Справа № 160/15751/21
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року Справа № 160/15751/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень №11 від 08.04.2021 року, №00 від 10.08.2021р. та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

03.09.2021р. (згідно відомостей Укрпошта Стандарт) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та, з урахуванням уточненої позовної заяви від 29.09.2021р., просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про результати розгляду заяви, №11 від 08.04.2021 року, в частині відмови у визнанні періоду роботи позивача водієм міського пасажирського транспорту з 11.10.1988 року по 16.06.1989 року та з 01.01.1990 року по 03.10.2002 року, такими, що дають право на призначення пенсії відповідно до пункту «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №00 від 10.08.2021 року, про відмову в призначенні позивачеві пенсії відповідно до пункту «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачеві пенсію відповідно до пункту «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з моменту його звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 04.03.2021 року та довічно.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період з 11.10.1988р. по 03.10.2002р. він працював водієм міського пасажирського транспорту з повним робочим днем на автотранспортному підприємстві. 03.08.2021р. позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком як водію міського транспорту, до якої надав всі необхідні документи, зокрема, довідку ВАТ Криворізьке АТП 14129 №181 від 29.06.2004р. Рішенням про відмову у призначенні пенсії №00 від 10.08.2021р. пенсійний орган відмовив позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого п.8 ч.2 ст.144 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як рішенням Комісії при ГУ ПФУ у Дніпропетровській області №11 від 08.04.2021р. про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховано період з 16.06.1989р. по 31.12.1989р., тобто, пільговий стаж позивача складає 0 років 6 місяців 16 днів. Позивач вважає такі рішення відповідача протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки позивачем до пенсійного органу були надані всі необхідні документи для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах.

Ухвалою суду від 25.10.2021р. було відкрито провадження у даній справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та зобов`язано відповідача, зокрема, надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.45).

28.12.2021р., на виконання вимог вказаної ухвали суду, відповідач засобами поштового зв`язку надіслав на адресу суду письмовий відзив на позов, у якому просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що в трудовій книжці позивача відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме: не зазначено, що він працював водієм міського пасажирського транспорту; Комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах прийнято рішення від 08.04.2021р. підтвердити лише період роботи з 16.06.1989р. по 31.12.1989р. для зарахування до пільгового стажу згідно п.2.8 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; довідка №181 від 29.06.2004р. не є належним документом та не підлягає розгляду при вирішенні питання щодо призначення пенсії на пільгових умовах позивачеві, оскільки, по-перше, в ній наявні розбіжності по даті та наказу щодо прийому на роботу, по-друге, відповідачеві здається дивним, що позивач дану довідку не надавав при зверненні до пенсійного органу за призначенням пенсії в перший раз; з 01.06.1988р. по 15.06.1989р. позивач відбував покарання у вигляді виправних робіт, наведений період до загального і непреривного стажу не зараховується згідно наказу №121/к від 31.08.1989р., а доказів звернення до суду про зарахування часу відбування виправних робіт за наведений період у загальний трудовий стаж позивачем не надано. Окрім того, позивач посилається на свої дискреційні повноваження у даних правовідносинах (а.с.48-50).

Окрім того, 28.12.2021р. засобами поштового зв`язку від відповідача надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду, в якій останній просить позовні вимоги позивача у даній справі залишити без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.240 Кодексу адміністративного судочинства України посилаючись на те, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.07.2021р. у справі №160/8799/21 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення відповідача щодо відмови йому в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно із пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; визнання періодів роботи позивача з 11.10.88 р. по 16.06.89 р. та з 01.01.90 р. по 03.10.2002 року такими, що дають право на призначення пенсії згідно із пункту ''з'' статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплатити йому пенсію за віком на пільгових умовах згідно пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з моменту подання заяви про призначення пенсії та довічно, було відмовлено повністю. Отже, позивач, звертаючись повторно із позовною заявою до Головного управління про зарахування стажу та призначення пенсії на пільгових умовах, надаючи нове рішення про відмову, не змінює саму суть питання, так як кінцевий результат вимоги як і в першій позовній заяві, так і в другій, є зарахування стажу з 11.10.1988 по 16.06.1989 та з 01.01.1990 по 03.10.2002 (а.с.71-72).

Розглянувши наведену заяву відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та надані докази на її підтвердження, суд не находить обґрунтованих правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

За приписами п.3 ч.1 ст.240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо, зокрема, у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.07.2021р. у справі №160/8799/21 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення відповідача щодо відмови йому в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно із пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; визнання періодів роботи позивача з 11.10.88 р. по 16.06.89 р. та з 01.01.90 р. по 03.10.2002 року такими, що дають право на призначення пенсії згідно із пункту ''з'' статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплатити йому пенсію за віком на пільгових умовах згідно пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з моменту подання заяви про призначення пенсії та довічно, було відмовлено повністю (а.с.76-77).

При цьому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд виходив з того, що: «…позивачем надано до суду, у тому числі довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії № 181, яким підтверджується, що позивач з 31.08.88 р. по 03.10.2002 року працював повний робочий день в ВАТ «Криворізьке Атп 14129» на посаді водія міського пасажирського транспорту. Разом з тим, відповідач надав докази того, що така довідка позивачем разом з заявою про призначення пенсії не долучалася та на розгляд комісії не передавалася…» (а.с.77).

Разом з тим, предметом розгляду у даній справі є рішення пенсійного органу про відмову позивачеві у призначенні пенсії від 10.08.2021р., яке прийнято після подання позивачем заяви від 03.08.2021р. про призначення пенсії за віком разом із довідкою ВАТ Криворізьке АТП 14129 №181 від 29.06.2004р.

За викладеного, суд приходить до висновку, що предмет та підстави подання позовів у справі №160/8799/21 та у цій справі є різними, а тому, підстави для залишення позовної заяви позивача без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.240 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, відповідно, заява відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.

Згідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку із перебуванням судді Конєвої С.О. з 20.12.2021р. по 31.12.2021р. включно та з 04.01.2022р. по 14.01.2022р. включно у щорічній відпустці, рішення у даній адміністративній справі приймається 17.01.2022р.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у справі.

04.03.2021р. ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на підставі п.8 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.59-зворот).

Листом №0400-010301-8/38344 від 18.03.2021р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, так як згідно наданих документів стаж роботи на професіях, зайнятість яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно із п.8 ст.114 Закону 1058 не зараховано до пільгового стажу (а.с.24,66).

Рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про результати розгляду заяви №11 від 08.04.2021р. було підтверджено періоди роботи з 16.06.1989р. по 31.12.1989р. для зарахування до пільгового стажу згідно п.2.8 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.23,61-зворот).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.07.2021р. у справі №160/8799/21 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення відповідача щодо відмови йому в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно із пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; визнання періодів роботи позивача з 11.10.88 р. по 16.06.89 р. та з 01.01.90 р. по 03.10.2002 року такими, що дають право на призначення пенсії згідно із пункту ''з'' статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплатити йому пенсію за віком на пільгових умовах згідно пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з моменту подання заяви про призначення пенсії та довічно, було відмовлено повністю (а.с.67-68,76-77).

При цьому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд виходив з того, що: «…позивачем надано до суду, у тому числі довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії № 181, яким підтверджується, що позивач з 31.08.88 р. по 03.10.2002 року працював повний робочий день в ВАТ «Криворізьке Атп 14129» на посаді водія міського пасажирського транспорту. Разом з тим, відповідач надав докази того, що така довідка позивачем разом з заявою про призначення пенсії не долучалася та на розгляд комісії не передавалася…».

03.08.2021р. позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком як водію міського транспорту, до якої надав всі необхідні документи, зокрема, довідку ВАТ Криворізьке АТП 14129 №181 від 29.06.2004р. (а.с.54).

Рішенням про відмову у призначенні пенсії №00 від 10.08.2021р. пенсійний орган відмовив позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого п.8 ч.2 ст.144 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як рішенням Комісії при ГУ ПФУ у Дніпропетровській області №11 від 08.04.2021р. про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховано період з 16.06.1989р. по 31.12.1989р., тобто, пільговий стаж позивача складає 0 років 6 місяців 16 днів (а.с.37,68).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з рішенням комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про результати розгляду заяви, №11 від 08.04.2021 року, в частині відмови у визнанні періоду роботи позивача водієм міського пасажирського транспорту з 11.10.1988 року по 16.06.1989 року та з 01.01.1990 року по 03.10.2002 року, такими, що дають мені право на призначення пенсії відповідно до пункту «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; рішенням пенсійного органу №00 від 10.08.2021 року, про відмову в призначенні позивачеві пенсії відповідно до пункту «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з чим позивач просить захистити його порушені права шляхом визнання протиправними та скасування наведених рішень, а також зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачеві пенсію відповідно до пункту «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з моменту його звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 04.03.2021 року та довічно.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до п.8 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058) встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацами другим - третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту і абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті, страхового стажу, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 2 частини другої цієї статті.

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що чоловіки мають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.8 ч.2 ст.114 Закону №1058 після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі не менше 12 років 6 місяців на посаді водія міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв , при цьому, за відсутності у трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вбачається з матеріалів справи, в періоди з 11.10.1988р. по 03.10.2002р. позивач працював на посаді водія автобусів всіх маршрутів у ВАТ Криворізьке АТП 14129, що підтверджується копіями трудової книжки позивача, архівних довідок, наказами по підприємству та довідки ВАТ Криворізьке АТП 14129 №181 від 29.06.2004р., наявними в матеріалах справи (а.с.9-22,54-зворот,55,59-60,62-65,).

Наведені вище документи, що підтверджують роботу позивача на посаді водія пасажирського транспорту (автобусу), наявні в матеріалах пенсійної справи позивача, що підтверджується їх копіями та не заперечується відповідачем.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.07.2021р. у справі №160/8799/21 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення відповідача щодо відмови йому в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно із пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; визнання періодів роботи позивача з 11.10.88 р. по 16.06.89 р. та з 01.01.90 р. по 03.10.2002 року такими, що дають право на призначення пенсії згідно із пункту ''з'' статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплатити йому пенсію за віком на пільгових умовах згідно пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з моменту подання заяви про призначення пенсії та довічно, було відмовлено повністю (а.с.67-68,76-77).

Разом з тим, вищенаведеним судовим рішенням від 07.07.2021р. у справі №160/8799/21 було встановлено, що: «…з 11.10.88 р. по 03.10.2002 року позивач працював водієм пасажирського транспорту на автотранспортному підприємстві м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та дійсно записи у трудовій книжці не містять відомостей щодо праці водієм саме на міському автотранспортному сполученні, як це вимагає приписи спеціальної норми. У той же час, позивачем надано до суду, у тому числі довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії №181, яким підтверджується, що позивач з 31.08.88 р. по 03.10.2002 року працював повний робочий день в ВАТ «Криворізьке Атп 14129» на посаді водія міського пасажирського транспорту…» (а.с.67-68,76-77).

За приписами ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та надані суду докази, суд приходить до висновку, що за умови встановлення рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.07.2021р. у справі №160/8799/21 обставин щодо того, що позивач з 31.08.88 р. по 03.10.2002 року працював повний робочий день в ВАТ «Криворізьке АТП 14129» на посаді водія міського пасажирського транспорту, які не підлягають доказуванню за приписами ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, пенсійним органом протиправно було прийнято рішення №00 від 10.08.2021 року про відмову в призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.8 ч.2 ст.114 Закону№1058.

У відповідності до ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність рішення відповідача №00 від 10.08.2021 року про відмову в призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.8 ч.2 ст.114 Закону№1058 з урахуванням норм вищенаведеного законодавства, наявних в матеріалах справи доказів та обставин встановлених рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.07.2021р. у справі №160/8799/21.

При цьому, судом відхиляються посилання відповідача, викладені у відзиві на позов, як на причину для відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача спірного періоду, те, що довідка №181 від 29.06.2004р. не є належним документом та не підлягає розгляду при вирішенні питання щодо призначення пенсії на пільгових умовах позивачеві, оскільки, по-перше, в ній наявні розбіжності по даті та наказу щодо прийому на роботу, по-друге, відповідачеві здається дивним, що позивач дану довідку не надавав при зверненні до пенсійного органу за призначенням пенсії в перший раз, з урахуванням того, що таких підстав для відмови у зарахуванні стажу оскаржуване рішення №00 від 10.08.2021 року про відмову у призначенні позивачеві пенсії не містить, а в силу положень ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність прийняття пенсійним органом рішення №00 від 10.08.2021 року про відмову в призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.8 ч.2 ст.114 Закону№1058, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи вказане рішення про відмову у призначенні позивачеві такої пенсії та не зарахувавши наведений період роботи позивача до пільгового стажу, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, суд приходить до висновку, що рішення пенсійного органу №00 від 10.08.2021 року про відмову в призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.8 ч.2 ст.114 Закону№1058, порушує право позивача на пенсійне забезпечення, яке підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування такого рішення відповідача та визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи позивача з 01.01.1990 року по 03.10.2002 року, вийшовши таким чином за межі позовних вимог позивача з метою повного захисту порушеного права позивача відповідно до вимог ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також і з метою повного захисту порушеного права позивача, слід зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача період його роботи з 01.01.1990 року по 03.10.2002 року водієм міського пасажирського транспорту, з урахуванням того, що судом встановлено протиправність рішення відповідача №00 від 10.08.2021 року у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.8 ч.2 ст.114 Закону №1058 та дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача вищенаведеного періоду його роботи, виходячи з того, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача період його роботи з 01.01.1990 року по 03.10.2002 року водієм міського пасажирського транспорту в ВАТ «Криворізьке АТП 14129», що є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасувати рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про результати розгляду заяви, №11 від 08.04.2021 року, в частині відмови у визнанні періоду моєї роботи водієм міського пасажирського транспорту з 11.10.1988 року по 16.06.1989 року та з 01.01.1990 року по 03.10.2002 року, такими, що дають мені право на призначення пенсії відповідно до пункту «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», так як довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії №181, якою підтверджується, що позивач з 31.08.88 р. по 03.10.2002 року працював повний робочий день в ВАТ «Криворізьке Атп 14129» на посаді водія міського пасажирського транспорту до заяви про призначення пенсії від 04.03.2021р. не надавалась та на розгляд комісії не передавалась, що встановлено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.07.2021р. у справі №160/8799/21, яке набрало законної сили і доказів його оскарження суду не надано, тому встановлені обставини у наведеному рішенні не підлягає доказуванню у межах розгляду даної справи за приписами ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачеві пенсію відповідно до пункту «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з моменту його звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 04.03.2021 року та довічно, оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями спонукати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, у такому випадку, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки суду, наведеної у такому судовому рішенні, з урахуванням повноважень адміністративного суду, визначених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Окрім того, при прийнятті даного рішення, судом враховується і те, що у даному випадку, саме наявність у позивача необхідного пільгового стажу, передбаченого п.8 ч.2 ст.114 Закону №1058, є підставою для призначення останньому пенсії за віком на пільгових умовах, при цьому, за нормами Закону №1058 повноваження щодо обчислення стажу, зокрема і пільгового, є виключною компетенцію пенсійних органів, а тому адміністративний суд не наділений повноваження підміняти пенсійний орган та самостійно обчислювати пільговий стаж позивача для призначення пенсії, а, відповідно, без проведення розрахунку такого стажу і зобов`язувати призначати пенсії.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що найбільш ефективний із можливих способів захисту порушеного права позивача за умови визнання протиправним та скасування рішення пенсійного органу щодо відмови позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.8 ч.2 ст.114 Закону №1058 та дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача періоду його роботи з 01.01.1990р. по 03.10.2002р. на посаді водія міського пасажирського транспорту в ВАТ «Криворізьке АТП 14129», а також і зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача вказаний період його роботи, є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах від 03.08.2021р. та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України.

При цьому, повторному розгляду підлягає саме заява позивача про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах від 03.08.2021р., так як саме до вказаної заяви позивачем була надана до пенсійного органу довідка ВАТ Криворізьке АТП 14129 №181 від 29.06.2004р., згідно якої Дніпропетровський окружний адміністративний суд у своєму рішенні від 07.07.2021р. по справі №160/8799/21 встановив обставини щодо того, що позивач з 31.08.88 р. по 03.10.2002 року працював повний робочий день в ВАТ «Криворізьке АТП 14129» на посаді водія міського пасажирського транспорту.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем лише згідно квитанції №0.0..1 від 03.09.2021р. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 908 грн. 00 коп., виходячи із розрахунку: (908,00 грн.*2)/2 (а.с.5,29).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень №11 від 08.04.2021 року, №00 від 10.08.2021р. та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення пенсійного органу №00 від 10.08.2021 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.8 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 01.01.1990 року по 03.10.2002 року водієм міського пасажирського транспорту в ВАТ «Криворізьке АТП 14129».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26; ) зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) період його роботи з 01.01.1990 року по 03.10.2002 року на посаді водія міського пасажирського транспорту в ВАТ «Криворізьке АТП 14129».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах від 03.08.2021р. та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва