Справа № 160/15666/21
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року Справа № 160/15666/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 35069,93 грн., -

ВСТАНОВИВ:

06.09.2021р. Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулося з адміністративним позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та просить:

- стягнути податковий борг з платника податків відповідача у сумі 35069,93 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області як платник податків та має податковий борг у сумі 35069,93 грн. по єдиному податку в результаті несплати у встановлений термін сум грошових зобов`язань згідно податкової декларації №3817 від 24.01.2019р., термін сплати 21.02.2019р. на суму 35069,93 грн. Як зазначає позивач, у зв`язку з несплатою відповідачем у встановлені строки нарахованих сум, грошові зобов`язання набули статусу податкового боргу з урахуванням вимог ст.ст. 56, 57 ПК України. Також позивач зазначає, що контролюючим органом відповідно до ст.59 Податкового кодексу України було сформовано податкову вимогу від 01.03.2021р. №18093-50/65, яка була направлена на адресу відповідача засобами поштового зв`язку та повернута відправнику з причини закінчення строку зберігання. За викладеного, позивач зазначає, що він як контролюючий орган набув права на звернення до суду з адміністративним позовом про стягнення суми податкового боргу з платника податків відповідача у розмірі 35069,93 грн. у відповідності до вимог ст.ст. 14, 19, 50, 87 Податкового кодексу України. Додатково, у поясненнях від 09.11.2021р. позивач зазначає, що станом на 31.01.2019 рік, у відповідача була наявна переплата у розмірі 260284,75 грн. у тому числі й сума 149 292,00 грн., сплачена платіжним дорученням №6 від 02.11.2018р. та суму 100 700,00 грн. сплачена платіжним дорученням №1 від 09.01.2019р. 18.02.2019р. у відповідача виник податковий борг по штрафним санкціям на загальну суму 186 615,00 грн. та пені нарахованої згідно ст. 129 ПК України на суму 8039,68 грн., які були погашені за рахунок переплати наявної до даного нарахування. Станом на 20.02.2019р. у відповідача була наявна переплата у розмірі 65 630,07 грн. 21.02.2019р. у відповідача виник податковий борг по податковій декларації №3817 від 24.01.2019р. на суму 100 700,00 грн., з урахуванням переплати у розмірі 65 630,07 грн. сума податкового боргу по даній декларації становить 35 069,93 грн., який наявний на теперішній час. При цьому, позивач посилається на постанову Верховного Суду від 19.03.2021р. по справі №804/2577/17, у якій суд дійшов висновку, що зміст графи «призначення платежу» у платіжних дорученнях не має пріоритетного значення над встановленою чинним законодавством черговістю погашення платежів, тобто формулювання призначення платежу у платіжному дорученні та переконанні платника податків щодо спрямування ним оплачуваних коштів не підмінює порядку (черговості) зарахування коштів, визначеного п. 87.9 ст. 87 ПК України (а.с.35).

Ухвалою суду від 21.09.2021р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано, зокрема, відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати суду докази сплати заборгованості у добровільному порядку згідно до вимог ст.ст. 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.22).

Ухвалою суду від 22.11.2021р., у зв`язку із необхідністю витребувати від учасників справи додаткові докази, було продовжено строк розгляду даної адміністративної справи до 24.12.2021р. та зобов`язано позивача - надати суду докази того на підставі якого документу відповідачеві були нараховані штрафні санкції на загальну суму 186615,00 грн. та пеня згідно ст.129 Податкового кодексу України на суму 8039,69 грн., на які позивач посилається у поясненнях від 09.11.2021р.; надати обґрунтований розрахунок заявленої до стягнення суми із зазначенням дати виникнення податкового боргу та документу, на підставі якого він (борг) нарахований з урахуванням відзиву на позов та пояснень позивача від 09.11.2021р., виходячи з вимог ст.ст. 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України; відповідача - надати суду копії документів долучених до відзиву на позов, засвідчених у встановленому законодавством порядку згідно до вимог ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази на спростування обставин, викладених у поясненнях позивача від 09.11.2021р.; надати докази оскарження податкової вимоги від 01.03.2019р. №18093-50/65 на суму 35069,93 грн. у встановленому законодавством порядку, виходячи з вимог ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.38).

28.10.2021р. відповідач подала до канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову позивача відмовити посилаючись на те, що за 2018 рік вона мала сплатити 149292,00 грн. та 100700,00 грн., що в сукупності складає 249992,00 грн. єдиного податку, визначеного у податковій декларації №3817 від 24.01.2019р., та наведені суми були сплачені відповідачем до бюджету в повному обсязі та у встановлені законодавством строки згідно платіжних доручень №6 від 02.10.2018р. на суму 149292,00 грн. та №1 від 09.01.2019р. на суму 100700,00 грн., натомість, податковим органом не було надано належних та допустимих доказів для обґрунтування суми податкового боргу з єдиного податку у розмірі 35069,93 грн. Додатково, у письмових поясненнях від 23.11.2021р. та від 01.12.2021р. відповідач зазначає, що за приписами пп.4 п.2 розділу ІІІ Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016р. №422 (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник, у першу чергу зараховуються у рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник, у наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу - у рахунок пені згідно з черговістю їх виникнення, а тому кошти сплачені відповідачем у розмірі 149292,00 грн. та 100700,00 грн. повинні були бути зараховані саме у рахунок податкового боргу, визначеного у декларації №3817 від 24.01.2019р., відповідно, податковий борг по вказаній декларації відсутній; за результатами камеральної перевірки ФОП ОСОБА_1 , на підставі Акту перевірки, ГУ ДФС 18.01.2019 р. було винесено податкове повідомлення-рішення № про донарахування суми грошового зобов`язання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 37323,00 грн. з підстав того, що на підставі Акту перевірки встановлено порушення п.п. 16.1.3. п. 16.1. ст.. 16, п.п.2. п, 293.3 ст. 293, п. 296.9 ст. 296, п. 301.1 ст. 300 ПКУ та вимог алгоритму заповнення податкової декларації платника єдиного податку-фізичної особи - підприємця, затвердженого наказом Мінфіну України від 19.06.2015р. № 578 та застосовано штрафні (фінансові) санкції (нараховану пеню) на підставі п. 123.1. ст. 123 ПКУ. Не погодившись з зазначеним ППР № від 18.01.2019р. про донарахування Єдиного податку з фізичних осіб на суму 149292,00 грн. та штрафу на суму 35069,93 грн. відповідач 06.02.2019р. направила до ГУ ДФС скаргу, в якій наведено підстави для перегляду та скасування ППР № від 18.01.2019р. про донарахування Єдиного податку з фізичних осіб на суму 149292,00 грн. та штрафу на суму 35069,93грн. Рішенням ДФС України про результаті розгляду скарги від 26.03.2019р. №14288/6/99-99- 11-05-01-25, ППР ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 18.01.2019р. № залишено без змін. Згідно з п. 56.10. ст. 56 ПК України, рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків є остаточним, та ППР ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 18.01.2019р. №, з урахуванням рішення від 26.03.2019р. №14288/6/99-99-11-05-01-25 не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але з урахуванням строків давності може бути оскаржене до суду у порядку, передбаченому чинним законодавством України (а.с.27-28,41-47).

Згідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку із перебуванням судді Конєвої С.О. з 20.12.2021р. по 31.12.2021р. включно та з 04.01.2022р. по 14.01.2022р. включно у щорічній відпустці, рішення у даній адміністративній справі приймається 17.01.2022р.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при розгляді справи за відсутності учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши норми чинного законодавства України, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю, виходячи з наступного.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб`єктом владних повноважень - є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Частиною 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Відповідно до пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Тобто, позивач - контролюючий орган є суб`єктом владних повноважень, який у спірних правовідносинах реалізує надані йому владні управлінські функції та має право звертатися до суду з відповідними позовними вимогами щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

ОСОБА_1 11.09.2014р. зареєстрована як фізична особа - підприємець за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується ідентифікаційними даними, наявними у справі (а.с.6-7).

24.01.2019р. відповідачем була подана до контролюючого органу податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2018 рік №3817, згідно якої сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті складає 100700,00 грн. (а.с.8-9,31-32,54-55).

Згідно наданих розрахунку податкового боргу та витягів з інтегрованої картки платника податків відповідача станом на 31.12.2019р., на 31.12.2020р. та на 09.11.2021р., відповідач має податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб на суму 35069,93 (а.с.10-13,36).

Вказаний податковий борг виник внаслідок несплати у встановлені строки суми грошового зобов`язання, визначеного платником самостійно, а саме:

- згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2018 рік №3817 від 24.01.2019р. нараховано платником самостійно грошове зобов`язання у сумі 100700,00 грн. за платежем Єдиний податок, з граничним терміном сплати 21.02.2019р., датою виникнення податкового боргу є 22.02.2019р., що підтверджується копією відповідної податкової декларації, наявної у справі (а.с.8-9,31-32,54-55).

Вказана сума грошових зобов`язань була погашена позивачем частково за рахунок наявної переплати у розмірі 65630,07 грн. станом на 20.02.2019р., що підтверджується інформацією, яка міститься в інтегрованій картці платника податків відповідача станом на 31.12.2019р. (а.с.65).

Із наведеного видно, що станом на 22.09.2019р. відповідач мала податковий борг у сумі 35069,93 грн., що підтверджується інформацією, яка міститься в інтегрованій картці платника податків відповідача (а.с.65).

У зв`язку з несплатою відповідачем у встановлені строки узгоджених податкових зобов`язань у сумі 35069,93, контролюючим органом були вжиті заходи щодо примусового стягнення податкового боргу та на виконання вимог ст.59 Податкового кодексу України була сформована податкова вимога форми Ф №18093-50/65 від 01.03.2019р. на загальну суму податкового боргу платника податку станом на 28.02.2019р. у розмірі 35069,93 грн., яка була направлена на адресу відповідача засобами поштового зв`язку та повернута на адресу контролюючого органу за закінченням терміну зберігання, що вважається належним її врученням згідно вимог п.42.2 ст.42 та п.58.3 ст. 58 Податкового кодексу України, що підтверджується копіями відповідної вимоги та поштового конверту, наявними у справі (а.с.3-5,50).

Відповідно до вимог п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України (далі ПК України) у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до положень підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 31.1 статті 31 ПК України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків визначається календарною датою.

Згідно статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 статті 38 ПК України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Крім того, п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України передбачено, що якщо платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

За ст. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 57.3. статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до пунктів 95.1-95.4 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, які обслуговують такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

Відповідно до абзацу е пункту 176.1 статті 176 ПК України платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином, оскільки за відповідачем рахується податковий борг у розмірі 35069,93 грн., що виник на підставі наведеної вище податкової декларації, з урахуванням того, що відповідачем не надано доказів погашення такої заборгованості, яка вважається узгодженою, позовні вимоги про стягнення зазначеної заборгованості у вказаному розмірі підлягають задоволенню.

Відповідна правова позиція також узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у його постанові від 19.05.2020р. у справі №809/12/17, яка є обов`язковою для застосування судом першої інстанції згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, при цьому, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач у встановлені строки не надав жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про сплату податкового боргу в сумі 35069,93 грн. у встановлені законодавством строки або доказів скасування у встановленому законодавством порядку ані податкової вимоги від 01.03.2019р. №18093-50/65 на суму 35069,93 грн., ані податкового повідомлення-рішення № від 18.01.2019р. про донарахування Єдиного податку з фізичних осіб на суму 149292,00 грн. та штрафу на суму 35069,93 грн., на яке відповідач сама посилається у письмових поясненнях від 01.12.2021р.

Є безпідставними та відхиляються судом посилання відповідача у відзиві на позов на те, що за 2018 рік вона мала сплатити 149292,00 грн. та 100700,00 грн., що в сукупності складає 249992,00 грн. єдиного податку, визначеного у податковій декларації №3817 від 24.01.2019р., та наведені суми були сплачені відповідачем до бюджету в повному обсязі та у встановлені законодавством строки згідно платіжних доручень №6 від 02.10.2018р. на суму 149292,00 грн. та №1 від 09.01.2019р. на суму 100700,00 грн., оскільки при наявності у платника податку податкового боргу за попередні періоди (що підтверджено і відповідачем у письмових поясненнях від 01.12.2021р.), контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків згідно до вимог п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України, при цьому, визначальною при застосуванні приписів цієї статті є наявність податкового боргу, а зміст графи «призначення платежу» у платіжних дорученнях за будь-яких умов не має значення.

Наведена правова позиція узгоджується із правою позицією Верховного Суду, викладеною у його постанові від 19.03.2021р. у справі №804/2577/17, яка підлягає обов`язковому врахуванню адміністративним судом за приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також судом і відхиляються посилання відповідача у письмових поясненнях від 23.11.2021р. на те, що за приписами пп.4 п.2 розділу ІІІ Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016р. №422 (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник, у першу чергу зараховуються у рахунок податкового зобов`язання; у разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник, у наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу - у рахунок пені згідно з черговістю їх виникнення, а тому кошти сплачені відповідачем у розмірі 149292,00 грн. та 100700,00 грн. повинні були бути зараховані саме у рахунок податкового боргу, визначеного у декларації №3817 від 24.01.2019р., відповідно, податковий борг по вказаній декларації відсутній, оскільки, по-перше, згідно витягу з інтегрованої картки платника податків відповідача станом на 31.12.2019р. податковий борг по штрафним санкціям виник у відповідача 10.12.2018р. (а.с.11), тоді як податковий борг по податковій декларації виник у відповідача 22.02.2019р.; по-друге, норми п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України носять вищу юридичну силу, ніж норми Порядку №422, тому підлягають застосуванню саме норми п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України.

Окрім того, судом відхиляються доводи відповідача, викладені у письмових поясненнях від 01.12.2021р., як на підставу для відмови у задоволенні позову, на те, що відповідач не згодна із прийнятим контролюючим органом ППР № від 18.01.2019р. про донарахування Єдиного податку з фізичних осіб на суму 149292,00 грн. та штрафу на суму 35069,93 грн., оскільки за результатами адміністративного оскарження наведене ППР залишено без змін, а доказів його скасування у судовому порядку відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивачем щодо стягнення з відповідача податкового боргу в сумі 35069,93 грн., а тому дані позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, у зв`язку з чим судові витрати суб`єкта владних повноважень по сплаті судового збору не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 35069,93 грн. - задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) податковий борг у розмірі 35069,93 грн. (тридцять п`ять тисяч шістдесят дев`ять грн. 93 коп.).

Судові витрати покласти на позивача згідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва