Справа № 520/18438/21
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2022 р. № 520/18438/21
Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.,

за участю секретаря судового засідання - Рубіної Я.О.,

представника позивача - Нагорного Є.Ф.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу № 520/18438/21 за позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 97 від 08.06.2021 "Про підсумки службового розслідування" (з основної діяльності), яким позивача за самостійне залишення розташування військової частини, невихід на службу без поважних причин та самоусунення від виконання службових обов`язків порушення вимог статей 11, 12, 14, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України накладено дисциплінарне стягнення "Сувора догана";

- визнати протиправним та скасувати пункт 11 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 260 від 25.10.2021 (по стройовій частині) про самовільне залишення військової частини ОСОБА_1 ;

- визнати протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не направлення повідомлення (подання) командиру військової частини НОМЕР_2 (оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") про продовження військової служби та дії контракту з військовослужбовцем ОСОБА_1 у зв`язку з скасуванням пункту 21 наказу № 104 від 15.04.2021 про самовільне залишення території військової частини ОСОБА_1 з 14.04.2021 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 направити командиру військової частини НОМЕР_2 (оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") повідомлення (подання) про продовження військової служби та дії контракту з військовослужбовцем ОСОБА_1 у зв`язку з скасуванням пункту 21 наказу № 104 від 15.04.2021 про самовільне залишення території військової частини ОСОБА_1 з 14.04.2021;

- відшкодувати позивачу витрати на надання професійної правничої (правової) допомоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані накази є протиправними, а тому, підлягають скасуванню.

Представник позивача в судове засідання прибув, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 15.12.2021 надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що військова частина НОМЕР_1 в спірних правовідносинах діяла у межах та у спосіб, встановлені чинним законодавством України, а отже і винесені спірні накази є законним. Просив у позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до наказу військової частини НОМЕР_1 (по строковій службі) № 85 від 23.03.2021 капітана ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) № 63 від 17.03.2021 на посаду командира розвідувального взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС - 0940013, який прибув з Індустріального районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (м. Харків), з 23.03.2021 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, а на продовольче забезпечення з 24.03.2021.

14.04.2021 від командира військової частини НОМЕР_1 на адресу командира військової частини НОМЕР_2 та начальника Харківського зонального відділу військової служби правопорядку подано доповідь про факт самовільного залишення військової частини (без зброї) військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 .

На підставі вказаного, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 244 від 24.04.2021 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення частини позивачем.

Згідно акту службового розслідування 14.04.2021 командиром 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 встановлено факт самовільного залишення розташування пункту тимчасової дислокації (польовий табір) військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 . Капітан ОСОБА_3 призначений на посаду командира розвідувального взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 17.03.2021 № 63 (посаду приймати відмовився) самовільно залишив розташування пункту тимчасової дислокації (польовий табір) військової частини НОМЕР_1 розташований за адресою: АДРЕСА_1 , чим ухилився від виконання обов`язків військової служби. Капітан ОСОБА_3 знаходився на лікуванні, що підтверджується поясненнями та аркушами непрацездатності в періоди: до 30.04.2021, приступити до роботи 01.05.2021; з 21 по 28.05.2021, приступити до роботи 29.05.2021. За період з 01 по 18.05.2021, 20.05.2021 та період з 29.05.2021 по 07.06.2021, на час закінчення службового розслідування підтверджуючих документів, щодо законності відсутності на військовій службі не представив. Так актом службового розслідування встановлено, що капітан ОСОБА_3 в період з 01 по 18.05.2021. 20.05.2021 та період з 29.05.2021 по 07.06.2021, на час закінчення службового розслідування та в подальшому через свою особисту недисциплінованість ухиляється від виконання обов`язків військової служби.

08.06.2021 командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ № 97, яким за самовільне залишення розташування військової частини, невихід на службу без поважних причин та самоусунення від виконання службових обов`язків, порушення вимог статей 11, 12, 14, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України накладено дисциплінарне стягнення "Сувора догана". Так, в даному наказі, зокрема, зазначено, що відповідно до рапорту тимчасово виконуючого обов`язків командира 1 механізованого батальйону капітана ОСОБА_4 від 14.04.2021 вхідний № 9458/1 встановлено, що 14.04.2021 капітан С. Береговий самовільно залишив розташування пункту тимчасової дислокації (польовий табір) військової частини НОМЕР_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказано, що капітан ОСОБА_3 в усній розмові свої дії пояснив тим, що знаходиться на лікуванні, на підтвердження чого представив для ознайомлення аркуш непрацездатності, в якому було зазначено перебування на лікуванні до 30.04.2021 та з 01.05.2021 приступити до роботи. Також, на адресу військової частини НОМЕР_1 капітан С. Береговий надіслав Укрпоштою лист, в якому був рапорт з доповіддю про вихід з лікування без зауважень, додано лікарняний, рапорт з доповіддю про не прийняття посади командира взводу та відмовою від прийняття у зв`язку з відсутністю відповідного досвіду та відсутністю відповідної освіти та ксерокопію аркушу непрацездатності серії АДЯ № 799248, виданого 21.05.2021, із зазначенням терміну лікування з 21.05 по 28.05.2021, приступити до роботи з 29.05.2021. Оригінали документів та письмове пояснення з даного приводу надати відмовився, підтверджуючих документів щодо законності відсутності на військовій службі не представив.

22.07.2021 командиром військової частини направлено до військової прокуратури повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 407 Кримінального кодексу України.

25.10.2021 командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ № 260, відповідно до пункту 10 якого, пункт 21 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій службі) № 104 від 14.04.2021 щодо самовільного залишення частини з 14 квітня 2021 року капітана ОСОБА_1 , тимчасово виконуючого обов`язки командира інженерно-саперного взводу 1 механізованого батальйону скасовано; вважати таким, що капітан ОСОБА_1 в період з 14 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року та з 21 травня по 28 травня 2021 року перебував на лікуванні в Харківській міській поліклініці № 18 Харківської міської ради м. Харків. Також, згідно з пунктом 11 вказаного наказу, капітана ОСОБА_1 знято з усіх видів забезпечення з 05 по 20 травня 2021 року та з 29 травня 2021 року у зв`язку з самовільним залишенням розташування частини.

Щодо вирішення справи по суті, суд вказує наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут).

Згідно з пунктом 11 розділу 1 частини І Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно. Військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Відповідно до пункту 16 цього ж розділу Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Пунктами 26 та 27 розділу 1 частини І Статуту визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до положень статей 83-86 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІІ Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Згідно з пунктами 3, 4 цього ж Розділу Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Службове розслідування у випадках, передбачених Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, може проводитись з усуненням військовослужбовця, дисциплінарне правопорушення якого підлягає розслідуванню, від виконання службових обов`язків, про що видається наказ із зазначенням причин усунення.

Згідно з пунктом 13 Розділу ІІІ Порядку службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.

Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Пунктом 1 Розділу V Порядку визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до пунктів 5, 6 Розділу V Порядку акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Згідно з пунктами 1-3 Розділу VІ Порядку за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Стверджуючи про протиправність наказу № 97 від 08.06.2021, позивач зазначає, що акт службового розслідування не містить дати його складання, проведено розслідування особою нижчого його за званням, вину позивача не доведено (не доведено факт відсутності позивача на службі), а вид дисциплінарного стягнення обрано командиром без врахування характеру і обставин вчинення правопорушення.

Однак, суд звертає увагу, що для притягнення до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Так, у постанові від 28.02.2020 у справі № 826/16420/18 Верховний Суд дійшов висновку, що допущені окремі процедурні порушення під час проведення службового розслідування не є такими, що мають вплив на висновки службового розслідування та не можуть бути підставою для визнання протиправним пункту оскаржуваного позивачем наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Суд звертає увагу на те, що позивачем під час розгляду справи не надано суду жодного доказу на спростування встановлених службовим розслідування фактів, оскільки позивач фактично посилається на недоведеність факту відсутності його на військовій службі. Однак такі посилання суд відхиляє з підстав, викладених нижче.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, покладений на суб`єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності свого рішення не звільняє позивача від обов`язку доказування своїх тверджень чи заперечень, з огляду на закріплений в КАС України принцип змагальності сторін.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Водночас позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості своїх вимог про протиправність спірного наказу від № 97 від 08.06.2021, зокрема, відсутності факту допущення ним дисциплінарного проступку (самовільне залишення служби за період, що не охоплюється листами непрацездатності) як підстави для притягнення до відповідальності, а ті обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, не дозволяють суду дійти висновку про поважність причин відсутності на службі.

Суд також звертає увагу, що в ході судового розгляду не встановлено та матеріалами справи не підтверджено, що позивач вчиняв дії щодо вирішення конфлікту, який за його твердженнями трапився на службі у зв`язку з неприйняттям ним посади, та щодо усунення перешкод у недопуску позивача до військової частини. Відсутні звернення позивача до правоохоронних органів та до вищестоящого командування, відсутні докази оскарження позивачем до суду наказу про призначення його на посаду командиром розвідувального взводу.

Отже, суд приходить до висновку, що результатами службового розслідування підтверджено відсутність позивача на військовій службі у період з 01 по 18.05.2021, 20.05.2021 та у період з 29.05.2021 по 07.06.2021, на час закінчення службового розслідування, в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу № 97 від 08.06.2021 "Про підсумки службового розслідування" (з основної діяльності), яким на позивача за самостійне залишення розташування військової частини, невихід на службу без поважних причин та самоусунення від виконання службових обов`язків порушення вимог статей 11, 12, 14, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана".

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування пункту 11 наказу командира військової частини від 25.10.2021 № 260 (по стройовій частині), яким вирішено зняти капітана ОСОБА_1 з усіх видів забезпечення з 05 по 20 травня 2021 року та з 29 травня 2021 року у зв`язку з самовільним залишення розташування частини, суд зазначає наступне.

Відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, в редакції чинній на момент винесення наказу від 25.10.2021 № 260, передбачено, порядок призупинення та продовження військової служби.

Так пунктом 144-1 Положення встановлено, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 144-2 військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

З аналізу наведених норм, суд приходить до висновку, що позбавленню усіх видів забезпечення військовослужбовця передує, зокрема, наказ відповідного командира про усунення від військової служби (призупинення військової служби).

Як вбачається з уточненої позовної заяви після отримання повідомлення про відкриття кримінального провадження № 50000052 від 23.07.2021 року, командиром військової частини НОМЕР_2 видано наказ від 23.07.2021 року № 186 про увільнення від займаної посади та призупинення військової служби за контрактом капітана ОСОБА_1 . Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

Суд наголошує, що зазначений наказ є чинним і не є предметом розгляду в даній адміністративній справі.

За таких обставин суд, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування пункту 11 наказу командира військової частини від 25.10.2021 № 260 (по стройовій частині), яким вирішено зняти капітана ОСОБА_1 з усіх видів забезпечення з 05 по 20 травня 2021 року та з 29 травня 2021 року у зв`язку з самовільним залишення розташування частини.

Вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не направлення повідомлення (подання) командиру військової частини НОМЕР_2 (оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") про продовження військової служби та дії контракту з військовослужбовцем ОСОБА_1 у зв`язку з скасуванням пункту 21 наказу № 104 від 15.04.2021 про самовільне залишення території військової частини ОСОБА_1 з 14.04.2021 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 направити командиру військової частини НОМЕР_2 (оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") повідомлення (подання) про продовження військової служби та дії контракту з військовослужбовцем ОСОБА_1 у зв`язку з скасуванням пункту 21 наказу № 104 від 15.04.2021 про самовільне залишення території військової частини ОСОБА_1 з 14.04.2021, є похідними від вирішених судом вище, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код - НОМЕР_4 ) про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 31 січня 2022 року.

Суддя А.С. Мороко