15.02.2021;

3. Визнати протиправною бездіяльність Луцької міської ради щодо неприведення земельної ділянки у належний стан;

4. Визнати недійсним рішення №17/19 від 26.09.2021 Луцької міської ради про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок поблизу жилого будинку на АДРЕСА_1 ;

5. Зобовязати Луцьку міську раду вчинити дії для приведення земельної ділянки біля будинку АДРЕСА_1 згідно поданих заяв у належний стан (ліквідувати стихійне звалище будівельного сміття, спланувати земельну ділянку у підїзді до квартири АДРЕСА_2 з метою забезпеченя стоку дощових вод на вулицю Корольова, облаштувати тверде (асфальтове) покриття підїзду);

6. Зобовязати Луцьку міську раду повторно розглянути заяву позивача від 25.10.2019;

7. Стягнути з Луцької міської ради 303 376 грн на користь ОСОБА_1 для відшкодування завданої йому моральної шкоди.

19.01.2022 від Луцької міської ради до суду надійшли заперечення, відповідно до яких відповідач просить суд відмовити у прийнятті до розгляду заяви позивача про зміну позовних вимог, оскільки провадження у даній справі відкрито 06.12.2021. Тобто, розгляд справи по суті розпочато 06.01.2022. Заява позивача про зміну позовних вимог подана 17.01.2022, тобто із порушенням строків, встановлених ст. 47 КАС України.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 заяву ОСОБА_1 про зміну позовних вимог повернуто заявнику без розгляду.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26.02.2021 у справі №140/14701/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2021, позов ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано рішення Луцької міської ради від 02.07.2020 №85/13 «Про відмову громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки поблизу жилого будинку на АДРЕСА_1 », зобов`язано Луцьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.10.2019 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 100 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

26.08.2021 Луцька міська рада прийняла рішення №17/29 «Про відмову громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок поблизу жилого будинку на АДРЕСА_1 », яким відмовила громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, орієнтовною площею 0,0100 га із цільовим призначенням - частково для здійснення підприємницької діяльності (облаштування складських приміщень) та частково для обслуговування жилого будинку АДРЕСА_2 .

16.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до Луцької міської ради із заявою, в якій просив вжити заходів до жителів будинку за адресою АДРЕСА_1 в зв`язку із порушенням ними статті 152 КУпАП та ліквідації самостійно вчиненого сміттєзвалища.

Листом від 17.12.2020 Луцька міська рада № 6.1-7/4248/2020 «Про розгляд звернень» повідомила позивача, що Інспектором відділу "Група швидкого реагування" департаменту муніципальної варти Луцької міської ради було здійснено виїзд за вказаною у зверненні адресою, де було обстежено прилеглі території до будинків по АДРЕСА_3 . Під час обстеження, будівельних матеріалів, що перешкоджають проходу/доїзду до будинку по АДРЕСА_2 виявлено не було. У разі виявлення осіб, що здійснюють складування будівельних матеріалів на території загального користування, або перешкоджають доїзду до будинку позивача просили повідомляти на гарячу лінію департаменту муніципальної варти.

15.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до Луцької міської ради із заявою, в якій просив вжити заходів для прибирання снігу, який знаходиться в проїзді до будинку АДРЕСА_1 , оскільки це перешкоджає під`їзду до даного будинку. Крім того, просив очистити від снігу тротуар по АДРЕСА_1 , а також тротуари та зупинки приміського транспорту на вулиці Корольова.

Листом від 23.02.2021 Луцька міська рада № 6.1-7/681/2021 «Про розгляд звернень» повідомила позивача, що комунальними підприємствами посипання та очищення тротуарів, проїжджої частини вулиць та прибудинкових територій Луцької міської територіальної громади проводиться постійно відповідно до схем руху та графіків по мірі необхідності. Станом на 17.02.2021 усі снігові затори в районі Вересневого ліквідовані, чим забезпечено проїзд автомобільного транспорту.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 116, 122, 123 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 ЗК України).

Згідно з частиною першою статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Отже, чинним законодавством України передбачено дві підстави (форми) набуття громадянами та юридичними особами права на землю - шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною першою статті 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Суд звертає увагу на те, що порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено статтею 118 ЗК України.

Громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення

У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову (частина перша-друга статті 118 КАС України).

Так, відповідно до частин шостої - дев`ятої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частини восьмої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Водночас порядок надання земельних ділянок у користування визначено статтею 123 цього Кодексу.

Частинами другою-шостою статті 123 ЗК України передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

У рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 26.02.2021 у справі №140/14701/20 встановлено, що у заяві від 25.10.2019 ОСОБА_1 не вказано з якою метою він звернувся із заявою про надання такого дозволу - для відведення земельної ділянки у власність чи надання її в користування і, що в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 у заяві від 25.10.2019 мав намір отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування, тобто в порядку статті 123 ЗК України (порядок надання земельної ділянки у користування).

Судом встановлено, що рішенням від 26.08.2021 №17/29 «Про відмову громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок поблизу жилого будинку на АДРЕСА_1 », відмовлено громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, орієнтовною площею 0,0100 га із цільовим призначенням - частково для здійснення підприємницької діяльності (облаштування складських приміщень) та частково для обслуговування жилого будинку АДРЕСА_2 , водночас відповідачем не вказано підстави для відмови у задоволенні заяви від 25.10.2019, передбаченої статтею 118 ЗК України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає приписам частини другої статті 2 КАС України, оскільки прийняте відповідачем не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому позовні вимоги про визнання протиправним рішення від 26.08.2021 №17/29 «Про відмову громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок поблизу жилого будинку на АДРЕСА_1 » та зобов`язання повторно розглянути заяву від 25.10.2019 про надання такого дозволу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо взаємопов`язаних позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність щодо ненадання відповіді на звернення; визнання протиправною бездіяльність щодо неприведення земельної ділянки у належний стан; зобов`язання вчинити дії для приведення земельної ділянки біля будинку АДРЕСА_1 у належний стан згідно поданих заяв суд зазначає наступне.

У статті 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (частина перша статті 1 Закону № 393/96-ВР).

Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Як встановлено судом, 16.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до Луцької міської ради із заявою, в якій просив вжити заходів до жителів будинку за адресою АДРЕСА_1 в зв`язку із порушенням ними статті 152 КУпАП та ліквідації самостійно вчиненого сміттєзвалища. Листом від 17.12.2020 Луцька міська рада № 6.1-7/4248/2020 «Про розгляд звернень» повідомила позивача, що Інспектором відділу "Група швидкого реагування" департаменту муніципальної варти Луцької міської ради було здійснено виїзд за вказаною у зверненні адресою, де було обстежено прилеглі території до будинків по АДРЕСА_3 . Під час обстеження, будівельних матеріалів, що перешкоджають проходу/доїзду до будинку по АДРЕСА_2 виявлено не було. У разі виявлення осіб, що здійснюють складування будівельних матеріалів на території загального користування, або перешкоджають доїзду до будинку позивача просили повідомляти на гарячу лінію департаменту муніципальної варти.

15.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до Луцької міської ради із заявою, в якій просив вжити заходів для прибирання снігу, який знаходиться в проїзді до будинку АДРЕСА_1 , оскільки це перешкоджає під`їзду до даного будинку. Крім того, просив очистити від снігу тротуар по АДРЕСА_1 , а також тротуари та зупинки приміського транспорту на вулиці Корольова. Листом від 23.02.2021 Луцька міська рада № 6.1-7/681/2021 «Про розгляд звернень» повідомила позивача, що комунальними підприємствами посипання та очищення тротуарів, проїжджої частини вулиць та прибудинкових територій Луцької міської територіальної громади проводиться постійно відповідно до схем руху та графіків по мірі необхідності. Станом на 17.02.2021 усі снігові затори в районі Вересневого ліквідовані, чим забезпечено проїзд автомобільного транспорту.

Отже, враховуючи вищевикладене, відсутня бездіяльність зі сторони Луцької міської ради щодо ненадання відповідей на звернення ОСОБА_1 .

Оскільки у позовній заяві ОСОБА_1 не наведено жодних обґрунтувань щодо позовних вимог, що стосуються не приведення земельної ділянки у належний стан, тому взаємопов`язані позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність щодо неприведення земельної ділянки у належний стан та зобов`язання вчинити дії для приведення земельної ділянки біля будинку АДРЕСА_1 у належний стан також не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 303376,00 грн, то така не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами пункту 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З вищенаведеного слідує, що для відшкодування моральної шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2018 в справі № 804/2252/14.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем не надано жодного доказу спричинення йому моральної шкоди саме бездіяльністю та незаконним рішенням відповідача, а також не доведено причинного зв`язку між допущеною бездіяльністю та рішенням та настанням будь-яких негативних наслідків для позивача у вигляді моральної шкоди.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її стягнення.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до вимог частини 4 цієї ж статті, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що хоч і повноваження Луцької міської ради щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є дискреційними, проте належним способом захисту, відновлення прав позивача за даних фактичних обставин, слід визнати саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 25.10.2019.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Частиною першою, другою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідач не довів суду, що рішення Луцької міської ради від 26.09.2021 №17/19 ґрунтується на нормах чинного законодавства; воно не може вважатися обґрунтованим, добросовісним і законним.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України, з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача, а також з врахуванням повноважень, наданих суду відповідно до статті 245 КАС України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення Луцької міської ради від 26.09.2021 №17/19 «Про відмову громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок поблизу жилого будинку на АДРЕСА_1 » та зобов`язання відповідача повторно розглянути дану заяву ОСОБА_1 від 25.10.2019 у відповідності до вимог Конституції України, Земельного кодексу України.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Луцької міської ради (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Богдана Хмельницького, 19, ідентифікаційний код юридичної особи 34745204) про визнання бездіяльності протиправною, визнання недійсним рішення та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Луцької міської ради від 26.09.2021 №17/19 «Про відмову громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок поблизу жилого будинку на АДРЕСА_1 ».

Зобов`язати Луцьку міську раду повторно розглянути дану заяву ОСОБА_1 від 25.10.2019 у відповідності до вимог Конституції України, Земельного кодексу України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський