Справа № 160/10407/21
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
29.06.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що полягала у не зарахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 роботи за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, періодів роботи з 20.10.1999р. по 24.12.2001р., та з 25.12.2006р. по 28.12.2006р. в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до її стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, періоди її роботи з 20.10.1999р. по 24.12.2001р., та з 25.12.2006р. по 28.12.2006р. в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат», призначити та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, починаючи з 17.03.2021р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: уточненої позовної заяви, в якій уточнити зміст позовних вимог шляхом зазначення дати та номеру оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень - відповідача, з яким фактично не погоджується позивач, та копії цієї уточненої позовної заяви для відповідача.
На виконання вимог ухвали суду від 05.07.2021 року, позивачем 04.08.2021 року надано до суду уточнену позовну заяву, до якої також долучено її примірник для відповідача, таким чином, недоліки позовної заяви усунуті.
Також вказаною ухвалою суду витребувано у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області завірену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч.2 ст.263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 263 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17.03.2021р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до відділу обслуговування громадян №9 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
До вказаної заяви позивачем надано пакет документів на підтвердження загального трудового і страхового стажу, а саме: копію паспорта; копію ідентифікаційного коду; копію трудової книжки серії НОМЕР_2 ; копію диплома (свідоцтво, атестат) про навчання №8946; довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 р. по день звернення ОК-5; довідка видана ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» від 20.02.2020 №023-571; копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ; копію свідоцтв про народження дитини серії НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ; довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у най від 05.03.2021 р. №023-589, №023-590, №023-591 та №023-5892.
Позивач, вважаючи протиправним не зарахування відповідачем до її пільгового стажу роботи за Списком № 1 періодів роботи з 20.10.1999 р. по 24.12.2001 р., з 25.12.2006 р. по 28.12.2006 р. в Публічному акціонерному товаристві "Дніпровський металургійний комбінат", звернулась до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із преамбулою Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно з ч.1 ст.114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Розділу XIV-1 Закону №1058-IV працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:
- з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців у чоловіків і не менше 15 років 6 місяців у жінок;
- з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок;
- з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок;
- з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок;
- з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок;
- з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок;
- з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок;
- з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок;
- з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.
Згідно з п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 (далі - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93р. N637.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Зі змісту зазначених норм слідує, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.
Так, з трудової книжки позивача НОМЕР_2 , копія якої міститься в матеріалах справи, слідує, що ОСОБА_1 у спірний період з 20.10.1999р. по 24.12.2001р., з 25.12.2006р. по 28.12.2006р. працювала на посадах: вивантажувач пилу в агломераційному виробництві, дозувальник гарячого повертання в агломераційному виробництві та бункерувальник доменних печей в доменному виробництві на ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат".
Вказане також не заперечується відповідачем, однак у зв`язку із відсутністю наказів про проведення атестації у період з 20.10.1999 р. по 24.12.2001 р., з 25.12.2006 р. по 28.12.2006 р. відповідачем не зараховані вказані періоди роботи позивача до пільгового стажу.
Водночас, позивачем як до пенсійного органу, так і суду надано уточнюючі довідки від 05.03.2021р. №023-589, №023-590, №023-591 та №023-5892, видані ПАТ "Дніпровський меткомбінат", про підтвердження пільгового трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, які підтверджують, що ОСОБА_1 працювала у ПАТ "Дніпровський меткомбінат": в агломераційному виробництві за професією, посадою вивантажувач пилу з 01.03.1999р. по 30.11.2000р.; в агломераційному виробництві за професією, посадою дозувальник гарячого повернення з 01.12.2000р. по 25.05.2002р.; в доменному виробництві за професією, посадою бункерувальник доменних печей з 26.05.2002р. по 15.01.2003р.; в доменному виробництві за професією, посадою бункерувальник доменних печей з 16.01.2003р. по 28.02.2008р..
Судом встановлено, що фактично відповідачем визначено підставою для не зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 20.10.1999 р. по 24.12.2001 р., з 25.12.2006 р. по 28.12.2006 р. через перерву в атестації робочих місць. Таким чином, відповідачем зроблено висновок, що пільговий стаж позивача за Списком №1 складає 6 років 07 місяців 20 днів.
Проте, така позиція відповідача є помилковою та з цього приводу суд зазначає наступне.
За змістом приписів п.1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року N442 (далі - Порядок №442), атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.
Згідно з п.2 Порядку №442 основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Пунктом 4 Порядку №442 визначено, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Позачергово атестація проводиться у разі докорінної зміни умов і характеру праці з ініціативи роботодавця, профспілкового комітету, трудового колективу або його виборного органу, органів Держпраці.
Відповідно до п.10 Порядку №442 результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
При цьому, п.11 Порядку №442 (в редакції, що діяла в спірний період) передбачено, що контроль за якістю проведення атестації, правильністю застосування списків N 1 і 2 виробництв, робіт, професій посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, пільги і компенсації, покладається на органи Державної експертизи умов праці.
Пунктом 4.2 Порядку №383 визначено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Уразі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові і безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Крім того, з аналізу зазначених вище правових норм слідує, що обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.
Також, суд зазначає, що особа, яка працює на посаді, віднесеної до Списку № 1, та по якій має бути проведена атестації робочого місця, відповідно до Порядку проведення атестації, не наділена будь-якими правами (повноваженнями, обов`язками) за наявності яких вона б мала можливість впливати на своєчасність проведення атестації робочих місць.
За таких обставин, суд вважає, що як факт проведення, так і своєчасність проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.
Атестація має проводитися у передбачені п.4 Порядку №442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених п.4 Порядку №442 строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 16.09.2014р. у справі №21-307а14, а також Верховним Судом у постанові від 23.01.2018р. у справі №732/2003/14.
З записів наявних у трудовій книжці позивача та довідок ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" від 05.03.2021 р. №023-589, №023-590, №023-591 та №023-5892, які уточнюють особливо шкідливі та особливо важкі умови праці, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, слідує, що за спірні періоди роботи позивача з 20.10.1999 р. по 24.12.2001 р., з 25.12.2006 р. по 28.12.2006 р. професії вивантажувач пилу в агломераційному виробництві, дозувальник гарячого повертання в агломераційному виробництві та бункерувальник доменних печей в доменному виробництві атестовані згідно з постановами по комбінату "Про атестацію робочих місць по умовам праці" № 813 від 20.10.1994 р., №1269 від 25.12.2001р., №992 від 29.12.2006р.
Так, постановою адміністрації і профкому комбінату від 20.10.1994р. № 813 "Про атестацію робочих місць за умовами праці" затверджено результати вперше проведеної на комбінаті атестації робочих місць за умовами праці, а також, затверджено перелік професій робітників, робота за якими дає право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №1 (Додаток №1). При цьому за результатами атестації робочих місць, завершеної у 1994 році, професія " вивантажувач пилу в агломераційному виробництві, на якій працювала позивач, дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1.
Крім того, судом встановлено, що наказом по комбінату від 26.05.1999p. № 331 "Про проведення атестації робочих місць за умовами праці" (АРМ) на комбінаті було розпочато проведення чергової атестації робочих місць, але внаслідок скрутного фінансово-економічного стану підприємства в 1999 році чергова атестація робочих місць на комбінаті не була завершена до 20.10.1999р. та її проведення продовжувалось по грудень 2001р. до моменту її завершення.
Відповідно до п.11 Порядку та Положення про Державну експертизу умов праці, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР від 1 грудня 1990 року № 357 (що діяло в спірний період), передбачено, що контроль за якістю проведення атестації робочих місць за умовами праці, правильністю застосування списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах покладався на органи державної експертизи умов праці.
Як свідчать матеріали справи, головним державним експертом з умов праці у Дніпропетровській області було надано згоду на продовження терміну дії постанови адміністрації та профкому комбінату від 20.10.1994р. № 813 "Про атестацію робочих місць за умовами праці" та використання результатів первісної атестації робочих місць до 31.12.2001р., за результатами якої професії «вивантажувач пилу в агломераційному виробництві» та «дозувальник гарячого повертання в агломераційному виробництві» дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1, що підтверджується листом від 26.10.1999р. за вих. № 14/1-121 та листом від 27.12.2000р. за вих.№ 14/1-261.
Отже, результати атестації робочих міст за умовами праці 1994р. були в установленому порядку продовжені на весь міжатестаційний спірний період з 20.10.1999р. по 24.12.2001р. та робочі місця позивача - «вивантажувач пилу в агломераційному виробництві» та «дозувальник гарячого повертання в агломераційному виробництві» за умовами та характером праці в цей період під час проведення чергової атестації не змінювалось, що підтверджено результатами наступної атестації робочих місць 2001 року.
Постановою адміністрації та профкому комбінату "Про атестацію робочих місць по умовам праці" №1269 від 25.12.2001р. затверджено результати проведеної на комбінаті чергової атестації робочих місць за умовами праці. При цьому за результатами атестації робочих місць, професія «вивантажувач пилу в агломераційному виробництві» та «дозувальник гарячого повертання в агломераційному виробництві», за якою працювала позивач, дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 та є атестованою.
Згідно з наказом по комбінату №1484 від 20.10.2004р. "Про проведення атестації робочих місць за умовами праці" (АРМ) було розпочато проведення чергової атестації робочих місць, по завершенню проведення якої результати атестації затверджено постановою адміністрації та профкому комбінату від 29.12.2006р. № 992 "Про атестацію робочих місць за умовами праці", за результатами якої робоче місце за професією «бункерувальник доменних печей в доменному виробництві» атестовано відповідно до рішення атестаційної комісії від 18.12.2006р. (протокол №8 від 18.06.2006р.).
Відповідачем не спростовано ті обставини, що жодних змін в організації роботи за робочим місцем позивача, змін у назві професії, колі службових обов`язків з моменту атестації у 1994 році до повторних атестацій не відбувалось.
При цьому незмінність особливо важких та особливо шкідливих умов праці на комбінаті за професіями вивантажувач пилу в агломераційному виробництві, дозувальник гарячого повертання в агломераційному виробництві та бункерувальник доменних печей в доменному виробництві згідно зі Списком № 1 підтверджена кожною черговою атестацією робочих місць за умовами праці, що проводились у період роботи позивача за даними професіями на комбінаті.
Отже, результати атестації робочих міст за умовами праці 1994р., 2001р. та 2006р. були продовжені на весь міжатестаційний спірний період з 20.10.1999 р. по 24.12.2001 р., з 25.12.2006 р. по 28.12.2006 р., при цьому робоче місце позивача за професіями вивантажувач пилу в агломераційному виробництві, дозувальник гарячого повертання в агломераційному виробництві та бункерувальник доменних печей в доменному виробництві за умовами та характером праці в цей період під час проведення чергової атестації не змінювалось, що підтверджено результатами наступної атестації робочих місць 2001р., 2006р. та 2012р., тому є таким, що в цей період були атестовані та дають право позивачу на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1.
Таким чином, вищеозначеними доказами у їх сукупності підтверджено характер роботи і стажу, який дає позивачу право на зарахування до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи з 20.10.1999 р. по 24.12.2001 р. та з 25.12.2006 р. по 28.12.2006 р. на посадах вивантажувач пилу в агломераційному виробництві, дозувальник гарячого повертання в агломераційному виробництві та бункерувальник доменних печей в доменному виробництві у ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат".
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про протиправність дій відповідача щодо не зарахування позивачу до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи з 20.10.1999 р. по 24.12.2001 р. та з 25.12.2006 р. по 28.12.2006 р. на посадах вивантажувач пилу в агломераційному виробництві, дозувальник гарячого повертання в агломераційному виробництві та бункерувальник доменних печей в доменному виробництві у ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат".
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зважаючи на встановлення судом протиправності відмови відповідача зарахувати позивачеві до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, періодів її роботи з 20.10.1999 р. по 24.12.2001 р. та з 25.12.2006 р. по 28.12.2006 р. на посадах вивантажувач пилу в агломераційному виробництві, дозувальник гарячого повертання в агломераційному виробництві та бункерувальник доменних печей в доменному виробництві у ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат", з метою відновлення вказаного порушеного права позивача доходить висновку про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, періоди її роботи з 20.10.1999 р. по 24.12.2001 р. та з 25.12.2006 р. по 28.12.2006 р. на посадах вивантажувач пилу в агломераційному виробництві, дозувальник гарячого повертання в агломераційному виробництві та бункерувальник доменних печей в доменному виробництві у ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат", та про задоволення позовних вимог в цій частині.
Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відносно зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 17 березня 2021 року, з огляду на таке.
Так, у рішеннях у справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст.2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Призначення, нарахування (перерахування) та виплата пенсії відносить до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому суд не може втручатися в його дискреційні повноваження щодо розрахунку стажу та призначення пенсії.
Як зазначалося вище, частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на наведене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 17.03.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на положення вказаної статті, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. підлягають відшкодуванню на користь останнього за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Керуючись ст. ст. 241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 08.09.2021 року

Суддя О.М. Турова