Справа № 440/7571/20
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2022-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 лютого 2022 р.Справа № 440/7571/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження клопотання Державної податкової служби України про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 по справі № 440/7571/20

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області , Державної податкової служби України

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області , Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

13.12.2021 (відповідно до штемпеля на конверті) Державною податковою службою України направлено безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на зазначене рішення, яка надійшла 15.12.2021 та зареєстрована 16.12.2021.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2021 витребувано з Полтавського окружного адміністративного суду справу № 440/7571/20, яка до суду апеляційної інстанції надійшла 02.02.2022.

В апеляційній скарзі відповідачем заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування зазначеного клопотання скаржник посилається на той факт, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 по справі № 440/7571/20 до ДПС України судом не направлялося. У зв`язку із зазначеним, до суду апеляційної інстанції подано заяву з проханням видати, в разі наявності, копію рішення, ухваленого за результатами розгляду справи № 440/7571/20. Оскаржуване рішення отримано представником ДПС України 08.12.2021 в канцелярії Другого апеляційного адміністративного суду. Зважаючи на вказане, ДПС України звернулась до суду з апеляційною скаргою в найкоротший термін з дня отримання рішення суду першої інстанції та в межах 30 - денного строку з дня вручення оскаржуваного судового рішення. Таким чином, ДПС України просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 по справі № 440/7571/20, з огляду на приписи ст. 295 КАС України. При цьому, просить врахувати позицію Верховного Суду, викладену в ухвалах від 10.08.2021 у справі № 640/15100/19, від 17.09.2021 у справі № 120/3484/20-а, від 07.09.2021 у справі № 200/3090/19, від 15.09.2021 у справі № 824/2354/15-а, та Другого апеляційного адміністративного суду, викладену в ухвалах від 21.09.2021 у справі № 520/13355/2020, від 21.09.2021 у справі № 520/4654/21, від 21.09.2021 у справі № 642/2208/21, від 21.09.2021 у справі №480/3971/19.

Перевіривши доводи клопотання та матеріали справи, колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 295 КАС України строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення ухвалено 29.03.2021, його повний текст складено 31.03.2021, тоді як апеляційна скарга подана 13.12.2021 (відповідно до штемпеля на конверті), тобто, поза межами тридцятиденного строку на апеляційне оскарження, встановленого ст. 295 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання апеляційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Скаржник повинен бути обізнаний з порядком та строками апеляційного оскарження, встановленими процесуальним законодавством, а також вчиняти всі залежні від нього дії з метою дотримання відповідних вимог КАС України.

При цьому, порушення прав, свобод чи інтересів особи це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретного органу, особи (або осіб) щодо неї.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, це встановлений доказами день, коли особа дізналася про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому слово повинна слід тлумачити як припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Варто наголосити, що право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі, гарантує і стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) пункт 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 4 грудня 1995 року у справі Белле проти Франції, пункт 36).

Водночас ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоча остаточне рішення про те, чи було дотримано вимог Конвенції, має виносити суд. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 18 лютого 1999 року у справі Уейт і Кеннеді проти Німеччини, пункт 59).

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання верховенства права, а точніше, одного з його елементів правової визначеності.

У рішенні від 28 червня 2018 року у справі Осовська та інші проти України ЄСПЛ, посилаючись на попередню практику у справах Пономарьов проти України (рішення від 3 квітня 2008 року, пункт 41), Устименко проти України (рішення від 29 жовтня 2015 року, пункт 47), підкреслив: Хоча, перш за все, саме до повноважень національних судів належить вирішувати питання про будь-яке поновлення строку на апеляційне оскарження, такі повноваження не є необмеженими. Національні суди зобов`язані навести підстави. У кожній справі суди мають перевірити, чи можуть підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження виправдати втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує свободу розсуду судів щодо часу або підстав для поновлення строків.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І, навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

Вказана позиція підтверджена висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в ухвалі від 17.12.2020 по справі № 560/2120/20.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження скаржник посилається на той факт, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 по справі № 440/7571/20 до ДПС України судом не направлялося. У зв`язку із зазначеним, до суду апеляційної інстанції подано заяву з проханням видати, в разі наявності, копію рішення, ухваленого за результатами розгляду справи № 440/7571/20. Оскаржуване рішення отримано представником ДПС України 08.12.2021 в канцелярії Другого апеляційного адміністративного суду.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 по справі № 440/7571/20 вже було оскаржено в апеляційному порядку іншим відповідачем, а саме - ГУ ДПС у Полтавській області.

Так, 26.04.2021 ГУ ДПС у Полтавській області звернулось до суду з апеляційною скаргою на вказане рішення, яка ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2021 повернута заявнику, у зв`язку з несплатою судового збору.

30.08.2021 ГУ ДПС у Полтавській області повторно звернулось до суду з апеляційною скаргою на вказане рішення.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2021 відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Полтавській області про поновлення строку на апеляційне оскарження та відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021по справі № 440/7571/20.

Як первісна апеляційна скарга, так і поторна апеляційна скарга Головного управління ДПС у Полтавській області підписана Михайлом Казмерчуком, який, згідно Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які долучені до апеляційних скарг, є представником ДПС України та ГУ ДПС у Полтавській області, як відокремленого підрозділу ДПС.

Отже, щонайменше ще при поданні первісної апеляційної скарги ГУ ДПС у Полтавській області 26.04.2021, ДПС України була обізнана про наявність оскаржуваного судового рішення від 29.03.2021 по справі № 440/7571/20 та його оскарження в апеляційній інстанції ГУ ДПС у Полтавській області, з огляду на представництво вказаних суб`єктів владних повноважень однією особою.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що апеляційна скарга, подана 13.12.2021 від імені ДПС України, підписана Олегом Мисюрою, який приймав участь у розгляді заяви ГУ ДПС у Полтавській області про заміну боржника у виконавчому листі по вказаній справі, за наслідками розгляду якої Полтавським окружним адміністративним судом прийнято ухвалу від 08.09.2021.

Згідно Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які додані до апеляційної скарги та до відповідної заяви, Олег Мисюра є представником ДПС України та ГУ ДПС у Полтавській області, як відокремленого підрозділу ДПС.

При цьому, як зазначено в протоколі судового засідання та в ухвалі Полтавського окружного адміністративного суду від 08.09.2021, Олег Мисюра приймав участь у розгляді заяви про заміну боржника у виконавчому листі по вказаній справі як представник відповідачів, що ще раз підтверджує обізнаність ДПС України про наявність оскаржуваного судового рішення від 29.03.2021 по справі № 440/7571/20 (т. 1 а.с. 223 - 231).

З огляду на викладене, колегія суддів звертає увагу на те, що той факт, що ДПС України не отримувала повний текст рішення суду від 29.03.2021, в даному випадку, не свідчить про наявність об`єктивних причин, непереборних, істотних перешкод, труднощів для того, щоб ознайомитися з повним текстом оскаржуваного рішення, оскільки принаймні ще при поданні первісної апеляційної скарги ГУ ДПС у Полтавській області у квітні 2021 була обізнана про його існування та оскарження в апеляційній інстанції.

У своєму рішенні у справі Пономарьов проти України від 03.04.2008 Європейський суд з прав людини зауважив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Поряд з цим, слід зауважити, що скаржник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від дій, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі "Компанія "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А." проти Іспанії1).

Жодних доказів вжиття скаржником заходів задля того, щоб дізнатись про стан розгляду справи до грудня 2021 року (як то заява до суду першої інстанції про видачу копії рішення тощо) матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і скаржником.

На переконання колегії суддів, при належному добросовісному відношенні скаржник не був позбавлений можливості ознайомитись з рішенням суду першої інстанції після його оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що звернення до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на апеляційне оскарження, реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків, встановлених положеннями КАС України. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Посилання скаржника на ухвали Верховного Суду та Другого апеляційного адміністративного суду колегія суддів відхиляє, оскільки вони прийняті за інших обставин.

В зазначених судових рішеннях суди надавали оцінку наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження відповідно до ч. 2 ст. 295 КАС України, коли строк з моменту прийняття оскаржуваного рішення та отримання його копії до подання апеляційної скарги є незначним.

В даному випадку, з моменту прийняття оскаржуваного рішення до подання апеляційної скарги сплинуло майже 09 місяців, і скаржник до грудня 2021 не вживав жодних заходів для отримання копії рішення, при цьому, будучи обізнаним про його існування.

В ухвалах Верховного Суду та Другого апеляційного адміністративного суду, на які посилається ДПС України, не надавалася оцінка тому, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що питання поважності причин пропуску строку є індивідуальним та має вирішуватися за конкретних обставин справи, які не залежать від вирішення судами питання поновлення строку у інших справах.

Відтак, зазначені скаржником обставини про поновлення строку на подання апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними, а тому останні не можуть свідчити про поважність підстав його пропуску.

Жодних інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження заявник у клопотанні не наводить.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання Державної податкової служби України про поновлення строку апеляційного оскарження.

Керуючись ст. ст. 121, 295 , 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати неповажними підстави пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 по справі № 440/7571/20, наведені Державною податковою службою України.

Клопотання Державної податкової служби України про поновлення строку на апеляційне оскарження залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя П`янова Я.В.
Судді Любчич Л.В. Спаскін О.А.