Справа № 160/16900/21
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року Справа № 160/16900/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАВРИДА ЕЛЕКТРИК ДНІПРО» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 11.06.2021р., № від 23.06.2021р., -

ВСТАНОВИВ:

16.09.2021р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАВРИДА ЕЛЕКТРИК ДНІПРО» звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 11.06.2021р. № та від 23.06.2021р. №;

- стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 16 386,30 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оспорювані податкові повідомлення-рішення були прийняті відповідачем за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинах із ТОВ «ТРЕЙНКОМ» за січень 2019р., ТОВ «КЛОНСВІН» за лютий та квітень 2019р. згідно акту перевірки від 28.05.2021р. за №1723/04-36-07-06/32131293 за висновками якого позивачем були порушені п.44.1 ст.44, п.198.1 ст.198, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, а саме: завищено суми від`ємного значення, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного (звітного) податкового періоду (р.21) за січень 2019р. у сумі 128 851,13 грн.; занижено податок на додану вартість в сумі 770 854,80 грн., у тому числі за лютий, квітень 2019р. через встановлення контролюючим органом відсутності факту реального вчинення господарських операцій (руху активів) по взаємовідносинах позивача із його контрагентами-постачальниками, у тому числі з урахуванням їх майнового стану, а також неможливості в певних випадках підтвердити походження товару (обрив ланцюга) та через те, що вказані вище контрагенти позивача та їх постачальники є фігурантами кримінальних проваджень, що, на думку посадових осіб контролюючого органу, свідчить про неможливість підтвердити придбання робіт (послуг)/товарів по ланцюгу. Позивач із вищенаведеними висновками відповідача, наведеними у акті перевірки, не погоджується та вважає, що прийняті на їх основі оспорювані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки господарські операції із вищевказаними контрагентами позивача проведені у рамках статутної діяльності позивача, а реальність наведених господарських операцій з придбання робіт (послуг)/товарів підтверджено належним чином складеними бухгалтерськими документами, які надавались до перевірки та наявні у позивача, зокрема, документи, що підтверджують зміну майнового стану позивача (рух активів), перерахування грошових коштів за отримувані роботи (послуги, товари), зміни стану дебіторської та кредиторської заборгованості (у тому числі з урахуванням укладення договорів про відступлення права вимоги), всі операції відображалися у податковому та бухгалтерському обліку позивача, за податковими деклараціями визначалась база оподаткування з ПДВ та податку на прибуток, проводилися перерахування до бюджету. При цьому, позивач зазначає, що він не може нести відповідальність за невиконання своїх зобов`язань його контрагентами та позивач не має повноважень податкового контролю стосовно своїх контрагентів, ці функції покладені на податкові органи, тому позивач не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом його податкових зобов`язань, зазначає, що відсутність у контрагентів позивача трудових ресурсів та виробничих потужностей також не може свідчити про неможливість виконання відповідних робіт, послуг чи поставки та не може бути підставою для виключення з податкового обліку витрат на оплату цих товарів (робіт, послуг). Теж саме стосується і посилань відповідача на віднесення платників, задіяних у ланцюгу постачання до переліку ризикових. Також позивач посилається і на те, що не є підставою для визнання неправомірними операцій платника податків подальше припинення чи анулювання статусу платника податку на додану вартість його контрагента та/або включення його до переліку ризикових, закриття розрахункових рахунків, на які проводилася відповідна оплата за договором про відступлення права вимоги, з урахуванням того, що актом перевірки підтверджена така оплата, податковим органом не наведено доказів обізнаності позивача про недобросовісний характер діяльності його контрагентів або про допущені ними порушення податкового законодавства, а також враховуючи те, що як на момент здійснення господарських операцій, так і на даний час вказані вище контрагенти позивача належним чином зареєстровані у органах ДПС та мали достатню кількість трудових ресурсів, що підтверджено і актом перевірки. З приводу наявності кримінальних проваджень позивач зазначає, що у акті перевірки не наведено наявності вироків за вказаними кримінальними провадженнями, тому наведена інформація не може прийматися як належний доказ для висновку про нереальність господарських операцій з урахуванням того, що податкові накладні, складені за наведеними господарськими операціями, були зареєстровані контролюючим органом у ЄРПН без зауважень, а отже, пройшли відповідний моніторинг з боку контролюючого органу, тому є достатніми підставами для нарахування за ними сум податку, що відносяться до складу податкового кредиту та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження згідно до вимог п.201.10 ст.201 ПК України. З огляду на те, що вина позивача відповідачем не доведена, позивач вважає безпідставним покладення на нього відповідальності у вигляді штрафних санкцій за приписами ст.ст.109,111,112,123 ПК України. Позивач також просить стягнути на його користь 25000 грн. понесених попередньо ним судових витрат на правову допомогу згідно до вимог ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України. У відповідях на відзив позивач посилається на ті ж самі обставини, що і у позові (а.с.1-21 том 1,а.с.7-10 том 2, а.с.1-17 том 3).

Ухвалою суду від 27.09.2021р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, розгляд даної справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 26 жовтня 2021 року та зобов`язано відповідача протягом 15 днів з дня отримання цієї ухвали надати суду відзив на позов та докази в обгрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162,261 Кодексу адміністративного судочинства України, надати докази, які були покладені в основу виявленого порушення, на які відповідач посилається у акті перевірки, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, надати обґрунтований розрахунок спірних грошових зобов`язань окремо по кожному контрагенту згідно до вимог ст.ст.72-76 Кодексу адміністративного судочинства України(а.с.5 том 2).

У встановлений вище судом строк, відповідачем не було виконано вимог наведеної вище ухвали, у зв`язку із чим, ухвалою суду від 22.11.2021р. згідно до вимог ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України було продовжено строк розгляду даної справи до 24.12.2021р. та зобов`язано відповідача повторно надати вищенаведені відзив та докази на підтвердження правомірності прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, які наведені вище (а.с.231 том 2).

09.12.2021р. відповідачем до канцелярії суду було подано відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні даного адміністративного позову відмовити повністю посилаючись на те, що у ході проведення перевірки позивача по взаємовідносинах з ТОВ «ТРЕЙНКОМ» було встановлено, що згідно податкових декларацій з ПДВ за січень-вересень 2019р. у підприємства ТОВ «ТРЕЙНКОМ» «показники у графі 10.3 «Придбання, (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) товарів/послуг та необоротних активів на митній території України з нульовою ставкою та/або без податку на додану вартість» відсутні. Відсутність показників у графі 10.3 може свідчити про те, що підприємствами не здійснювалось придбання товарів/послуг у не платника ПДВ. Згідно відкритих інформаційних джерел підприємство є фігурантом кримінального провадження №0000171 від 03.11.2017р. по справі №752/17033/18 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.205 КК України. Враховуючи той факт, що господарські операції між ТОВ «Трейнком» та ТОВ «Таврида Електрик Дніпро» не відбулися, ТОВ «Таврида Електрик Дніпро» при декларуванні ПДВ порушено п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України та завищено податковий кредит з податку на додану вартість на загальну суму 128 851,33 грн.,в т.ч. за січень 2019р. Щодо взаємовідносин з ТОВ «КЛОНСВІН» - аналізом первинних документів встановлено, що у розділі «Місцезнаходження та реквізити сторін» договору від 21.06.2019р. №3-06 вказані банківські реквізити ТОВ «Гаран ЛТД» - р/р № НОМЕР_1 в ПАТ «Полікомбанк» ИФО 353100. Згідно даних реєстраційної картки платника податків ТОВ «Гаран ЛТД» дата відкриття вищезазначеного розрахункового рахунку:05.06.2018 року, а датою закриття є 09.08.2019р. Таким чином, на момент розрахунку по договору відступлення прав вимоги від 21.06.2019р. №3-06 ТОВ «Гаран ЛТД» не мало розрахункового рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ «Полікомбанк» ИФО 353100. Відповідно п.6.3 договору 21.06.2019р. №3-06 сторони несуть повну відповідальність за правильність вказаних ними у цьому договорі реквізитів та зобов`язання своєчасно у письмовій формі повідомляти іншу сторону про їх зміну, а у разі не повідомлення несуть ризик настання пов`язаних із них несприятливих наслідків. Додаткових листів щодо зміни розрахункового рахунку та додаткових угод до договору від 21.09.2019р. №3-06 не надавалось. Відповідно до ЄРПН встановлено, що підприємство ТОВ «Клонсвін» придбавало товари (пристрій додаткового блокування вимикача, блок керування СМ-16т, блок керування СМ-18цс-3) у лютому, квітні 2019р. у контрагентів ТОВ «АЙДІКС» та ТОВ «ТОРГОВИЙ БУДИНОК СТРАТЕГ», які в подальшому реалізовані на ТОВ «Таврида Електрик Дніпро». Згідно відкритих інформаційних джерел підприємство є фігурантом кримінального провадження №0000064 від 01.07.2019р. по справі №761/28241/19 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.205 КК України. Враховуючи той факт, що при відстеженні ланцюга постачання товарів виявлено обрив ланцюга постачання даного виду товарів неможливо підтвердити факт отримання товарів підприємством ТОВ «Таврида Електрик Дніпро» та власне підтвердити реальність здійснення фінансово-господарської операції з постачальниками ТОВ «Клонсвін» (а.с.234-240 том 2).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 22.11.2021р. було продовжено строк розгляду даної справи до 24.12.2021р. (а.с.231 том 2).

У зв`язку із перебуванням судді Конєвої С.О. з 20.12.2021р. по 31.12.2021р. включно та з 04.01.2022р. по 14.01.2022р. включно у щорічній відпустці, рішення у даній адміністративній справі приймається 17.01.2022р.

Із наданих учасниками справи документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАВРИДА ЕЛЕКТРИК ДНІПРО» 29.08.2002р. зареєстроване як юридична особа за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Карла Маркса, буд.76-А кватира 15, перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, є платником податку на додану вартість, що підтверджується Витягом з ЄДРПОУ від 06.09.2021р. та відомостями, наведеними у акті від 28.05.2021р., які не оспорюються сторонами (а.с.24-25, а.с.247-254 том 1).

У період з 17.05.2021р. по 21.05.2021р. посадовими особами контролюючого органу на підставі наказу №2109-п від 17.05.2021р., направлень №2381,№2382, №2455, №2456 була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання податкового законодавства України по взаємовідносинах, зокрема, з ТОВ «ТРЕЙНКОМ» за період січень 2019р., ТОВ «КЛОНСВІН» за період лютий, квітень 2019р. за результатами якого був складений акт від 28.05.2021р. за №1723/04-36-07-06/32131293 за висновками якого було встановлено порушення позивачем п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст. 198 ПК України в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 899 706,13 грн., що призвело до завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (ряд. 19 Декларації) всього у сумі 128 851,33 грн. та як наслідок встановлено неправомірне завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 21 Декларації) в сумі 128 851,33 грн. у січні 2019р. за заниження податку на додану вартість на 770 854,80 грн., що підтверджується змістом копії наведеного акту перевірки, наявного у справі (а.с.23-99 том 1).

На підставі вищевказаного акту перевірки, контролюючим органом 11.06.2021р. та 23.06.2021р. були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення, а саме:

- № форми «Р» за яким позивачеві було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 963568,75 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями 770855 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 192713,75 грн., що підтверджується копією наведеного рішення та розрахунком до нього (а.с.100-101,105 том 1);

- № форми «В4» за яким позивачеві зменшено суму від`ємного значення по податку на додану вартість по податковій декларації з ПДВ за січень 2019р. від 19.02.2019р.) на суму 128 851 грн., що підтверджується копією наведеного рішення та розрахунком до нього (а.с.102-104 том 1).

В порядку адміністративного оскарження наведені податкові повідомлення-рішення були оскаржені шляхом подання позивачем відповідної скарги до органу ДПС України за результатами розгляду якої було прийнято рішення від 01.09.2021р. про залишення вищевказаних податкових повідомлень-рішень без змін, а скарги без задоволення, що підтверджується копією наведеного рішення (а.с.106-111 том 1).

Вказані податкові повідомлення-рішення є предметом спору у даній адміністративній справі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача частково в частині визнання протиправними та скасування вищенаведених податкових повідомлень-рішень, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту акту перевірки від 28.05.2019р. підставами для висновків щодо нереальності господарських операцій позивача з його контрагентами з ТОВ «ТРЕЙНКОМ за період з 01.01.2019р. по 31.01.2019р., з ТОВ «КЛОНСВІН» за період з 01.02.2019р. по 28.02.2019р., з 01.04.2019р. по 30.04.2019р. були ті обставини, що посадовими особами контролюючого органу під час проведення виїзної перевірки позивача було встановлено такі порушення, а саме:

- щодо взаємовідносин з ТОВ «ТРЕЙНКОМ» (договір підряду від 09.01.2019р. №5) зазначено, що згідно податкових декларацій з ПДВ за січень-вересень 2019р. у підприємства ТОВ «ТРЕЙНКОМ» «показники у графі 10.3 «Придбання, (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) товарів/послуг та необоротних активів на митній території України з нульовою ставкою та/або без податку на додану вартість» відсутні; відсутність показників у графі 10.3 може свідчити про те, що підприємствами не здійснювалось придбання товарів/послуг у не платника ПДВ; згідно відкритих інформаційних джерел підприємство є фігурантом кримінального провадження №0000171 від 03.11.2017р. по справі №752/17033/18 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.205 КК України; отже, за висновками посадових осіб відповідача позивач при укладенні з вищевказаним контрагентом договорів підряду не мав підтверджень ділової репутації, гарантій виконання зобов`язань, необхідних ресурсів та відповідного досвіду та інших ознак комерційної привабливості для обрання позивачем саме цього контрагента, тому встановлено відсутність належної обачності при виборі контрагента позивача, що є ознакою штучного характеру оформленого договору, мета укладення якого - формування документообігу по нереальній господарській операції (а.с.37-51 том 1);

- по взаємовідносинах з ТОВ «КЛОНСВІН» (договори поставки (купівлі-продажу) товарів) з урахуванням укладених у подальшому договорів про відступлення права вимоги з ТОВ «ГАРАН ЛТД» зазначено, що у розділі «Місцезнаходження та реквізити сторін» договору від 21.06.2019р. №3-06 вказані банківські реквізити ТОВ «Гаран ЛТД» - р/р № НОМЕР_1 в ПАТ «Полікомбанк» ИФО 353100. Згідно даних реєстраційної картки платника податків ТОВ «Гаран ЛТД» дата відкриття вищезазначеного розрахункового рахунку:05.06.2018 року, а датою закриття є 09.08.2019р. Таким чином, на момент розрахунку по договору відступлення прав вимоги від 21.06.2019р. №3-06 ТОВ «Гаран ЛТД» не мало розрахункового рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ «Полікомбанк» ИФО 353100. Відповідно п.6.3 договору 21.06.2019р. №3-06 сторони несуть повну відповідальність за правильність вказаних ними у цьому договорі реквізитів та зобов`язання своєчасно у письмовій формі повідомляти іншу сторону про їх зміну, а у разі не повідомлення несуть ризик настання пов`язаних із них несприятливих наслідків. Додаткових листів щодо зміни розрахункового рахунку та додаткових угод до договору від 21.09.2019р. №3-06 не надавалось. Відповідно до ЄРПН встановлено, що підприємство ТОВ «Клонсвін» придбавало товари (пристрій додаткового блокування вимикача, блок керування СМ-16т, блок керування СМ-18цс-3) у лютому, квітні 2019р. у контрагентів ТОВ «АЙДІКС» та ТОВ «ТОРГОВИЙ БУДИНОК СТРАТЕГ», які в подальшому реалізовані на ТОВ «Таврида Електрик Дніпро». Згідно відкритих інформаційних джерел підприємство (ТОВ «Клонсвін») є фігурантом кримінального провадження №0000064 від 01.07.2019р. по справі №761/28241/19 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.205 КК України. Враховуючи той факт, що при відстеженні ланцюга постачання товарів виявлено обрив ланцюга постачання даного виду товарів неможливо підтвердити факт отримання товарів підприємством ТОВ «Таврида Електрик Дніпро» та власне підтвердити реальність здійснення фінансово-господарської операції з постачальниками ТОВ «Клонсвін»(а.с.52-70 том 1).

Вищенаведені обставини були підставами для висновку контролюючого органу про порушення позивачем ст.ст.44, 198 ПК України, що, на думку посадових осіб контролюючого органу, призвело до заниження податкового кредиту у спірний наведений період на загальну суму 899 706,13 грн. та, як наслідок до завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рід. 21 Декларації) в сумі 128 851,33 грн. через декларування позивачем нереальних господарських операцій із його вищенаведеними контрагентами-постачальниками.

Разом з тим, із наданих документів та обставин у справі щодо реальності/нереальності господарських операцій здійснених позивачем та його вищевказаними контрагентами у спірний період у сукупності із нормами чинного законодавства, судом було встановлено, що наведені вище висновки посадових осіб контролюючого органу не відповідають дійсності та спростовуються наданими позивачем копіями первинних бухгалтерських документів, у тому числі і щодо руху активів позивача по сплаті за придбані, виконані, поставлені роботи (товари, послуги), де у складі вартості придбаного товару (робіт і послуг), також позивачем були і сплачені відповідні суми податку на додану вартість, задекларовані ним у спірний період, виходячи з наступного.

Пунктом 44.1 ст.44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У відповідності до п.2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкуванням оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом У цього Кодексу п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій , зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг - п.198.1 ст. 198 ПК України.

Пунктом 198.2 ст. 198 вказаного вище Кодексу, визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.4, 201.6 статті 201 ПКУ податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Також і за приписами п.201.10 ст.201 наведеного вище Кодексу, встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, з аналізу наведених норм видно, що датою виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість є, зокрема, дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною, при цьому, передбачено, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Також, за вищезгаданими нормами передбачено, що підставами для формування податкового кредиту та податкових зобов`язань, витрат і доходів є наявність у платника податків належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, що підтверджують реальність здійснення господарський операцій, зокрема, і реєстрація податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних продавцем товарів та послуг, що дає право покупцю на віднесення вказаних сум до податкового кредиту.

Разом з тим, ні актом перевірки, ні із наданих учасниками справи документів судом не встановлено відсутності у позивача податкових накладних або відсутності їх реєстрації у ЄРПН по взаємовідносинах позивача з його контрагентами (ТОВ «ТРЕЙНКОМ», ТОВ «КЛОНСВІН») у спірний період за наведеними у акті перевірки господарськими операціями щодо поставки товару, отримання виконаних робіт та послуг.

Факту відсутності складання вищенаведеними контрагентами позивача податкових накладних та реєстрації їх у ЄРПН в акті перевірки від 28.05.2021р. не встановлено та жодними доказами відповідачем не підтверджено.

Таким чином, отримання позивачем від своїх контрагентів ТОВ «ТРЕЙНКОМ», ТОВ «КЛОНСВІН» рахунків на оплату, проведення оплати товарів (робіт і послуг), отриманих податкових накладних, які були зареєстровані контролюючим органом у Єдиному реєстрі податкових накладних, є обов`язковими підставами для включення їх до податкового кредиту з податку на додану вартість позивачем протягом звітного періоду згідно до вимог ст.ст.198,201 ПК України.

Також позивачем як до перевірки, так і до суду були надані копії укладених між позивачем та його контрагентами наступних договорів, а саме:

- договір підряду №5 від 09.01.2019р. укладений між ТОВ «ТРЕЙНКОМ» (Підрядник) та позивачем (Замовником) за умовами якого Підрядник прийняв на себе зобовязання виконати комплекс будівельно-монтажних робіт з будівництва підстанції ПС 150/35Кв на об`єкті «Нове будівництво сонячної електростанції, розташованої за межами населених пунктів Приміської та Чкаловської сільських рад Нікопольського району Дніпропетровської області, а позивач як Замовник зобов`язувався прийняти та оплатити виконані роботи згідно з умовами договору, належне виконання робіт підтверджується підписаними сторонами актами приймання виконаних робіт за формою КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт та витрати за формою КБ-3, вартість робіт є твердою та складає 644 256,64 грн., крім того, ПДВ 20% - 128 851,33 грн. (а.с.112-120 том 1). Вказаний договір був укладений позивачем з метою своєчасного виконання договору субпідряду №63/11/18 від 30.11.2018р., укладеного між позивачем (Субпідрядником) та ТОВ «Черноморенергоспецмонтаж» (Підрядником), при цьому, залучення інших субпідрядних організацій для належного виконання робіт не суперечать умовам договору субпідряду (розділ УШ договору) (а.с.13-28 том 2);

- договір №182 від 18.02.2019р. укладений між позивачем (Покупцем) та ТОВ «КЛОНСВІН» (Постачальником) за умовами якого Постачальник поставив позивачеві як Покупцеві продукцію електротехнічне обладнання (пристрій додаткового блокування вимикача ПДБВ17-У), а позивач як Покупець зобов`язувався прийняти продукцію та сплатити за неї у порядку та на умовах, встановлених у даному договору та у відповідних Специфікаціях, що є невід`ємними частинами даного договору (а.с.152-156 том 1);

- договір №704 від 02.04.2019р. укладений між ТОВ «Лотус Сіті» (Постачальником) та позивачем (Покупцем) за умовами якого Постачальник поставив позивачеві як Покупцеві продукцію електротехнічне обладнання (блок керування СМ-16т; блок керування СМ-18цс-3), а позивач як Покупець зобов`язувався прийняти продукцію та сплатити за неї у порядку та на умовах, встановлених у даному договору та у відповідних Специфікаціях, що є невід`ємними частинами даного договору (а.с.162-166 том 1);

- договір про відступлення права вимоги №3-06 від 21.06.2019р. укладений між ТОВ «КЛОНСВІН» (Первісний кредитор), ТОВ «ГАРАН ЛТД» (Новий кредитор) та ТОВ «ТАВРИДА ЕЛЕКТРИК ДНІПРО» (Боржник) за умовами якого Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги належне Первісному кредиторові у відповідності з Договором поставки №704 від 02.04.2019р. (Основний договір), за цим договором до Нового кредитора переходить право вимоги боргу, сплата заборгованості Боржником за Основним договором справляється за реквізитами та на користь Нового кредитора, право вимоги, що відступається,оцінене в сумі 3245553,14 грн. (а.с.219-223 том 1);

- договір про відступлення права вимоги №101 від 16.01.2020р. укладений між ТОВ «ГАРАН ЛТД» (Первісний кредитор), ТОВ «ОДЕСА-ІМПОРТ» (Новий кредитор) та ТОВ «ТАВРИДА ЕЛЕКТРИК ДНІПРО» (Боржник) за умовами якого Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги належне Первісному кредиторові у відповідності з Договором №704 від 02.04.2019р. (Основний договір), Договір про відступлення права вимоги №3-06 від 21.06.2019р., за цими договорами до Нового кредитора переходить право вимоги боргу, сплата заборгованості Боржником за Основним договором справляється за реквізитами та на користь Нового кредитора, право вимоги, що відступається,оцінене в сумі 563 553,14 грн. (а.с.224-229 том 1).

Фактичне реальне здійснення господарських операцій за наведеними договорами підтверджується також і копіями наданих позивачем як до перевірки, так і до суду первинних бухгалтерських документів (по договору підряду), а саме: копіями договірної ціни, локальними кошторисами на будівельні роботи №002-001-005, №002-001-001, розрахунками загальновиробничих витрат до вказаних локальних кошторисів, об`єктного кошторису №002-001, акту №1 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за січень 2019р., довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 за січень 2019р., рахунком на оплату №9012019 від 09.01.2019р. на суму 644256,64 грн., в т.ч. ПДВ 128 851,33 грн., виписками і банківського рахунку позивача за яким проводилася оплата позивачем, де у складі вартості отриманих робіт (послуг) сплачені у тому числі і суми ПДВ; по договорах поставки, відступлення права вимоги, а саме: рахунками на оплату за придбаний товар, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними щодо перевезення товару, актами приймання-передачі обладнання, карткою рахунку 201 за 9 місяців 2019р., карткою рахунку 631 за період 21.06.2019 16.01.2020р., виписками по особовому рахунку позивача за спірний період про сплату позивачем за придбане електротехнічне обладнання, зі змісту яких видно, що позивачем було здійснено оплату за придбаний товар (електротехнічне обладнання) на користь його вищенаведених контрагентів-постачальників, у тому числі і на користь Нового кредитора за договором про відступлення права вимоги №3-06 суми вартості товару, де у складі вартості товару позивачем як покупцем були сплачені і 20% сум ПДВ до бюджету (а.с.121-239 том 1).

Аналіз зазначених вище досліджених судом документів, спростовують висновки посадових осіб контролюючого органу, викладені у акті перевірки від 28.05.2021р., щодо неможливості підтвердити реальність господарських операцій із вищевказаними контрагентами, у тому числі і щодо руху активів позивача (сплати позивачем суми ПДВ в складі оплати вартості придбаного товару (робіт/послуг)), які підтверджені відповідними копіями виписок банку, зміст яких свідчить про перерахування позивачем коштів в рахунок оплати за придбаний товар (роботи та послуги)- (а.с.145-151, 214-218,236-242 том 1).

За таких обставин, висновки посадових осіб контролюючого органу є безпідставними та необґрунтованими, оскільки зроблені на припущеннях, що не передбачено нормами податкового законодавства, спростовуються вище дослідженими первинними бухгалтерськими документами, у тому числі фактом наявності у позивача як покупця товару податкових накладних виписаних продавцями товару (його контрагентами), які були контролюючим органом зареєстровані у ЄРПН, що свідчить про дотримання вимог податкового законодавства позивачем, виходячи з того, що саме контролюючий орган був наділений повноваженнями зупинити реєстрацію таких податкових накладних та перевірити реальність вчинення господарських операцій за такими податковими накладними у порядку, визначеному п.201.16 ст.201 ПК України.

Таким чином, аналіз вищенаведених документів та алгоритм дій позивача свідчить про те, що позивач діяв у повній відповідності до вимог чинного податкового законодавства, а саме: після отримання товару (робіт та послуг) отримав від контрагентів-постачальників позивача (продавців товару/робіт, послуг) податкові накладні, які були зареєстровані у ЄРПН у встановленому законодавством порядку (акт перевірки доводів на спростування наведеного не містить), що давало позивачеві як покупцю право на віднесення вказаних сум податку на додану вартість до податкового кредиту у своїй податковій звітності, з урахуванням того, що порушення вимог законодавства при їх складанні під час проведення перевірки посадовою особою контролюючого органу не встановлено, про що в акті не зазначено, а тому за викладених обставин та досліджених судом первинних бухгалтерських документів, які фіксують реальність здійснення господарських операцій, суд приходить до висновку про відсутність порушення саме позивачем як покупцем товарів (робіт/послуг) вимог п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, виходячи із того, що відбувся у відповідний спірний період рух активів позивача по сплаті за придбаний позивачем товар на користь контрагентів-постачальників позивача, де у складі вартості придбаних товарів (робіт/послуг) позивачем були і сплачені відповідні суми ПДВ, що підтверджено копіями виписок банку та не спростовано відповідачем жодними належними та допустимими доказами у відповідності до вимог ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

А виходячи з того, що рух активів платника податків (позивача) фактично відбувся, що не спростовано відповідачем жодними доказами, позивач придбав товари (роботи і послуги) та прийняв їх, що підтверджено первинними бухгалтерськими документами, висновки посадових осіб контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 28.05.2021р., є лише припущеннями таких посадових осіб та спростовуються оформленими у встановленому законодавством порядку первинними бухгалтерськими документами, які відповідають вимогам ст.ст.1,2,9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідачем не доведено жодними належними, достатніми та достовірними доказами правомірність прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, докази, які надані позивачем не спростовані при розгляді даної справи з урахуванням обставин встановлених судом у відповідності до вимог ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу даного судового рішення та відхиляються посилання відповідача у відзиві на те, що згідно інформації, наведеній у податкових деклараціях з ПДВ за січень-вересень 2019р. у ТОВ «ТРЕЙНКОМ» показники у графі 10.3 придбання (виготовлення, будівництво,спорудження, створення) товарів/послуг відсутні; по взаємовідносинах з ТОВ «КЛОНСВІН» (договори поставки (купівлі-продажу) товарів) з урахуванням укладених у подальшому договорів про відступлення права вимоги з ТОВ «ГАРАН ЛТД» зазначено, що у розділі «Місцезнаходження та реквізити сторін» договору від 21.06.2019р. №3-06 вказані банківські реквізити ТОВ «Гаран ЛТД» - р/р № НОМЕР_1 в ПАТ «Полікомбанк» ИФО 353100, проте, згідно даних реєстраційної картки платника податків ТОВ «Гаран ЛТД» дата відкриття вищезазначеного розрахункового рахунку:05.06.2018 року, а датою закриття є 09.08.2019р., тобто, на момент розрахунку по договору відступлення прав вимоги від 21.06.2019р. №3-06 ТОВ «Гаран ЛТД» не мало розрахункового рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ «Полікомбанк» ИФО 353100;ТОВ «Клонсвін» придбавало товари (пристрій додаткового блокування вимикача, блок керування СМ-16т, блок керування СМ-18цс-3) у лютому, квітні 2019р. у контрагентів ТОВ «АЙДІКС» та ТОВ «ТОРГОВИЙ БУДИНОК СТРАТЕГ», які в подальшому реалізовані на ТОВ «Таврида Електрик Дніпро», проте, згідно відкритих інформаційних джерел підприємство (ТОВ «Клонсвін») є фігурантом кримінального провадження №0000064 від 01.07.2019р. по справі №761/28241/19 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.205 КК України, тобто, враховуючи той факт, що при відстеженні ланцюга постачання товарів виявлено обрив ланцюга постачання даного виду товарів неможливо підтвердити факт отримання товарів підприємством ТОВ «Таврида Електрик Дніпро» та власне підтвердити реальність здійснення фінансово-господарської операції з постачальниками ТОВ «Клонсвін», оскільки вказані наведені обставини не можуть бути підставами для позбавлення саме позивача як покупця товару (робіт та послуг) права на формування податкового кредиту за умови наявності у позивача всіх необхідних первинних бухгалтерських документів, які підтверджують реальність господарських операцій, у тому числі і рух активів позивача як покупця товару у відповідності до норм ст.ст. 2, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та ст.44 ПК України та виходячи із того, що юридична відповідальність носить індивідуальний характер за ст. 61 Конституції України, а, відповідно, позивач, як кінцевий споживач придбаного товару, не може нести відповідальності за дії своїх контрагентів-постачальників.

Є і безпідставними посилання відповідача у відзиві на позов на те, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки відповідачем вищенаведені договори підряду, поставки та відступлення права вимоги не визнані недійсними у встановленому законодавством порядку, відповідні судові рішення з цього приводу відповідачем суду не надані.

Також судом відхиляються і доводи відповідача про те, що контрагенти позивача ТОВ «ТРЕЙНКОМ», ТОВ «КЛОНСВІН» та постачальники останнього (контрагенти контрагентів позивача) є фігурантами кримінальних проваджень за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.2 ст.205 КК України, а тому вказані підприємства не могли фактично здійснювати господарські операції, що свідчить про неможливість продажу ТМЦ за ланцюгом всіх платників податків, які брали участь у здійсненні цих нереальних господарських операцій, оскільки, по-перше, відповідачем суду не надано жодних доказів на підтвердження зазначеного, на вимогу суду не надано без поважної причини, по-друге, факт відкритих кримінальних проваджень ще не є належним доказом вини певних посадових осіб контрагентів-постачальників позивача за умови відсутності відповідного вироку суду, який набрав законної сили.

Окрім того, слід зазначити, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що посадових осіб контрагентів-постачальників позивача визнано винним у фіктивному підприємництві, відповідних вироків суду не надано, а згідно до вимог ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Оскільки, відповідачем не надано доказів, а судом не встановлено винуватості ні посадових осіб позивача, ні посадових осіб контрагентів-постачальників позивача у даних взаємовідносинах, не надано доказів щодо встановлених фактів їхніх сумісних дій з приводу незаконної мінімізації податкових зобов`язань, у відповідача були відсутні підстави для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень лише тільки на підставі того, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості щодо відкриття кримінальних проваджень за фактами вчинення фіктивного підприємництва без відповідного обвинувального вироку суду з урахуванням вимог ст. 62 Конституції України.

Таким чином, слід дійти висновку, що порушення платником податку постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді формування податкового кредиту лише за умови встановленого факту їхніх сумісних дій щодо незаконної мінімізації податкових зобов`язань.

Такі обставини, які б достовірно свідчили про наявність таких фактів, у справі не встановлені, а відповідачем жодними доказами не підтверджені.

Вказана правова позиції узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.01.2018р. у справі №К/9901/873/18, постанові від 06.06.2018р. у справі №822/1866/15, у постанові від 19.03.2019р. у справі №826/9534/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також слід зазначити, що судом враховується і те, що позивач не може нести відповідальності за недотримання вимог податкового законодавства контрагентами позивача, оскільки юридична відповідальність носить індивідуальних характер згідно ст. 61 Конституції України.

Окрім того, і відповідно до норм Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.

Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту або відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документально підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Вказана правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом України у його постановах від 13.01.2009р., у постанові від 01.06.2010р., а також і у постановах від 26.12.2006р. №21-262, від 06.09.2008р., від 09.09.2008р. № 21-500во08, від 11.10.2006р. №21-593во06, від 31.01.2011р. №21-47а10.

Також неодноразово зазначалася вказана правова позиція і у Інформаційних листах Вищого адміністративного Суду України від 20.07.2010р. №1112/11/13-10, від 02.06.2011р. № 742/11/13-11 стосовно того, що не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку та при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Отже, доводи відповідача у відзиві та у акті перевірки про те,що контролюючий орган при проведенні перевірки не може встановити повного ланцюгу постачання того чи іншого товару аж до виробників (обрив (розрив) ланцюга), не може бути покладено в основу притягнення до відповідальності саме позивача як кінцевого споживача товарів, робіт та послуг за умови дотримання покупцем товару вимог податкового законодавства, зокрема, отримання податкової накладної та проведення оплати за придбаний товар, де у складі вартості товару (робіт та послуг) позивачем сплачено було у суму податку на додану вартість.

Отже, за умови сплати податку на додану вартість позивачем як покупцем у складі вартості товару на нього не може бути покладено тягар відповідальності по сплаті такого податку вдруге, ще й за порушення податкового законодавства продавцем товару(робіт та послуг).

Також відповідачем не було надано жодних доказів і на підтвердження того, яким чином дії третіх осіб можуть впливати на дані податкового обліку позивача, а також і не наведено жодних підстав на підтвердження того, що позивач, як платник податків, діяв без належної обачності і обережності та позивачу було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент та/або контрагенти його контрагентів, аж до виробників продукції.

При цьому, слід зазначити, що висновки контролюючого органу не можуть ґрунтуватися на припущеннях посадових осіб контролюючого органу не підтверджених будь-якими належними та допустимими доказами.

За викладеного, суд приходить до висновку, що із аналізу наданих первинних бухгалтерських документів у ході проведення перевірки у відповідача були відсутні будь-які правові підстави для висновків про нереальність вищевказаних господарських операцій позивача із його контрагентами, з урахуванням обставин та норм чинного податкового законодавства досліджених судом.

При цьому, недоліки у оформленні певних бухгалтерських документах (помилки у реквізитах, даних місцезнаходження платника, їх розрахункових рахунках і т.інше) не можуть бути підставами для визнання нереальними таких господарських операцій, за умови, якщо інші документи, зокрема, такі як банківські виписки, платіжні документи підтверджують рух активів, сплачених за придбання таких товарів, робіт та послуг.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішення від 22.01.2009р.(«Булвес «АД проти Болгарії») зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю» у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов`язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов`язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки застосування відповідних положень Закону «Про ПДВ» стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов`язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов`язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України»).

З огляду на викладене, судом не приймаються доводи відповідача щодо покладення юридичної відповідальності на позивача за порушення, які нібито вчинені контрагентами позивача та постачальниками контрагентів позивача, які викладені в акті перевірки від 28.05.2021р., оскільки у відповідності до ст. 61 Конституції України та вищенаведених норм чинного податкового законодавства позивач не може і не повинен нести відповідальність за дії своїх контрагентів.

При цьому, судом враховується і те, що наведений акт перевірки взагалі не містить жодних посилань на порушення саме позивачем вимог податкового законодавства, які перешкоджали або забороняли позивачеві віднести суми податку на додану вартість по вищенаведених правовідносинах з наведеними вище контрагентами до податкового кредиту, з урахуванням того, що як свідчать матеріали справи, розрахунки між позивачем із вищевказаними контрагентами по придбанню товарів (робіт,послуг) були проведені позивачем у безготівковому порядку та позивачем, як покупцем товарів (робіт,послуг), було сплачено суму податку на додану вартість у складі вартості товару до бюджету, що не спростовано відповідачем наданими документами (а.с. а.с.145-151, 214-218,236-242 том 1).

Тобто, позивач, сплативши до бюджету податок на додану вартість у складі вартості товару як покупець товарів (робіт, послуг), дотримався всіх умов, визначених податковим законодавством щодо сплати податку на додану вартість, включив вказані суми до податкового кредиту, а отже, має законні та обґрунтовані сподівання на їх відшкодування відповідно до вимог податкового законодавства.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши у відповідності до вимог ч.2 ст.2 наведеного Кодексу правомірність прийняття відповідачем як суб`єктом владних повноважень оспорюваних податковових повідомлень-рішень, суд приходить до висновку, що викладені в акті перевірки від 28.05.2021р. обставини, що слугували підставами для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень є неправомірними та не обгрунтованими, спростовуються вищенаведеними доказами, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є такими, що прийняті не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що, при прийнятті оспорюваних податкових повідомлень-рішень, відповідач порушив право позивача на формування податкового кредиту по взаємовідносинах із його вищенаведеними контрагентами, передбачене нормами ст.198,201 ПК України, у зв`язку з чим таке порушене право підлягає судовому захисту та відновленню шляхом визнання протиправними та скасування вищенаведених податкових повідомлень-рішень.

Між тим, позовні вимоги позивача в частині стягнення з бюджетних асигнувань відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 грн. задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.7 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З аналізу вищенаведених процесуальних норм вбачається, що розподіл витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката адміністративним судом можливо здійснити лише за наявності сукупності доказів, якими такі витрати підтверджуються, а саме: договору про надання правничої допомоги; детального опису, часу, використаного на виконання робіт, їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною; доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвоката взагалі та, зокрема, у розмірі 25000,00 грн., позивачем не надано до суду жодного документа.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Вказана правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у його постанові від 27.11.2019р. у справі №160/3114/19, яка підлягає застосуванню адміністративним судом відповідно до положень ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналізуючи все вищевикладене та не подання позивачем доказів, якими підтверджуються витрати на правничу допомогу, а саме: договору про надання правничої допомоги; детального опису, часу, використаного на виконання робіт, їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною; доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, що необхідно для визначення розміру витрат на правничу допомогу та розподілу судових витрат, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача понесених ним судових витрат в сумі 25000,00 грн. на професійну правничу допомогу.

За викладених обставин, у адміністративного суду відсутні підстави для задоволення позову у наведеній частині.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, позовні вимоги позивача слід задовольнити частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин підлягають стягненню з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача, понесені ним по сплаті судового збору у розмірі 8193,15 грн., виходячи із розрахунку 16386,30 грн. (сплаченого судового збору за платіжним дорученням №4092 від 14.09.2021р. (а.с.243 том 1)) / 2, тобто, пропорційно задоволеним позовним вимогам за нормами ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11,12, 47, 72-77,94,122,132,139,193,241-246,250,251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАВРИДА ЕЛЕКТРИК ДНІПРО» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 11.06.2021р., № від 23.06.2021р. задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № від 11.06.2021р., № від 23.06.2021р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАВРИДА ЕЛЕКТРИК ДНІПРО» (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 76-а, кв.105, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8193 грн. 15 коп. (вісім тисяч сто дев`яносто три гривні 15 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 грн. відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва