Справа № 235/5552/21
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року справа №235/5552/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Блохіна А.А., суддів: Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2021 р. у справі № 235/5552/21 (головуючий І інстанції Величко О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі управління патрульної поліції в Донецької області, Інспектор взводу № 2 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департатменту патрульної поліції Череватов Олег Васильович про скасування постанови ДП018 №м 705984 про притягнення до адміністративної відповідальності,-

УСТАНОВИВ:

11 серпня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Донецькій області, про скасування постанови ДП018 № 705984 про притягнення до адміністративної відповідальності. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 13.07.2021 року відповідачем винесено стосовно нього постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбачене ст. 122 ч. 4 КУпАП України за тими підставами, що 13.07.2021 року о 8.29 годин в с. Новокраснівка Нікольського району Донецької області при керуванні транспортним засобом Рено Дастер р.н. НОМЕР_1 ним було перевищено встановлену швидкість руху у населеному пункті на 60 км/год, зокрема в цім населеному пункті він рухався зі швидкістю 110 км/год. Вважає, зазначену постанову незаконною, оскільки вимірювання швидкості руху відповідачем було здійснено приладом із функцією фото- та відеофіксації, але не у автоматичному, а у ручному режимі. Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam , яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача, будь-які документи на прилад для ознайомлення йому не надавались. Окрім того, постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності не містить інформації про те, який саме пункт Правил дорожнього руху ним було порушено та відомості стосовно того, що порушення ПДР були в населеному пункті, де повинні були бути розміщені дорожні знаки 5.45 «Населений пункт», 5.46 «Кінець населеного пункта», 5.70 « Фото, відеофіксування порушень» та діяти обмеження, передбачені відповідними дорожніми знаками. До постанови не долучено доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, тощо. Позивач просить визнати протиправним дії інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону УПП в Донецькій області лейтенанту поліції, яким винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 705984Ю постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2021 р. у справі № 235/5552/21 позов задоволено частково, внаслідок чого скасовано постанову серії ДПО18 за № 705984 від 13.07.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 122 КУпАП, провадження по справі закрито. В задоволенні позовних вимог до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Донецькій області відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, оскільки винесена на підставі об`єктивних даних вчинення адміністративного правопорушення. Зокрема, зазначив, що відповідно до Інструкції виробника Laser Nechnologe Inc США, використання лазерного вимірювача TruCam LT11 20/20 передбачає можливість використання даного приладу в автоматичному режимі, який дозволяє автоматично фіксувати номерний знак та швидкість руху транспортного засобу. Також, відповідно до наведеної інструкції, він може використовуватись як в мобільному, так і статичному положенні. На переконання апелянта, позивач повинен, насамперед, керуватись п.12.4 ПДР України, а не намагатись уникнути відповідальності не підтвердженими поясненнями.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно постанови серії ДП018 за № 705984 водій транспортного засобу ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Renault Duster з номерним знаком НОМЕР_1 13.07.2021 року о 08 годин 29 хвилин на автомобільній дорозі 675 км перевищив встановлену швидкість руху у населеному пункті на 60 км/год., а саме рухався зі швидкістю 110 км/год, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП. ( а.с. 21).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що досліджений судом відеозапис та фото-файл від 13.07.2021 року з приладу Trucam LT11 20/20 №ТС008373, на якому зафіксований автомобіль позивача, який рухається на автотрасі Н-08 в межах населеного пункту с. Новокрасівка 13.07.2021 р. о 08:29:27 зі швидкістю 110 км/год , що навіть з похибкою приладу +_2 км/год., перевищує дозволену швидкість 50 км/год. більше ніж на 60 км/год.

З наданого відеозапису вбачається, як позивач, в розмові по телефону визнав факт руху його автомобіля зі швидкістю 110 км/годину.

Замір швидкості здійснений на відстані 255,7 м, що відповідає інструкції з експлуатації.

З наданих відповідачем відеозапису та фотознімку вбачається, що 13.07.2021 року о 08:29:27 годин позивач рухався на автомобілі Renault Duster з номерним знаком НОМЕР_2 зі швидкістю 110 км/годину.

Даних обставин позивач при звернення до суду не спростовує, заперечує лише законність дій інспектора при винесенні постанови, а також законність застосування приладу вимірювання швидкості руху у ручному режимі.

Відповідачем не спростовується факт використання інспектором приладу вимірювання в ручному режимі і зазначається про правомірність такого застосування, посилаючись на роз`яснення Мінекономрозвитку ДП « Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів».

Однак жодного доказу на підтвердження зазначеної обставини ( правомірності використання в ручному режимі) суду не надає. В обґрунтування заперечень відповідачем надані лише сертифікат відповідності, експертні висновки, в яких зазначений застосований стандарт: ДСТУ 880912018 : Прилади контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото- і відео фіксації ; вимірювачі швидкості руху транспортних засобів дистанційні, вимірювачі просторово-часових параметрів, місцезнаходження транспортних засобів дистанційні. Метрологічні та технічні вимоги. ( а. с. 39-41).

Отже, враховуючи положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом).

Дані з фотознімків та відеозапису, здійснені лазерним вимірювачем швидкості Trucam LT11 20/, в розумінні положень ст. 251 КУпАП, дійсно можуть мати доказовий характер в питанні встановлення факту перевищення ТЗ допустимої швидкості руху.

Однак, працівники поліції повинні використовувати такі технічні засоби фіксації швидкості руху виключно у встановлений законом спосіб.

Відповідачем не надається жодного доказу на підтвердження правомірності використання в ручному режимі лазерного вимірювача швидкості Trucam LT11 20/20 №ТС008373.

З такими висновками не погоджується колегія суддів та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходить з такого.

Згідно п.12.4 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною 1 статті 122 КпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно до вимог статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

За приписами частини другої статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, затверджено «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», згідно до п.4 якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно пункту 4 р.І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частиною 1 статті 122 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 та 2 р.III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною 4 статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених частиною 4 статті 122 КУпАП, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом, уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП). Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 122 КУпАП України, відповідачем надано відеозапис та фото-файл від 13.07.2021 року з приладу Trucam LT11 20/20 №ТС008373, на якому зафіксований автомобіль позивача, який рухається на автотрасі Н-08 в межах населеного пункту с. Новокрасівка 13.07.2021 р. о 08:29:27 зі швидкістю 110 км/год , що навіть з похибкою приладу +_2 км/год., перевищує дозволену швидкість 50 км/год. більше ніж на 60 км/год.

Пунктом 12.4 ПДР України передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Отже, позивач керуючи транспортним засобом, мав рухатись в межах населеного пункту із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/18780 від 21 травня 2020 року (чинне до 21 травня 2021 року) лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів Trucam LT11 20/20 №ТС008373 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Діапазон вимірювань швидкості - від 2 км/год. до 320 км/год.

Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах ± 2 км/год. в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год.; +- 1 % в діапазоні від 201 км/год. до 320 км/год.

Суд зауважує, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LT11 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення Правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Отже, згідно технічних характеристик, прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості «TruCam LTI»20/20, спроможний робити фото- та відеозйомку в автоматичному режимі, тому його покази можливо розцінювати, як беззаперечний доказ по справі.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що використання приладу TruCam в ручному режимі суперечить вимогам законодавства, зважаючи на те, що лазерний вимірювач відноситься саме до ручних вимірювачів, конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань швидкості транспортних засобів, проте, вимірювання швидкості транспортних засобів, цей прилад здійснює автоматично.

Можливість використання приладу TruCam LT11 20/20 у ручному режимі прямо передбачена свідоцтвом про повірку приладу, сертифікатом, інструкцією з експлуатації, а також самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання).

Відповідно до п.9 ч.1 ст.31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

За приписами статті 40 Закону № 580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону № 580-VIII інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

При цьому, жодними положеннями Закону № 580-VIII, в тому числі, частини першої статті 40, не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків.

Дорожній знак 5.70 ПДР України «Фото-відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Він відноситься до категорії інформаційно-вказівних знаків.

В той же час, Закон не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- відеофіксації порушень дорожнього руху.

З урахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про те, що TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, колегія суддів вважає помилковим.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем доведено належними доказами, що автомобіль позивача, який рухається на автотрасі Н-08 в межах населеного пункту с. Новокрасівка 13.07.2021 р. о 08:29:27 зі швидкістю 110 км/год, що навіть з похибкою приладу +_2 км/год., перевищив дозволену швидкість 50 км/год. більше ніж на 60 км/год., чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України.

За таких обставин, відповідачем повністю доведено, що у діях позивача був наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП.

Крім того, під час розгляду цієї справи, позивач не надав будь-яких доказів, які б спростовували його винуватість у вчиненні правопорушення.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

При прийнятті такого рішення, судом також враховано практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «О`Халлоран і Френсис проти Великобританії», де зазначено, що будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди; можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду - скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з відмовою позивачеві в задоволенні позовних вимог, понесені ним судові витрати йому не відшкодовуються. Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 283, 310, 315, 317, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2021 р. у справі № 235/5552/21 задовольнити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2021 р. у справі № 235/5552/21 скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі управління патрульної поліції в Донецької області, Інспектор взводу № 2 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департатменту патрульної поліції Череватов Олег Васильович про скасування постанови ДП018 №м 705984 про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити.

Повне судове рішення 08 лютого 2022 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко