Справа № 120/18858/21-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 лютого 2022 р. справа № 120/18858/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Дончик Віталій Володимирович, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

21.12.2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ПФУ у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що він є потерпілим від наслідків Чорнобильської катастрофи 4 категорії та постійно проживає в зоні посиленого радіологічного контролю з 25.12.1987 року.

06.09.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до положень статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Листом Головного управління ПФУ у Вінницькій області позивача повідомили про відмову в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, у зв`язку із відсутністю необхідної тривалості періоду постійного проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 28.12.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

19.01.2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема, зазначив, що у позивача відсутній період роботи (проживання) на території радіоактивного забруднення відповідно до статті 55 Закону №7, оскільки не підтверджено необхідний період роботи (проживання) достовірними первинними документами, а саме: відсутня уточнююча довідка про постійне проживання (роботу) на території, яка відноситься до населених пунктів категорії №4, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС.

Враховуючи надані документи, Головне управління ПФУ у Вінницькій області вважає, що позивач фактично проживав/працював в зоні посиленого радіологічного контролю з 25.12.1987 по 21.01.1988 року, що фактично становить 27 днів.

На переконання представника відповідача, оскільки позивачем не підтверджено періоду постійного проживання чи роботи у зоні посиленого радіологічного контролю - не менше 4 років станом на 01 січня 1993 року, Головним управлінням ПФУ у Вінницькій області правомірно відмовлено у призначені пенсії.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що позивач є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 24.06.1993 року.

Згідно листа Головного управління ПФУ у Вінницькій області №0200-0213-8/68804 від 28.10.2021 року, рішенням від 25.10.2021 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. Мотивами такого рішення стало те, що період роботи (проживання) на території радіоактивного забруднення відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у позивача відсутній, оскільки не підтверджений первинними документами, а саме: відсутня уточнююча довідка про постійне проживання (роботу) на території, яка відноситься до населених пунктів категорії №4, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з частиною третьою статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" призначення та виплата пенсій, особам які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Статтею 55 Закону визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Приписами пункту 2 частини 1 статті 55 Закону передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

- особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - зменшення віку передбачено на 2 роки * та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років (абзац 5).

Згідно із приміткою до зазначено пункту, початкова величина зниження пенсійного віку (2 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Таким чином, аналіз ст. 55 зазначеного закону свідчить про те, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абз.5 ч.2 ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є факт постійного проживання та (або) праці такої особи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення протягом 4 років до 01 січня 1993 року.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку (2 роки) в даному випадку не застосовується та позивачем не оспорюється, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт проживання та (або) роботи позивача зоні посиленого радіологічного контролю, з моменту аварії (26.04.1986 року) по 31 липня 1986 року.

За таких обставин у спірних правовідносинах зниження пенсійного віку має відбуватись у загальному порядку - на 1 рік за 3 роки проживання, за умови підтвердження факту постійного проживання та (або) роботи позивача не менше 4 років у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року.

Згідно довідки відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади від 26.08.2021 року №23-14-1788, позивач з 25.12.1987 року по даний час проживає в м. Ладижин, Вінницької області.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів УРСР № 106 від 23.07.1991 м. Ладижин Вінницької області відноситься до населених пунктів 4 категорії потерпілих внаслідок аварії на ЧАЕС.

Разом з тим, 1 січня 2015 року набув чинності Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, яким зону посиленого радіоекологічного контролю відмінено.

Частиною 3 статті 15 Закону №796-XII встановлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Відповідно до ч.4 ст.15 Закону №796-ХІІ видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Тобто, довідка відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади від 26.08.2021 року №23-14-1788, у розміні положень ст. 15 Закону №796-ХІІ, підтверджує статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, який проживає на забруднених територіях, а тому відповідачем безпідставно не зараховано зазначений період у пільговий стаж роботи (проживання) позивача на території радіоактивного забруднення.

Більше того, позивач є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 24.06.1993 року.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду (ухвала від 04 вересня 2015 року у справі № 690/23/15-а, постанова від 18 вересня 2018 року у справі № 520/9284/17) єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 1 рік за 3 роки роботи (проживання) на території радіоактивного забруднення відповідності до ст. 55 Закону № 796-XII, оскільки станом на 01 січня 1993 року проживав у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років.

Що стосується періоду роботи з 21.01.1988 року по 19.07.1999 року в Львівському спеціалізованому підприємстві "Спеценергоавтоматика", то суд враховує пояснення позивача щодо його працевлаштуванні на підприємстві "Спеценергоавтоматика", яке здійснювало обслуговування Ладижинської ТЕС, що додатково підтверджується архівними довідками ВАТ "Західенергоавтоматика" (правонаступник "Спеценергоавтоматика") про допуск позивача до робіт на території Ладижинської ТЕС.

Відтак, така робота не спростовує факт постійного проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю, що підтверджено довідкою органу місцевого самоврядування та посвідченням потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З огляду на що, посилання відповідача на відсутність документів, які підтверджують період постійного проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року є безпідставними, оскільки не спростовані жодним доказом, а досліджені судом обставини свідчать про наявність у позивача права на зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону від 28.02.91 № 796-XII.

Як вже зазначено судом вище, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - зменшення віку передбачено на 2 роки * та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Суд вважає, що період проживання позивача на території радіоактивного забруднення дає йому право на зниження пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058, на 5 років.

В той же час, статтею 26 Закону №1058 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на момент звернення за призначенням пенсії позивачу виповнилось 54 роки.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії (06.09.2021 року) позивачу виповнилось 54 роки, а період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю дає йому право на зменшення пенсійного віку на 5 років, позивач набуде право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до положень статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 29.09.2021 року, тобто з наступного дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

За таких обставин, суд вважає, що позивач не відповідає усім умовам, які є необхідними для прийняття відповідачем рішення про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, а відтак Головне управління ПФУ у Вінницькій області правомірно відмовило позивачу у призначенні бажаної ним пенсії.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович