Справа № 120/14438/21-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 лютого 2022 р. Справа № 120/14438/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні в подвійному розмірі стаж її роботи в період з 21.11.1977 по 17.10.1991 на посаді бухгалтера в лікарні станції Крижопіль Одеської Залізниці, з 15.05.1992 по 20.11.2000 економістом централізованої бухгалтерії, бухгалтером лікарні станції Крижопіль Одеської Залізниці.

Ухвалою від 29.11.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зазначає, що згідно запису у трудовій книжці позивач з 15.05.1992 по 20.11.2000 працювала в лікарні станції Крижопіль Одеської залізниці. Відповідно рішення сесії Вінницької обласної ради від 25 жовтня 2001 року №141 «Про приймання до спільної комунальної власності територіальних громад області», наказом начальника медичної служби Одеської залізниці від 13.08.2001 №97 та наказу обласного управління охорони здоров`я Вінницької облдержадміністрації від 20.11.2001 № 366 лікарню станції Крижопіль реорганізовано в обласний комунальний заклад «Крижопільська туберкульозна лікарня» та відповідно не прослідковується робота ОСОБА_1 в інфекційному закладі. Враховуючи вищезазначене правових підстав для зараховування до стажу роботи у подвійному розмірі період роботи з 21.11.1977 р. по 17.10.1991 р. та з 15.05.1992 по 20.11.2000 в лікарні станції Крижопіль Одеської залізниці немає

Ухвалою суду від 19.01.2022 у відповідача витребувано додаткові докази.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач вказує, що у період з 21.11.1977 року по 17.10.1991 року працювала на посаді бухгалтера, а з 19.06.1984 року - на посаді головного бухгалтера лікарні станції Крижопіль Одеської залізниці.

15.05.1992 року її було прийнято на посаду економіста централізованої бухгалтерії лікарні станції Крижопіль Одеської залізниці а з 06.08.1992 року - переведено на посаду головного бухгалтера де пропрацювала до 20.11.2000 року.

Вказані обставини підтверджуються записами в тружовій книжці ОСОБА_1 та не заперечуються відповідачем.

Відповідно до відомостей наданих Крижопільським трудовим архівом від 03.03.2021 № 124/01-14 перші згадки про лікарню станції Крижопіль Одесько-Кишинівської залізниці знайдено в наказах головного лікаря з основної діяльності та з кадрових питань (особового складу) за 1944 рік.

Згідно документів за 1979 рік з 12 жовтня 1979 року відмічено зміну назви з «Лікарня сі. Крижопіль Одесько-Кишинівської залізниці» на «Лікарня ст.Крижопіль Одеської залізниці», однак відповідних наказів чи розпоряджень про зміну назви у документах не виявлено.

Відповідно рішення Вінницької обласної ради від 25 жовтня 2001 року № 141 «Про приймання до спільної комунальної власності територіальних громад області», наказом начальника медичної служби Одеської залізниці від 13.08.2001 року №97 та наказу обласного у правління охорони здоров`я Вінницької об держадміністрації від 20.11.2001 р.№366 лікарню станції Крижопіль реорганізовано в обласний комунальний заклад «Крижопільська туберкульозна лікарня».

Відповідно до рішення №150 7 сесії Вінницької обласної ради 7 скликання від 30.06.2016 року «Про припинення юридичних осіб» обласний комунальний заклад «Крижопільська туберкульозна лікарня» ліквідована шляхом приєднання до Вінницького обласного спеціалізованого територіального медичного об`єднання «Фтизіатрія». Документи здані на депоноване зберігання в Крижопільський районний трудовий архів.

Позивач звернулась до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою в якій просила зарахувати в подвійному розмірі стаж роботи в період з 21.11.1977 по 17.10.1991 та з 15.05.1992 по 20.11.2000 відповідно до 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ.

У відповідь на вказану заяву, відповідач листом від 12.05.2021 за №4575-4561/К-02/8-0200/21 відмовив у зарахуванні відповідного стажу роботи позивача у подвійному розмірі через те, що не прослідковується робота позивача в інфекційному закладі.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до статті 24 Закон №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За змістом п. 2 розділу XV прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з п.3 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.

Прикінцевими положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Вимогами п.4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Крім того, редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час. Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.

Водночас, нормами ст.16 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на за вислугою років.

Відповідно до ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 04.12.2019 у справі №689/872/17, адміністративне провадження №К/9901/30623/18.

Закон №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року.

До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Згідно із статтею 60 Закону № 1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» від 05.07.2001 №2586-III протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Згідно з частиною 1статті 10 цього Закону медична допомога хворим на туберкульоз надається амбулаторно або в умовах стаціонару протитуберкульозного закладу відповідно до галузевих стандартів надання медичної допомоги та стандарту інфекційного контролю за захворюванням на туберкульоз.

Відповідно до Переліку туберкульозних закладів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 16.07.2009 №514, до переліку туберкульозних закладів належить, зокрема, протитуберкульозний диспансер.

Таким чином, з наведених вище положень вбачається, що протитуберкульозний диспансер належить до закладу охорони здоров`я, в якому надається медична допомога хворим на туберкульоз, що є інфекційною хворобою, а тому робота у такому медичному закладі має бути зарахована до стажу роботи у подвійному розмірі.

Разом з тим, частиною першою статті 22 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" встановлено, що працівникам протитуберкульозних закладів, які надають медичну допомогу хворим на туберкульоз, працюють із живими збудниками туберкульозу чи матеріалами, що їх містять, здійснюють догляд за хворими на туберкульоз та/або прибирання приміщень, у яких перебувають такі хворі, встановлюються підвищені посадові оклади у зв`язку із шкідливими і важкими умовами праці, надбавка за вислугу років та інші надбавки і доплати. Перелік робіт, професій і посад, зайняття яких дає право на підвищені посадові оклади, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Умови та розміри оплати праці працівників протитуберкульозних закладів визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 1 статті 23 Закону України №2586-III працівники протитуберкульозних закладів, зазначені у частині першій статті 22 цього Закону, мають право на: щорічну відпустку тривалістю 36 календарних днів; щорічне безоплатне одержання путівки для санаторно-курортного лікування; пенсію за віком на пільгових умовах у порядку, встановленому пенсійним законодавством.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що визначальним питанням для віднесення періоду роботи до стажу, який зараховується у подвійному розмірі, є саме робота в протитуберкульозному закладі.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В трудовій книжці ОСОБА_1 містяться наступні записи щодо спірного періоду роботи:

-21.11.1977 позивач зарахована на посаду бухгалтера лікарні ст. Крижопіль ;

-19.06.1984 переведена на посаду головного бухгалтера централізованої бухгалтерії лікарні станції Крижопіль Одеської залізниці;

-17.10.1991 звільнена із займаної посади.

15.05.1992 прийнята на посаду економіста централізованої бухгалтерії лікарні станції Крижопіль Одеської залізниці;

-06.08.1992 року переведена на посаду головного бухгалтера лікарні станції Крижопіль Одеської залізниці;

-20.11.2000 звільнена з посади по переводу в лінійну лікарню станції Вапнярка.

Відповідно рішення сесії обласної ради від 25 жовтня 201)1 року № 141 «Про приймання до спільної комунальної власності територіальних громад області», наказом начальника медичної служби Одеської залізниці від 13.08.2001 року №97 та наказу обласного у правління охорони здоров`я Вінницької об держадміністрації від 20.11.2001 р.№366 лікарню станції Крижопіль реорганізовано в обласний комунальний заклад «Крижопільська туберкульозна лікарня» Відповідно до рішення №150 7 сесії Вінницької обласної ради 7 скликання від 30.06.2016 року «Про припинення юридичних осіб» обласний комунальний заклад «Крижопільська туберкульозна лікарня» ліквідована шляхом приєднання до Вінницького обласного спеціалізованого територіального медичного об`єднання «Фтизіатрія».

Позивачем до матеріалів справи було надано Довідку служби кадрової та соціальної політики Української залізниці Одеська залізниця № НОК-03/32 від 31.03.2021, яка видана ОСОБА_3 в тому, що вона з 1977 по 1984 працювала в туберкульозній лікарні ст. Крижопіль Одеської залізниці на посаді бухгалтера, а з 19.06.1984 призначена головним бухгалтером названої лікарні, а також архівну довідку Крижопільського трудового архіву № 139/01-15 від 04.03.2021 про надання ОСОБА_4 , серед іншого, додаткової відпустки за шкідливі умови праці у період з 1993 по 1997рр.

Разом з тим дані довідки не є належними доказами в розумінні положень КАС України, оскільки останні не підтверджують факт того, що лікарня ст. Крижопіль Одеської залізниці відносилась до протитуберкульозних закладів, і за які саме шкідливі умови було надано позивачу додаткову відпустку .

Як вже було зазначено судом, визначальним питанням для віднесення періоду роботи до стажу, який зараховується у подвійному розмірі, є саме робота в протитуберкульозному закладі.

Наказ Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад, посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я та посад фахівців у галузі охорони здоров`я з у закладах охорони здоров`я» містить вичерпний перелік посад працівників закладу охорони здоров`я. При цьому, таких посад як головний бухгалтер та заступник головного бухгалтера у зазначеному переліку не міститься.

Тобто, відповідно до Закону України №2586-III можливість зарахування до стажу роботи в подвійному розмірі пов`язується із виконанням відповідної роботи у протитуберкульозному закладі.

Доказів того, що позивач при виконанні своїх обов`язків головного бухгалтера та бухгалтера надавала медичну допомогу хворим на туберкульоз, працювала із живими збудниками туберкульозу чи матеріалами, що їх містять, здійснювала догляд за хворими на туберкульоз та/або прибирала приміщення, у яких перебували такі хворі, матеріали справи не містять, що свідчить про відсутність підстав для зарахування до стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоду роботи на посаді головного бухгалтера та бухгалтера, оскільки такі посади не є такими, що за своїм характером відноситься до роботи, яка дає право на зарахування стажу роботи у подвійному розмірі.

Враховуючи зазначене, підстави для зарахування позивачу періодів роботи з 21.11.1977 по 17.10.1991 та з 15.05.1992 по 20.11.2000 у подвійному розмірі відсутні.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані і у задоволенні позову слід відмовити.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання даного позову покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, )

Рішення в повному обсязі складено: 10.02.2022р.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна