Справа № 200/7952/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року справа №200/7952/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Гайдара А.В., Геращенка І.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 200/7952/21 (головуючий І інстанції Бабаш Г.П.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача про припинення нарахування і виплати щомісячних страхових виплат після рішення від 22.01.2021 року Донецького окружного адміністративного суду від 22.01.2021 року, залишеним без змін апеляційним судом у справі №200/9836/20-а;

- скасувати рішення відповідача про припинення щомісячних страхових виплат після виплати заборгованості по рішенню суду;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити заборгованість по щомісячним страховим виплатам за той період, за який вони раніше позивачу не виплачувались.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває на обліку у Бахмутському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області як внутрішньо переміщена особа.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.01.2021 року у справі №200/9836/-а зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області поновити нарахування та виплату щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 з 01.09.2016.

Заборгованість за рішенням суду була виплачена позивачу у травні 2021 року, проте позивачу не відомий період, за який була стягнута вказана заборгованість.

На даний час щомісячні страхові виплати позивачу не виплачуються, проте інформація щодо періоду та суми виплати відповідних нарахувань у позивача відсутня.

Вважає дії відповідача щодо невиплати щомісячних страхових виплат протиправними та такими, що порушують її конституційні права.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Скасовано постанову Краматорського міського відділення Управління ВД Фонду соціального страхування України у Донецькій області Фонду соціального страхування України від 21.04.2021 року №0526/13213.2/13213.2/12 про затримання ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат, яка має на неї право у разі смерті потерпілого.

Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячні страхові виплати з 01.02.2021.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Будь-які документи щодо поновлення раніше призначених щомісячних страхових виплат до будь-якого Фонду ОСОБА_1 не надавались.

Позивачу необхідно особисто звернутись із заявою про тимчасово продовження раніше призначених страхових виплат та додати документи, визначені Порядком №27, до відділення за новим місцем фактичного проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України, перебуває на обліку Фонду соціального страхування з 28.12.2009 року, має зареєстрований страховий випадок втрата годувальника.

На звернення позивача від 05.04.2021 року щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/986/20-а листом за №К-01-04/19-248 від 19.04.2021 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області повідомило, що у квітні 2021 року кошти на виконання вищевказаного рішення замовлені управлінням у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України.

Постановою Краматорського міського відділення Управління ВД Фонду соціального страхування України у Донецькій області Фонду соціального страхування України від 20.04.2021 року №0526/22524/13213.2/10 позивачу призначено доплату страхових виплат за період з вересня 2016 року по січень 2021 року включно.

Постановою Краматорського міського відділення Управління ВД Фонду соціального страхування України у Донецькій області Фонду соціального страхування України від 21.04.2021 року 30526/13213.2/1323.2/12 позивачу затримано щомісячні страхові виплати з 01.02.2021 року на підставі ч. 2 ст. 16 ЗУ "Про загальнообов`язкове соціальне страхування", п. 3.1 постанови правління Фонду №27 від 12.12.2018 року.

Спірним питанням даної справи є правомірність дій щодо ненарахування та невиплати страхових виплат позивачу.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, не запроваджено.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі "Суханов та Ільченко проти України" (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: "перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою" (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Стаття 36 Закону № 1105-XIV визначає, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Стаття 41 даного Закону визначає, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Згідно частини 8 цієї статті у разі смерті потерпілого суми страхових виплат особам, які мають на це право, визначаються із середньомісячного заробітку потерпілого за вирахуванням частки, яка припадала на потерпілого та працездатних осіб, що перебували на його утриманні, але не мали права на ці виплати.

Відповідно до п. 2 ч.1 статті 47 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому - особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Частиною 5 статті 47 Закону № 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.

Пунктом 3.3 Положення про організацію, забезпечення та фінансування необхідних видів догляду за потерпілими внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 листопада 2011 року № 41, визначено, що виплати на усі види догляду здійснюються у поточному місяці за минулий місяць.

Відповідно до ч. 7 ст. 47 Закону № 1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України Про оплату праці.

Згідно зі ст. 46 вказаного Закону страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Матеріали справи свідчать, що постановою Краматорського міського відділення Управління ВД Фонду соціального страхування України у Донецькій області Фонду соціального страхування України від 21.04.2021 року №0526/13213.2/13213.2/12 ОСОБА_1 затримано щомісячні страхові виплати на підставі ч. 2 ст. 16 Закону України №1105 та п. 3.1 постанови правління Фонду соціального страхування України від 12.12.2018 року №27.

При цьому, з постанови від 21.04.2021 року №0526/13213.2/13213.2/12 не можливо встановити фактичні підстави її прийняття та правове обґрунтування прийнятого рішення.

Вичерпний перелік підстав для припинення страхових виплат визначено статтею 46 Закону № 1105-XIV.

Разом з тим, відповідачем не визначено конкретну підставу припинення виплати.

Крім того, вказана постанова визначає не припинення, а затримання виплати.

Затримання виплати визначено статтею 44 Закону № 1105-XIV, а саме - Фонд може затримати страхові виплати до з`ясування підстав для виплат, якщо документи про нещасний випадок оформлені з порушенням установлених вимог.

Однак таких обставин в даній справі не встановлено, право позивача на отримання страхових виплат не заперечується відповідачем.

В якості підстави затримання виплати відповідач вказує ч. 2 ст. 16 Закону України №1105, яка визначає обов`язки застрахованої особи.

При цьому, відповідачем не конкретизовано, який саме обов`язок порушила ОСОБА_1 . Крім того дана норма не визначає права установи фонди на затримання виплат у разі порушення будь-якого з цих обов`язків.

Суд не приймає посилання апелянта, що позивачу необхідно особисто звернутись із заявою про тимчасово продовження раніше призначених страхових виплат та додати документи, визначені Порядком №27, до відділення за новим місцем фактичного проживання, оскільки продовження раніше призначених страхових виплат вже відбулось на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22.01.2021 року у справі №200/9836/20-а, яким зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області поновити нарахування та виплату щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 з 01.09.2016. Рішення набрало законної сили 31.03.2021 року у відповідності до постанови Першого апеляційного адміністративного суду.

Вказаним судовим рішеннями зобов`язано Управління поновити виплату без обмеження будь-яким строком. При цьому судами першої та апеляційної інстанції вказано на порушення права позивача на отримання соціального забезпечення та вчинення відповідачем відносно нього дискримінаційних дій.

За приписами частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування постанови, якою Краматорське міське відділення Управління ВД Фонду соціального страхування України у Донецькій області затримало позивачу належні йому страхові виплати та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити заборгованість по щомісячним страховим виплатам позивачу з 01.02.2021.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено п. 3, п. 8, ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 200/7952/21 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 200/7952/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 31 січня 2022 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків визначених ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 31 січня 2022 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко