Справа № 200/10768/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2022-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року справа №200/10768/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року (повне судове рішення складено 30 вересня 2021 року в м. Слов`янську) у справі № 200/10768/21 (суддя в І інстанції Логойда Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області, Начальника відділу реєстрації місця проживання Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області Звягільської Меліти Станіславівни про визнання незаконними та протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати незаконною та протиправною дію посадової особи - начальника відділу реєстрації місця проживання Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області ОСОБА_2 щодо відмови у реєстрації місця проживання від 13 серпня 2021 року позивача;

- зобов`язати відповідача - Торецьку міську військово-цивільну адміністрацію Бахмутського району Донецької області здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою в будинку АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовував тим, що 13 серпня 2021 року звернувся до відділу реєстрації місця проживання Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області у із заявою про реєстрацію місця свого проживання за адресою: будинок АДРЕСА_1 . До заяви додав відповідні документи.

Між тим, того ж дня відповідачем - посадовою особою начальником відділу реєстрації місця проживання Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову у здійсненні реєстрації місця проживання з посиланням на ст. 91 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п. 11 Правил реєстрації місця проживання, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207.

Щодо власників житлового будинку АДРЕСА_1 , то згідно з реєстраційною довідкою КП «БТІ м. Торецька» від 13 серпня 2021 року № 256 власників цього будинку 2 (двоє): ОСОБА_3 (батько позивача) та ОСОБА_4 (бабця позивача, її прізвище при народженні та до одруження - ОСОБА_5 ). ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Інших власників цього будинку в довідці не зазначено. Вважав, що інших співвласників окрім ОСОБА_3 немає, тому будь-які вимоги про згоду померлої щодо реєстрації місця проживання позивача вважав безпідставними. Крім цього, ОСОБА_3 , зареєстрований в цьому будинку, є спадкоємцем померлої ОСОБА_4 .

Законодавство, яке регулює спірні правовідносини, оперує юридичними термінами стосовно надання згоди власника або співвласник житла. Згоди інших осіб (спадкоємця, кредитора, третьої особи) не вимагається.

У спірному випадку власник житлового будинку ОСОБА_3 особисто прибув до адміністративного центру надання послуг в м. Торецьку і надав свою згоду щодо реєстрації його місця проживання у його ж будинку.

Вважав, що правові підстави для відмови в реєстрації місця проживання були відсутні.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позовну заяву.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В ньому зазначено, що до адміністратора відділу з питань надання адміністративних послуг Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області 13 серпня 2021 року біля 13 год. 47 хв. звернулися дві особи, а саме власник житла ОСОБА_3 , який мав намір перереєструвати місце проживання свого сина ОСОБА_1 , з адреси: АДРЕСА_2 , на адресу: АДРЕСА_1 .

При оформленні заяви на реєстрацію місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації місця проживання, було з`ясовано, що документи на право власності неповні. Особа надала договір дарування № 3262 на 7/12 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з написом: «У відповідності зі статтею 227 Цивільного кодексу УРСР цей договір підлягає реєстрації за місцем знаходження будинку у Дзержинському бюро технічної інвентаризації» (реєстраційне посвідчення відсутнє).

Було звернуто увагу ОСОБА_3 на відсутність реєстраційного посвідчення, також намагалися з`ясувати про наявність документів, що підтверджують право власності ще на 5/12 частини будинку. При цьому ОСОБА_3 наголошував на те, що він є єдиним власником житла.

Щоб уникнути конфліктної ситуації особі було запропоновано звернутися до комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м. Торецька» Торецької міської ради для отримання довідки, яка містить інформацію про реєстрацію права власності на значене нерухоме майно (така довідка є актуальною тільки у разі відсутності інформації про виникнення, перехід чи припинення права власності на нерухоме майно у реєстрі права власності на нерухоме майно чи у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно).

Після такого звернення надано довідку від 13 серпня 2021 року № 256, з якої встановлено, що ОСОБА_3 дійсно є власником 7/12 частин житлового будинку, але 5/12 частин житлового будинку належить іншому власнику - ОСОБА_4 .

Заявнику було роз`яснено, що відповідно до п. 18 Правил реєстрації місця проживання, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, необхідно надати документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї. Було запропоновано звернутися до ще одного власника, а саме ОСОБА_4 з метою отримання згоди на реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 у житловому будинку, власником 5/12 частини якого вона є.

Натомість, ОСОБА_3 продовжував наголошувати, що він є єдиним власником житла. Також було з`ясовано, що ОСОБА_4 14 березня 2019 року, і ніхто не успадкував її частку у житловому будинку.

ОСОБА_3 було запропоновано вирішити питання з правом власності на нерухоме майно, а потім вже реєструвати в ньому іншу особу.

Проте він продовжував настоювати на тому, що має повне право зареєструвати іншу особу на ту частину, що йому належить.

Позивач для проведення зняття з реєстрації/реєстрації місця проживання надав адміністратору відділу з питань надання адміністративних послуг Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області наступні документи:

- заяви на зняття з реєстрації місця проживання та на реєстрацію місця проживання (заяви були оформлені належним чином, містили персональні данні особи, мали підпис позивача та власноручний підпис власника 7/12 частин житлового будинку);

- документ, до якого вносяться відомості про місце проживання, а саме паспорт громадянина України;

- квитанцію про сплату адміністративного збору на суму 13,60 грн. (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);

- документи, що підтверджують право власності, а саме: договір дарування від 31 липня 1999 року № 3262 та довідку від 13 серпня 2021 року № 256, надану КП «Бюро технічної інвентаризації м. Торецька». Документи на право власності на 5/12 частин на житловий будинок були відсутні; згода осіб, які мали б успадкувати цю частину, також відсутня;

- посвідчення про приписку до призовної дільниці (особа знаходиться на обліку у Торецькому міському територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки Донецької області з 08 серпня 2021 року),

- згоду на обробку персональних даних;

- документ, що підтверджує особу власника, а саме паспорт ОСОБА_3 .

При отриманні заяв начальник відділу реєстрації місця проживання Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області Меліта Звягільська, керуючись п. 19 Правил реєстрації місця проживання, перевірила належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання, його дійсність, правильність заповнення заяви про зняття з реєстрації /реєстрацію місця проживання та перевірила документи на право власності житла, документи, що підтверджують особу власника, а саме паспорт ОСОБА_3 .

Пункт 11 Правил реєстрації місця проживання та ст. 91 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зобов`язує перевіряти не тільки особисті документи заявника, а ще й інші документи, які надаються до відділу реєстрації місця проживання при проведенні реєстрації місця проживання, а саме документи на право власності, до яких і були висловлені претензії. Так, була надана згода власника тільки 7/12 частин житлового будинку, а документи на право власності на 5/12 частини житлового будинку не були надані та не було згоди ще одного власника на реєстрацію місця проживання позивача, а з врахуванням того, що особа - власник 5/12 частини житлового будинку померла, то відповідно не було надано згоди спадкоємців 5/12 частини житлового будинку. На підставі цього керуючись п. 11 цих Правил та ст. 91 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» було прийняте рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання у зв`язку з тим, що у поданих документах є недостовірні відомості або подані документи є недійсними (відсутні документи на право власності на 5/12 частин житлового будинку, а з врахуванням того, що особа - власник 5/12 частини житлового будинку померла, не надано згоди її спадкоємців - власників 5/12 частини житлового будинку).

При цьому суб`єктом владних повноважень також дотримані вимоги законодавства, згідно з якими рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови; зазначена заява повертається особі або її представнику.

ОСОБА_1 були повернуті заяви та подані документи. В розпорядженні відділу реєстрації місця проживання Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області залишилися лише: копії заяв на зняття з реєстрації місця проживання та на реєстрацію місця проживання; копія згоди на обробку персональних даних; копія квитанції про сплату адміністративного збору.

Просив в задоволенні позову відмовити.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

13 серпня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відділу реєстрації місця проживання Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області із заявою про зняття з реєстрації місця проживання та заявою про реєстрацію місця проживання, в якій просив зареєструвати його місце проживання в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

До заяв додав:

- документ, до якого вносяться відомості про місце проживання, а саме паспорт громадянина України;

- посвідчення про приписку до призовної дільниці,

- документи, що підтверджують право власності його батька ОСОБА_3 на 7/12 частин вказаного житлового будинку, - договір дарування від 31 липня 1999 року № 3262, в якому міститься напис: «У відповідності зі статтею 227 Цивільного кодексу УРСР цей договір підлягає реєстрації за місцем знаходження будинку у Дзержинському бюро технічної інвентаризації» (натепер - м. Торецьк);

- довідку від 13 серпня 2021 року № 256, що видана КП «Бюро технічної інвентаризації м. Торецька» про власників будинку;

- згоду власника 7/12 житлового будинку батька позивача ОСОБА_3 (який особисто прибув до органу реєстрації та розписався в поданій позивачем заяві);

- документ, що підтверджує особу власника, а саме паспорт ОСОБА_3 ;

- згоду на обробку персональних даних;

- квитанцію про сплату адміністративного збору на суму 13,60 грн.

Вказані обставини не є спірними.

В той же день - 13 серпня 2021 року органом реєстрації прийнято рішення про відмову в реєстрації місця проживання. Підставою зазначено порушення ст. 91 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п. 11 Правил реєстрації місця проживання, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, в частині того, що особа не подала необхідних документів або інформації, та у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними (не зареєстровано право власності на нерухоме майно - на 1/6 частину будинку та відсутні документи на право власності на 5/12 частину будинку (власник будинку ОСОБА_4 померла).

Вказане рішення відображено в поданій заявником заяві.

Рішення підписано начальником відділу реєстрації місця проживання Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області ОСОБА_2 як посадовою особою органу реєстрації.

В оскарженому рішенні допущено описку: помилково зазначено, що не зареєстровано право власності на нерухоме майно - на 1/6 частину будинку. Суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим судом, що описки в прийнятому рішенні (щодо 1/6 частини будинку) не впливають на висновки суду по суті спору.

Судом також встановлено, що згідно з інформацією, яка відображена в довідці комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м. Торецька» (далі - КП «БТІ м. Торецька») від 13 серпня 2021 року № 256, що видана ОСОБА_3 , за даними КП «БТІ м. Торецька» станом на 31 грудня 2012 року індивідуальний житловий будинок на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 , теперішня адреса: АДРЕСА_1 , належить:

7/12 частки житлового будинку - ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого Дзержинською державною нотаріальною конторою 31 липня 1990 року, реєстраційний № 3262. Інформація про реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно міститься у реєстраційній книзі № 31, стор. 14, під № 2506 від 31 липня 1990 року;

5/12 частин житлового будинку - ОСОБА_4 на підставі рішення Микитівского нарсуду м. Горлівка Донецької області від 15 травня 1989 року. Інформація про реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно міститься у реєстраційній книзі № 29, стор. 159, під № 2506 від 13 вересня 1989 року.

В довідці відображено, що ця довідка є актуальною тільки у разі відсутності інформації про виникнення, перехід чи припинення права власності на нерухоме майно у реєстрі прав власності на нерухоме майно у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується листом Торецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бахмутському районі Донецької області від 08 вересня 2021 року № 20.16-14/1284/30 (а.с.54).

Судом також встановлено, що указом Президента України від 19 лютого 2021 року № 61/2021 «Про утворення та реорганізацію військово-цивільних адміністрацій у Донецькій області» на виконання Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» утворено, зокрема Торецьку міську військово-цивільну адміністрацію Бахмутського району Донецької області (п. 1 Указу).

Спірні правовідносини стосуються правомірності відмови позивачу в реєстрації місця його проживання.

Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).

Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначений перелік документів, які особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) для подальшої реєстрації місця проживання.

Орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради (ст. 3 Закону).

Реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку (ст. 3 Закону).

Відповідно до ст. 10 Закону правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Правила реєстрації місця проживання затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207.

Згідно з п. 3 Правил реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» для виконання повноважень місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених цим Законом, в районі відсічі збройної агресії Російської Федерації, зокрема в районі проведення антитерористичної операції можуть утворюватися військово-цивільні адміністрації.

Військово-цивільні адміністрації населених пунктів - це тимчасові державні органи, що здійснюють на територіях відповідних територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України, повноваження сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, сільських, селищних, міських голів та інші повноваження, визначені цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1 вказаного Закону військово-цивільні адміністрації є юридичними особами публічного права і наділяються цим та іншими законами повноваженнями, у межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Військово-цивільні адміністрації населених пунктів набувають прав та обов`язків з дня внесення запису про їх державну реєстрацію як юридичних осіб до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 вказаного Закону військово-цивільні адміністрації утворюються у разі потреби за рішенням Президента України.

Згідно з ч.2 ст. 3 вказаного Закону військово-цивільні адміністрації населених пунктів утворюються на території територіальних громад, сільські, селищні, міські ради яких та/або їх виконавчі органи не здійснюють покладені на них Конституцією та законами України повноваження.

Отже, відповідно до наведених вимог законодавства після утворення військово-цивільної адміністрації населеного пункту - з дня внесення запису про її державну реєстрацію як юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вона стала органом реєстрації замість виконавчого органу міської ради, тобто органом реєстрації, який передбачений п. 3 Правил реєстрації місця проживання, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207.

Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, визначений перелік документів, які подає особа або її представник до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг (п. 8 Правил) для реєстрації місця проживання.

Так, згідно з цим пунктом Правил, зокрема подаються документи, що підтверджують право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників) (пп. 4 п. 18).

Працівник органу реєстрації також з метою перевірки належності особі, що подала заяву для реєстрації місця проживання, відповідного житла на праві власності чи належності власнику/співвласникам, що надали згоду особі для реєстрації місця проживання, відповідного житла на праві власності, а також з метою перевірки перебування такого житла в іпотеці або довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань використовує відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно доПорядку доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (п. 19 Правил).

Відповідно до п. 11 Правил орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо:

особа не подала необхідних документів або інформації;

у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними;

звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Аналогічні положення містяться в ст. 91 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Отже, рішення про відмову в реєстрації місця проживання приймає орган реєстрації, посадова особа якого його підписує.

Підставою для прийняття щодо позивача рішення про відмову в реєстрації місця проживання позивача стали наступні підстави, що передбачені п. 11 Правил:

- особа не подала необхідних документів або інформації;

- у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними.

Частиною 1 ст. 182 Цивільного кодексу України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 вказаного Кодексу права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Суди першої та апеляційної інстанцій погоджуються з позивачем, що подані ним документи станом на зазначену в них дату наявної інформації та за дотримання умов актуальності недостовірних відомостей не містили.

Так, зокрема в довідці КП «БТІ м. Торецька» від 13 серпня 2021 року чітко зазначено, що інформація щодо житлового будинку (його співвласників) надана за наявною у них інформацією станом на 31 грудня 2012 року. При цьому в довідці зазначено, що вона є актуальною тільки у разі відсутності інформації про виникнення, перехід чи припинення права власності на нерухоме майно у реєстрі прав власності на нерухоме майно у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Житловий будинок, в якому позивач мав намір зареєструвати місце свого проживання, належав співвласникам на праві спільної часткової власності. При цьому позивач не був його співвласником.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 355 вказаного Кодексу майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст. 356 Кодексу визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 Кодексу право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Отже, розпорядження житлом (як складова права власності), зокрема вирішення питання про реєстрацію місця проживання в ньому іншої особи, здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Позивач не був власником (співвласником) житлового будинку, в якому він мав намір зареєструвати місце свого проживання, з огляду на що він повинен був надати органу реєстрації згоду всіх співвласників житлового будинку на реєстрацію його місця проживання в такому будинку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що інформація про згоду всіх співвласників житлового будинку на реєстрацію в ньому місця проживання позивача позивачем до органу реєстрації подана не була (надана згода лише одного з двох співвласників житлового будинку, право власності якого у встановленому порядку зареєстровано, що підтверджено довідкою КП «БТІ м. Торецька» від 13 серпня 2021 року № 256).

При цьому відповідачем враховано факт смерті іншого співвласника житлового будинку ОСОБА_4 та не подання (відсутність) документа про перехід права власності на її частку в будинку до інших осіб.

Також позивачем на надано документа, який би підтверджував перехід права власності на частку померлого співвласника до іншого співвласника ОСОБА_3 , що за наявності поданої ним згоди про реєстрацію місця проживання позивача, дозволяло би відповідачу зареєструвати місце проживання позивача в житловому будинку.

За таких обставин, на думку місцевого суду, орган реєстрації правомірно прийняв рішення про відмову в реєстрації місця проживання позивача в житловому будинку.

Проте, з такими висновками місцевого суду не може погодитись судова колегія апеляційного суду.

Як вбачається з матеріалів справи та наведено вище, позивач звернувся до відповідача із заявою про реєстрацію до житла, власником 7/12 якого є його батько, останній надав письмову згоду на його реєстрацію.

Право власності на іншу частину будинку (5/12) зареєстроване за бабцею позивача - ОСОБА_4 , яка померла. Після її смерті право власності на спадкове майно не зареєстроване. Тобто, відсутні інші власники будинку за адресою: АДРЕСА_1 , окрім батька позивача, який надав свою письмову згоду на реєстрацію ОСОБА_1 за вказаною адресою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 серпня 2019 року у справі №334/4896/16-а (2-а/334/37/17), ідентичній нинішній, де зазначено, що, не зважаючи на відсутність згоди усіх співвласників, позивачем було подано всі документи, необхідні для реєстрації місяця проживання, тому підстави для відмови в проведенні реєстраційних дій відсутні.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду за те, що вимоги позивача задоволені, його витрати по сплаті судового збору за подачу позову в сумі 908,00 грн (а.с.4) та за подачу апеляційної скарги в сумі 1362,00 грн підлягають стягненню в повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в загальному розмірі 2270,00 грн.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі № 200/10768/21 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області, Начальника відділу реєстрації місця проживання Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області ОСОБА_2 про визнання незаконними та протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії посадової особи - начальника відділу реєстрації місця проживання Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області Звягільської Меліти Станіславівни щодо відмови у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за заявою від 13 серпня 2021 року.

Зобов`язати Торецьку міську військово-цивільну адміністрацію Бахмутського району Донецької області здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою в будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області (85200, Донецька обл., м. Торецьк, вул. Маяковського, 24а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

Повне судове рішення 01 лютого 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук