Справа № 160/21379/21
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
05.11.2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними дії відповідача, щодо відмови здійснити перерахунок пенсії;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2021 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами з 25.11.2021 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та витребувані матеріали пенсійної справи.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 22.09.2020 року йому призначена пенсія за віком. 23.11.2020 року пенсію було перераховано на підстави додаткових документів, однак до трудового стажу не були зараховані періоди з 04.08.1986р. по 31.08.1986р. та з 01.04.2000р. по 31.03.2001р. та не врахована сума страхових внесків, які він сплачував як приватний підприємець в період з 01.07.2000р. по 31.12.2003р. у сумі 3528,00 грн. На неодноразові звернення про перерахунок пенсії та здійснення відповідних дій відповідач повідомляв про відмову. Вбачаючи в діях відповідача порушення права на пенсію за віком, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
13.12.2021 року представником відповідача подано письмовий відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що період навчання позивача з 04.08.1986р. по 31.08.1986р. спростовується наданої архівною довідкою № 01-12/546 від 11.11.2020р. Щодо зарахування періоду з 01.04.2000р. по 31.03.2001р., в електронній пенсійній справі відсутня довідка про реєстрацію особи, як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня сплата страхових внесків за період здійснення підприємницької діяльності з 01.04.2000р. по 31.03.2001р., а тому цей період не зарахований до страхового стажу.
21.12.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наполягав на задоволенні його вимог в повному обсязі та на помилковості позиції відповідача щодо не зарахування до трудового стажу періодів навчання/роботи з 04.08.1986р. по 31.08.1986р. та з 01.04.2000р. по 31.03.2001р. Заявлені позивачем вимоги щодо зарахування суми страхових внесків, які позивач сплачував як приватний підприємець в період з 01.07.2000р. по 31.12.2003р. в сумі 3528грн. відповідач у відзиві залишив взагалі без відповіді. Відповідачем не доведено суду, що страхові внески, які надходили йому з державного казначейства «загальною сумою без розмежування в розрізі платників» не мали в собі страхових внесків, сплачених позивачем.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 07.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про надання довідки про сплату внесків за період з 01.10.1999р. по 31.12.2003р.
23.09.2020р. та 02.12.2020р. позивач звертався до Соборної ДПІ ГУ ДПС в Дніпропетровській області із заявами про надання інформації про сплату внесків до пенсійного фонду за період з 01.10.1999р. по 31.12.2003р. та підтвердження інформації за цей період, що позивач був суб`єктом підприємницької діяльності - платником єдиного податку.
Листом від 28.12.2020р. № 118613/04-36-54-01-15 ГУ ПФУ у Дніпропетровській області позивачу повідомлено про неможливість надання інформації про систему оподаткування ФОП ОСОБА_1 за період з 01.10.1999р. по 31.12.2003р. у звязку із закінченням строків зберігання декларацій, що відображають звітність платника податків та документів.
Також в листі зазначено, що періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01.01.1998р. по 31.12.2003р. зараховуються до трудового стажу ФОП на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01.01.2004р. по 31.12.2017р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків ( єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
19.10.2020р. позивач подав заяву до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про зарахування за період з 01.10.1999р. по 31.12.2003р. внески в сумі 4284грн., які позивач, будучи приватним підприємцем та платником єдиного податку, сплачуваного щомісячно до ДКС у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, як єдиний податок у розмірі 200грн. з якої 84грн. перераховувалися у Пенсійний фонд.
Щодо зарахування страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 01.10.1999р. по 31.12.2003р. відповідач зазначив, що з 01.01.1998р. по 31.12.2003р. періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності.
08.12.2020р. позивач звернувся до Центрального відділу обслуговування (сервісного центру) із заявою про зарахування страхових внесків за період з 01.10.1999о. по 31.12.2003р. по 84грн. за кожний місць, тобто загалом 4284грн.
19.01.2021р. позивач звернувся зі скаргою до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про донарахування трудового стажу за період з 01.06.1984р. по 29.06.1984р., з 04.08.1986р. по 31.08.1986р., а також період з 01.04.2000р. по 31.03.2001р.
22.02.2021р. позивач повторно подав скаргу, в якій просив зарахувати період з 04.08.1986р. по 31.08.1986р., а також період з 01.04.2000р. по 31.03.2001р.
Листами від 30.03.2021р. а 14.04.2021р. позивачу повідомлено про неможливість такого зарахування через відсутність документів, що підтверджують відповідний стаж.
Отже, спір між сторонами виник з підстав неправомірності відмови відповідача у зарахуванні періоду навчання позивача з 04.08.1986р. по 31.08.1968р. у навчальному закладі, не зарахування до стажу періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності, та не зарахуванням для визначення пенсії суми доходу.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно із ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Згідно з вимогами ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Статтею 1 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
За змістом ст. 20 Закону № 1058-ІV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Згідно з ч.1 ст. 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; органів доходів і зборів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.
Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону № 1058-IV на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.
Абзацом 5 ч. 3 ст. 21 Закону № 1058-IV визначено, що відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону № 1058-IV відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом, надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій, надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду, обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.
Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Порядок обчислення страхового стажу визначено ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Розділом XV «Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (п.3.1.) визначено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1), період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
Відповідно до п. 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок №637) періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998р. по 31 грудня 2003р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності); повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Разом з тим, з даної довідки вбачається, що позивач наказом № 100-ст від 10.07.1984р. отримав академічну відпустку у зв`язку з призовом до лав Радянської Армії, а з 04.08.1986р. був відновлений до числа студентів ІІІ курсу денного відділення педагогічного факультету інституту у зв`язку з демобілізацією з лав Радянської Армії, що підтверджується наказом № 123-ст.
Враховуючи положення п. 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993р. № 637, суд вважає доведеним факт навчання позивача у Дніпропетровському державному інституті фізичної культури у період з 04.08.1986р. по 31.08.1986р., оскільки поновлення його відбулося саме з цього числа, що підтверджується архівною довідкою Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту від 11.11.2020р. № 01-12/546.
Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.04.2000р. по 31.03.2001р. слід зазначити наступне.
З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства можна зробити висновок, що до страхового стажу включається період здійснення особою підприємницької діяльності, за період з 01.01.1998р. по 31.12.2003р. із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховується до трудового стажу фізичних осіб - підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків.
Згідно п. 2 Указу Президента від 03 липня 1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» (який був чинний на момент здійснення позивачем підприємницької діяльності) суб`єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.
Ставка єдиного податку для суб`єктів малого підприємництва фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць.
У разі коли фізична особа - суб`єкт малого підприємництва здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої максимальної ставки.
У разі коли платник єдиного податку здійснює підприємницьку діяльність з використанням найманої праці або за участю у підприємницькій діяльності членів його сім`ї, ставка єдиного податку збільшується на 50 відсотків за кожну особу.
Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа, яка сплачує єдиний податок, звільняється від обов`язку нарахування, відрахування та перерахування до державних цільових фондів зборів, пов`язаних з виплатою заробітної плати працівникам, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї.
Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.
Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.
Доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов`язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.
Постановою правління Пенсійного фонду України № 16-6 від 19.10.2001р. «Про затвердження Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України» передбачено, що до Пенсійного фонду України органами місцевого бюджету перераховуються 10 відсотків від суми фіксованого податку, 17 відсотків від суми коштів, одержаних від продажу спеціальних торгових патентів, та відділеннями Державного казначейства України 42 відсотки від сум єдиного податку, 68 відсотків від сум фіксованого сільськогосподарського податку.
Відповідно до п. 16.1 розділу 16, п. 18.3 та п. 18.4 розділу 18 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління ПФУ від 06.09.1996р. № 1-1 ( яка діяла в спірний період з 01.10.1999р. по 31.03.2001р. та втратила чинність 07.02.2011р. на підставі постанови правління Пенсійного фонду № 1-1 від 13.01.2011р.) суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи-суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників, зобов`язані вести облік зборів до Пенсійного фонду та витрачання його коштів, своєчасно і в повному обсязі нараховувати, утримувати та сплачувати до Пенсійного фонду страхові збори, а також подавати йому відповідні звіти та зберігати облікові дані про нарахування, утримання та сплату страхових зборів до Пенсійного фонду протягом трьох років.
З 01.10.1999р. позивач взятий на облік по Соборному (Жовтневому) району м. Дніпра як платним податків, що підтверджується довідкою від 07.10.1999р. № 4054.
Позивач має свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи та зареєстрований як ФОП з 01.10.1999р. та зареєстрований відповідно до вимог чинного законодавства як ФОП в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань.
Позивачем, на підтвердження сплати єдиного податку надані наступні свідоцтва, видані Державною податковою адміністрацією України: від 01.04.2000р. (серія № 033341), 01.01.2001р. (серія №164166), 01.01.2002р. (серія №407326), 01.01.2003р. (серія № 219910).
Також надані копії квитанцій від 19.12.2001р. (призначення платежу - єдиний податок за 1 кв. 2002р.), від 13.03.2002р. (призначення платежу - єдиний податок за ІІ кв. 2002р.), від 13.12.2002р. (призначення платежу - за І кв. 2003р.), від 21.03.2003р. (призначення платежу - єдиний податок за квітень травень 2003р.), від 01.04.2003р. - призначення платежу - єдиний податок за червень 2003р.), від 20.06.2003р. - єдиний податок за 3 квартал 2003р.).
З поданих позивачем доказів вбачається, що згідно звітів суб`єкта малого підприємства-фізичної особи - платника єдиного внеску позивачем було фактично сплачено єдиний податок: за ІІІ квартал 2000р. - 600грн.; за ІV квартал 2000р. - 600грн.; за І квартал 2001р. - 900грн., за ІІ - IV квартали 2001р. - по 600грн; за І квартал 2002р. - 600грн.; за ІІ квартал 2002р. - 1200грн.; за ІІІ квартал 2002р. -0грн.; за IV квартал 2002р. - 600грн. за І-IV квартали 2003р. по 600 грн.
Отже, враховуючи, що після щомісячної сплати єдиного внеску до Пенсійного фонду України відраховувалося 42 відсотки, і загальна сума відрахувань позивача становила 3654грн.
В обґрунтування заперечень, в порушення ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів, відповідно до ст.ст. 73, 4,76 КАС України, які свідчать про те, що позивач в період з 01.04.2000р. по 31.03.2001р. не проводив сплату страхових внесків.
Більш того, жодних доказів, що до позивача, як неплатника страхових внесків, були застосовані фінансові санкції, відповідачем також суду не надано.
Отже, відповідачем не наведено жодних порушень з боку позивача, які б відповідно до чинного законодавства стали підставою для не зарахування до страхового стажу періоду здійснення ним підприємницької діяльності за період з 01.04.2000р. по 31.03.2001р., а тому вимоги щодо зобов`язання відповідача зарахувати цей період до трудового стажу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Крім того, з поданих позивачем звітів суб`єкта малого підприємства-фізичної особи - платника єдиного внеску вбачається, що загальна сума відрахувань позивача становила при сплаті єдиного податку -3654грн. (за період з 01.07.200р. по 31.12.2003р.), тоді як в позовній заяві позивачем проведений розрахунок за спірний період та сума відрахувань становить 3528грн., тобто в розрахунку позивача маються арифметичні помилки.
Підводячи підсумок викладеному, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії та визнати протиправними дії, щодо відмови здійснити перерахунок пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 04.08.1986р. по 31.08.1986р., 01.04.2000р. по 31.03.2001р., та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дня її призначення - з 22.09.2020р.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи, що позивач, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 04.08.1986р. по 31.08.1986р., 01.04.2000р. по 31.03.2001р., та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дня її призначення - з 22.09.2020р.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець