Справа № 480/2555/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 р.Справа № 480/2555/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Мухортової М.Д.,

позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - Поліщука С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської митниці Держмитслужби на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.09.2021, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, м. Суми, повний текст складено 24.09.21 року по справі № 480/2555/21

за позовом ОСОБА_1

до Державної митної служби України , Державної фіскальної служби України , Київської міської митниці ДФС , Київської митниці Держмитслужби

про стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної митної служби України (далі - ДМС України, перший відповідач), Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України, другий відповідач), Київської міської митниці ДФС (далі - Київська міська митниця ДФС, третій відповідач), Київської митниці Держмитслужби (далі - Київська митниця Держмитслужби, четвертий відповідач), в якому просив стягнути з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 :

- середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримки виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 у справі № 818/3740/15 про поновлення ОСОБА_1 на роботі за період з 04.03.2018 по 01.12.2020 в сумі 252 130 грн;

- різницю в посадовому окладі за період з 26.10.2015 по 03.03.2018 в сумі 63781,71 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про наявність підстав для стягнення з ДМС України на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки виконання рішення суду за період з 04.03.2018 по 01.12.2020, з огляду на те, що, незважаючи на наявність рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 у справі № 818/3740/15, яким позивача поновлено на посаді начальника митного поста «Західний» Київської митниці ДФС та яке набрало законної сили, позивача було поновлено на вказаній посаді лише 01.12.2020, тобто фактично вимушений прогул тривав до 01.12.2020, що також свідчить про затримку виконання вказаного рішення суду. При цьому, посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 20.06.2018 у справі № 826/808/16, в частині тлумачення ч.2 ст. 235 КЗпП України, стверджує, що у зв`язку з підвищенням розміру посадового окладу та інших доплат на посаді, яку позивач займав в період до незаконного звільнення та протягом часу вимушеного прогулу, ДМС України має нарахувати та виплатити позивачу різницю між підвищеними в цей період посадовими окладами та окладом, який отримував позивач перед незаконним звільненням. При цьому наполягає, що саме Державна митна служба України зобов`язана виплатити йому вказані кошти, як правонаступник ДФС України.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 позов ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Державної фіскальної служби України, Київської міської митниці ДФС, Київської митниці Держмитслужби про стягнення середнього заробітку та суму різниці в посадовому окладі - задоволено частково.

Стягнуто з Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 6-8, м. Київ, 04655, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання судового рішення за період з 04.03.2018 по 30.11.2020 в сумі 257571,16 грн. та суму різниці в посадовому окладі в розмірі 67395,54 грн.

У задоволенні решти позову - відмовлено.

Четвертий відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 по справі № 480/2555/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що позовні вимоги позивача в частині стягнення різниці в посадовому окладі за період з 26.10.2015 по 03.03.2018 є намаганням ОСОБА_1 повторно стягнути кошти з Державної фіскальної служби України, оскільки на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.05.2018 по справі № 818/1074/18, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2018 позивачу було виплачено середній заробіток за час затримки виконання рішення за період з 03.03.2016 по 03.03.2018 в сумі 53 752,29 грн. Крім того, вказаним судовим рішенням було встановлено, що за період з 26.10.2015 по 03.03.2016 сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу була сплачена. Щодо стягнення коштів за період з 04.03.2018 по 01.12.2020 в сумі 252 130 грн, апелянт, посилаючись на положення підпунктів 18, 27 пункту 11 Положення про Державну фіскальну службу України, наказ ДФС України від 15.06.2017 № 421 «Про організацію добору кадрів у Державній фіскальній службі України», ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин), стверджує, що Київська митниця Держмитслужби не є суб`єктом призначення/поновлення позивача на посаді, а тому не є належним відповідачем по даній справі.

Позивач в надісланому відзиві на апеляційну скаргу просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні. Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача різниці в посадовому окладі в розмірі 63 781,71 грн, оскільки за період вимушеного прогулу позивача до дати його поновлення на посаді (01.12.2020) відбувалось неодноразове підвищення посадового окладу за посадою, яку він займав до звільнення, що відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом в постановах від 19.12.2020 у справі № 2340/3865/18 та від 20.06.2018 у справі № 826/808/16, зумовлює наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з коригуванням на коефіцієнт підвищення посадового окладу. При цьому вказує на необґрунтованість твердження апелянта щодо намагання позивача вказаними позовними вимогами повторно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, який було йому виплачено на виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 по справі № 818/3740/15, оскільки в межах розгляду вказаної справи ОСОБА_1 не було заявлено вимог щодо стягнення різниці в посадовому окладі. Щодо задоволення судом першої інстанції позовних вимог в частині стягнення з Державної фіскальної служби України середнього заробітку за період з 04.03.2018 по 01.12.2020, позивач вважає висновки суду в цій частині правильними та законними, а доводи апелянта, які стосуються виключно того, що стягнення такої суми має бути здійснено не з Київської митниці Держмистлужби, оскільки остання не є суб`єктом призначення позивача на посаду, вважає недоречними, так як оскаржуваним рішенням стягнуто вказану суму середнього заробітку з Державної фіскальної служби України, якою дане рішення суду взагалі не оскаржувалось.

Представником позивача у судовому засіданні було заявлено клопотання про закриття апеляційного провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 305 КАС України, оскільки оскаржуваним рішенням суду здійснено стягнення з Державної фіскальної служби України, а не з Київської митниці Держмитслужби, отже, питання про права та інтереси апелянта не вирішувалося.

Позивач та його представник у судовому засіданні проти задоволення вимог апеляційної скарги четвертого відповідача заперечували, просили суд апеляційної інстанції відмовити у їх задоволенні та закрити апеляційне провадження у справі.

Представники відповідачів в судове засідання не прибули, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до частини 2 статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши клопотання представника позивача про закриття апеляційного провадження відповідно до пункту 3 частини 1 статті 305 КАС України, колегія суддів відмовляє в його задоволенні з огляду на таке.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 305 КАС України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Відпоідно до частини 1 статті 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи (частина 4 статті 293 КАС України).

Сукупний аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку про наявність права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції Київською митницею Держмитслужбою, яка є четвертим відповідачем у справі, тобто, учасником справи, а не особою, яка не брала участі у справі.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, його представника, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 06.10.2015 перебував на посаді начальника митного поста «Західний» Київської міської митниці ДФС. Наказом Голови державної фіскальної служби України від 26.10.2015 № 3413-0 позивача було звільнено з посади начальника митного поста «Західний» Київської міської митниці ДФС.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 по справі № 818/3740/15, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2016, визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України "Про звільнення ОСОБА_1 " від 26.10.2015 № 3413-о. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника митного поста "Західний" Київської міської митниці Державної фіскальної служби. Стягнуто з Київської міської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 компенсацію за час вимушеного прогулу в розмірі 9870 грн. 77 коп. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Допущено до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника митного поста "Західний" Київської міської митниці Державної фіскальної служби та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 2 259,79 грн.

Постановою Верховного Суду від 07.10.2020 касаційні скарги Державної фіскальної служби України, Київської міської митниці Державної фіскальної служби та Міністерства юстиції України задоволено частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2016 року змінено в мотивувальних частинах, викладено їх у редакції цієї постанови Верховного Суду.

В іншій частині постанову Сумського окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2016 року залишено без змін.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.05.2018 по справі № 818/1074/18, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2018, частково задоволено позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, третя особа - Київська міська митниця Державної фіскальної служби України про стягнення середнього заробітку.

Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення за період з 03.03.2016 по 03.03.2018 в сумі 53 752, 29 грн.

У задоволенні решти позову - відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду у межах стягнення за один місяць в сумі 2 259,79 грн.

На виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 по справі № 818/3740/15, ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2016 та постанови Верховного Суду від 07.10.2020, наказом ДФС України від 10.11.2020 №1531-0 «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 » скасовано наказ ДФС України від 26.10.2015 № 3413-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено його на посаді начальника митного поста «Західний» Київської міської митниці ДФС з 27.10.2015 року.

Після чого, на підставі вказаного наказу та заяви ОСОБА_1 від 27.11.2020 наказом Київської міської митниці ДФС від 27.11.2020 № 93-а наказано вважати ОСОБА_1 таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою начальника митного поста «Західний» Київської міської митниці ДФС з 01.12.2020.

Враховуючи, що постанову Сумського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 по справі № 818/3740/15 в частині поновлення позивача на посаді було виконано лише 01.12.2020, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом про стягнення з ДМС України середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримку виконання судового рішення, а також різниці в посадовому окладі.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача суми середнього заробітку з 04.03.2018 по 01.12.2020, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки постанова Сумського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 у справі № 818/3740/15 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді не була виконана ДФС України негайно (фактично позивача поновлено на посаді лише 01.12.2020, що підтверджується матеріалами справи), а тому, керуючись приписами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, суд визначив належний до сплати позивачу розмір середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 04.03.2018 по 30.11.2020 на рівні 257571,16 грн, а також різницю в посадовому окладі позивача за період з 26.10.2015 по 03.03.2018 в сумі 67395,54 грн.

Стягуючи вказані суми саме з ДФС України, а не з ДМС України, як на тому наполягав позивач, суд першої інстанції, врахувавши незавершення процедури реорганізації ДФС України на даний час, існування ДФС України, як юридичної особи, не внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про її припинення, виходив з того, що на час розгляду даної справи по суті саме ДФС України є належним відповідачем по справі, яку і було зобов`язано згідно рішення суду поновити позивача на посаді.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог), колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом першим пункту 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з абзацом сьомим пункту 2 Порядку № 100 у разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду.

Відповідно до абзацу восьмого пункту 2 Порядку № 100 у разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Згідно з абзацом першим пункту 10 Порядку № 100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Абзацом другим пункту 10 Порядку № 100 передбачено, що, виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

З аналізу викладених положень статей 235, 236 КЗпП України випливає, що роботодавець зобов`язаний добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі негайно - відразу після проголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися та чи вчинялися працівником, якого було звільнено, дії для поновлення.

Невиконання цього обов`язку тягне наслідки, передбачені статтею 236 КЗпП України, за змістом якої роботодавець, який не виконав рішення суду про поновлення на роботі, зобов`язаний сплатити такому працівникові його середній заробіток за весь час затримки.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на час винесення судом постанови про поновлення позивача на посаді) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною другою статті 257 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Аналогічні положення містить КАС України і в редакції від 07.01.2018.

Так, згідно з ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частиною 2 статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини 1 статті 371 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, постанова Сумського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 у справі № 818/3740/15 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді не була виконана ДФС України негайно. Фактично позивача було поновлено на посаді лише 01.12.2020, що підтверджується матеріалами справи (т.1 а.с. 27).

У зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду. При цьому, суд апеляційної інстанції враховує наведені вище судові рішення у справах № 818/3740/15, № 818/1074/18, якими було стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з часу звільнення по час поновлення на посаді в розмірі 9870,77 грн та середній заробіток за час затримки виконання судового рішення за період з 03.03.2016 по 03.03.2018 в сумі 53 752, 29 грн, тобто стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума середнього заробітку за невиконання судового рішення, неохоплена попередніми судовими рішеннями.

Виходячи з пунктів 2, 8 Порядку № 100, середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів, що минули, починаючи з наступного дня після проголошення (прийняття) рішення суду про поновлення на роботі по день фактичного поновлення на роботі.

Водночас середньоденна заробітна плата (для цілей визначення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі) є часткою розміру заробітної плати за останні два місяці перед звільненням та кількості відпрацьованих днів у такому періоді.

Особливістю цієї справи є те, що в періоді, який припадає на період затримки у виконанні рішення суду про поновлення на роботі, відбулось підвищення розміру посадового окладу, зокрема, за посадою, яку займав позивач перед звільненням.

Аналіз абзаців сьомого, восьмого пункту 2 у взаємозв`язку з абзацами першим, другим пункту 10 Порядку № 100 дає підстави для висновку, що у випадку зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадового окладу, обчислення середньої заробітної плати здійснюється, виходячи із виплат, передбачених згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Отже, після змін структури заробітної плати та одночасного підвищення посадового окладу розмір виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню, для цілей визначення середньоденної заробітної плати не застосовуються. Натомість застосовується розмір виплат, установлений державному службовцю після відповідних змін.

Водночас підвищення посадових окладів, що не поєднане із зміною структури заробітної плати, є підставою для коригування середнього заробітку за час вимушеного прогулу на коефіцієнт підвищення посадових окладів, який визначається шляхом ділення посадового окладу після підвищення на розмір посадового окладу до такого підвищення.

При цьому під зміною структури заробітної плати у контексті спірних правовідносин необхідно розуміти будь-які зміни в оплаті праці державних службовців, унаслідок яких змінюється її складові (обсяг надбавок, заохочувальних і компенсаційних виплат), або їх питомої ваги.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.05.2018 у справі № 818/1074/18 (залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2018) встановлено розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 в сумі 107,29 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з цим, як вбачається з довідки Київської митниці Держмитслужби № 5 від 23.01.2021 розмір посадового окладу позивача за посадою начальника митного поста «Західний» за період з 26.10.2015 по 01.12.2020 становить: з 26.10.2015 - 1740 грн., з 01.12.2015 - 2175 грн., з 01.05.2016 - 4997 грн., з 01.01.2017 - 5300 грн., з 01.01.2018 - 7300 грн., з 01.01.2019 - 7790 грн., з 01.01.2020 - 8450 грн. (т.1 а.с. 29-30).

Отже, беручи до уваги, що з 26.10.2015 посадовий оклад за посадою, яку займав позивач перед звільненням неодноразово підвищувався, необхідно правильно відкоригувати середній заробіток позивача на коефіцієнт підвищення посадового окладу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №817/1169/16, від 04 березня 2020 року у справі №0440/6017/18, від 03 грудня 2020 року у справі 823/1557/18.

Так, враховуючи наведені вище відомості щодо зміни розміру посадового окладу позивача, колегія суддів зазначає, що коефіцієнт підвищення посадового окладу за посадою в період з 26.10.2015 по 30.11.2015 становив: 1740 грн (розмір посадового окладу з 26.10.2015 по 30.11.2015)/1160,87 грн (розмір посадового окладу ОСОБА_1 відповідно до довідки від 17.06.2021 № 121 (т.1 а.с. 197) = 1,5.

При цьому, колегія суддів зауважує, що в наданому до матеріалів справи четвертим відповідачем розрахунку середнього заробітку ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 51-52) не вказано взагалі коефіцієнт підвищення посадового окладу за період з 26.10.2015 по 30.11.2015, хоча зазначено про те, що з 26.10.2015 розмір посадового окладу становив 1740 грн, що враховуючи зазначений в довідці від 17.06.2021 № 121 розмір посадового окладу (1160,87 грн) свідчить про очевидне підвищення його розміру. Наведені обставини не були враховані судом першої інстанції під час вирішення даної справи.

Відомості щодо розміру коефіцієнтів підвищення посадового окладу за інші періоди, наведені у вказаному розрахунку здійснено Київською митницею ДФС правильно, з урахуванням положень п. 10 Порядку № 100 та становлять з 01.12.2015 по 30.04.2016 - 1,25; з 01.05.2016 по 31.12.2016 - 2,3; з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 1,06; з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 1,38; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 1,07; з 01.01.2020 по 30.11.2020 - 1,08.

Як зазначено вище, середньоденний заробіток позивача становить 107,29 грн, а кількість робочих днів вимушеного прогулу в період з 26.10.2015 по 30.11.2015 - 26 днів, в період з 01.12.2015 по 30.04.2016 - 106 днів, з 01.05.2016 по 31.12.2016 - 168 днів, з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 249 днів, з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 250 днів, з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 250 днів, з 01.01.2020 по 30.11.2020 - 229 днів, відтак сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, яка має бути виплачена позивачу становить:

за період з 26.10.2015 по 30.11.2020 - 4184,31 грн ( 107,29 грн * 26 робочих днів * 1,5 коефіцієнт підвищення посадового окладу );

за період з 01.12.2015 по 30.04.2016 - 14215,92 грн (107,29 грн*106 робочих днів*1,25 коефіцієнт підвищення посадового окладу);

за період з 01.05.2016 по 31.12.2016 - 41456,85 грн (107,29 грн*168 робочих днів*2,3 коефіцієнт підвищення посадового окладу);

за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 28318,12 грн (107,29 грн*249 робочих днів*1,06 коефіцієнт підвищення посадового окладу);

за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 37015,05 грн (107,29 грн*250 робочих днів*1,38 коефіцієнт підвищення посадового окладу);

за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 28700,07 грн (107,29 грн*250 робочих днів*1,07 коефіцієнт підвищення посадового окладу);

за період з 01.01.2020 по 30.11.2020 - 26534,96 грн (107,29 грн*229 робочих днів*1,08 коефіцієнт підвищення посадового окладу).

Отже, загальна сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, яка має бути виплачена позивачу за період з 26.10.2015 по 30.11.2020 з урахуванням коефіцієнтів підвищення посадового окладу становить 175 425,28 грн.

При цьому з вказаної суми слід відрахувати виплачені позивачу суми середнього заробітку в розмірі 9870,77 грн на виконання рішення від 03.03.2016 по справі № 818/3740/15., а також 53752,29 грн, присуджену до виплати позивачу згідно рішення суду від 07.05.2018 по справі № 818/1074/18 суму середнього заробітку у розмірі 53752,29 грн, у зв`язку з чим кінцевий розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, який має бути виплачений позивачу за період з 26.10.2015 по 30.11.2020 з урахуванням коефіцієнтів підвищення посадового окладу становить 111 802,22 грн (175 425,28 - (9870,77+53752,29)).

Наведений в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення та суми різниці в посадовому окладі є помилковими, оскільки при їх визначенні судом взято невірний розмір середньоденної заробітної плати - 82,86 грн, вирахуваний ним на підставі вказаного у довідці від 17.06.2021 № 121 розміру посадового окладу позивача (при цьому судом взято суму окладу без врахування копійок - 1160 грн замість належного 1160,87 грн). Разом з цим, як зазначено вище, розмір середньоденної заробітної плати позивача було встановлено рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.05.2018 у справі № 818/1074/18 (набрало законної сили 06.09.2018) на рівні 107,29 грн, що в силу приписів ч.4 ст. 78 КАС України, зобов`язує суди враховувати такі обставини, як такі, що не потребують доказування.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 шляхом стягнення з Державної фіскальної служби України середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з урахуванням коефіцієнтів підвищення посадового окладу за період 04.03.2018 по 30.11.2020 в сумі 111 802,22 грн.

Посилання апелянта на те, що Київська митниця Держмитслужби не є суб`єктом призначення/поновлення позивача на посаді, а тому не є належним відповідачем по даній справі, зокрема, в частині виплати позивачу середнього заробітку за період з 04.03.2018 по 01.12.2020, колегія судді не приймає, оскільки оскаржуваним рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 вказані суми було стягнуто з Державної фіскальної служби України, а не з Київської митниці Держмитслужби. Рішення суду першої інстанції в частині визначення Державної фіскальної служби України в якості органу, з якого здійснюється стягнення на користь ОСОБА_1 постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2021 було залишено без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене вище, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 по справі № 480/2555/21 слід змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 6-8, м. Київ, 04655, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання судового рішення з урахуванням коефіцієнтів підвищення посадового окладу за період 04.03.2018 по 30.11.2020 в розмірі 111 802 (сто одинадцять тисяч вісімсот дві) грн. 22 коп.»

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 по справі № 480/2555/21 змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 6-8, м. Київ, 04655, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання судового рішення з урахуванням коефіцієнтів підвищення посадового окладу за період 04.03.2018 по 30.11.2020 в розмірі 111 802 (сто одинадцять тисяч вісімсот дві) грн. 22 коп.»

В іншій частині задоволення позову рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 по справі № 480/2555/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено та підписано 31.01.2022 року