Справа № 440/3476/21
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2022-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 р.Справа № 440/3476/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Бегунца А.О. , Курило Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Північного Міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Клочко К.І., вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 11.06.21 по справі № 440/3476/21

за позовом Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат"

до Північного Міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Північного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №000/40/35-00-07 від 26.03.2021 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про помилковість висновків акту перевірки контролюючого органу на підставі яких винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №000/40/35-00-07 від 26.03.2021.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на користь ПрАТ «Полтавський ГЗК» витрати зі сплати судового збору у розмірі 4809,57 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

24.01.2022 представником позивача подано до суду апеляційної інстанції клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника ПрАТ «Полтавський ГЗК».

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Приватне акціонерне товариство «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» у встановленому законом порядку зареєстровано як юридичну особу, , перебуває на обліку платників податків у Північному міжрегіональному управлінні Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків та з 28.06.1997 зареєстровано платником податку на додану вартість.

У період з 20.01.2021 по 16.02.2021 контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку Приватного акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за результатами проведення якої складено акт документальної позапланової виїзної перевірки №53/35-00-07-01-02-05/00191282 від 16.02.2021 щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

У висновках акту перевірки встановлено порушення п. 189.1, п. 189.9 ст. 189, пп. «а» п. 198.1, п. 198. 2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 п. 200.1, пп. «б» 200.4 ст. 200, п. 201.1, п. 201.3, п. 201.10 ст. 201, пункту 26-1 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, що призвело до завищення суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на 256510 грн.

На підставі вказаних висновків акту перевірки Північним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків винесено податкове повідомлення-рішення №000/40/35-00-07 від 26.03.2021, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку, у розмірі 256510,00 грн. та нарахована штрафна (фінансова) санкція в сумі 64127,50грн.

Не погодившись з прийнятим податковим органом рішенням, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Перевіркою встановлено, що в листопаді 2020 року ПрАТ «Полтавський ГЗК» здійснено списання основних засобів, залишкова вартість яких складає 178787,94 грн., які перелічені на аркуші 7 Акту перевірки. Списання здійснювалося на підставі актів списання основних засобів ліквідаційною комісією, призначеною на підставі наказу ПрАТ «Полтавський ГЗК».

В бухгалтерському обліку зазначені операції відображені так: Дт 976 рахунку "Списання необоротних активів" Кт рахунку 100 "Основні засоби" у сумі 178787,94 грн.

Враховуючи те, що платник податків не подав контролюючому органу разом з податковою декларацією з ПДВ за листопад 2020 року документи щодо ліквідації основних засобів податковий орган дійшов висновку про порушення ПрАТ «Полтавський ГЗК» п. 189.9 ст. 189 Податкового кодексу України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до п.п.14.1.185, 14.1.191 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Метою оподаткування постачанням послуг, зокрема, є постачання послуг іншій особі на безоплатній основі. А постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду. При цьому, постачанням товарів також вважається ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника.

Згідно із п. 185.1 ст.185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є: операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з п. 189.9 ст.189 Податкового кодексу України, у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.

Положення вказаного пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає органу державної податкової служби відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

Відповідно до пп. 14.1.9 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України, балансова вартість основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів - сума залишкової вартості таких засобів та активів, яка визначається як різниця між первісною вартістю з урахуванням переоцінки і сумою накопиченої амортизації.

Згідно з п. 146.18 ст.146 Податкового кодексу України, виведення з експлуатації будь-якого об`єкта основних засобів здійснюється за результатами ліквідації, продажу, консервації на підставі наказу керівника підприємства, а в разі їх примусового відчуження чи конфіскації - згідно із законом.

Відповідно до п.33 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 07 «Основні засоби», об`єкт основних засобів вилучається з активів (списується з балансу) у разі його вибуття внаслідок безоплатної передачі або невідповідності критеріям визначення активом.

Згідно Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 №561, об`єкт основних засобів перестає визнаватися активом (списується з балансу) у разі його вибуття внаслідок продажу, ліквідації, безоплатної передачі, остаточного псування або інших причин невідповідності критеріям визначення активом.

Тобто, визнаючи ліквідацію основних засобів за ініціативою платника податків підставою для виникнення податкового зобов`язання з обсягу їх умовного постачання, законодавець мав на меті виключити можливість виведення основних засобів з активів платника податків (їх відчуження) в обхід установленому правилу щодо оподатковування операцій з поставки.

Підтвердженням цього є передбачення законодавцем в абз. 2 п.189.9 ст.189 Податкового кодексу України серед підстав, які звільняють платника податку від податкового зобов`язання у зв`язку з ліквідацією основних засобів, доведення платником податку відповідними документами факту знищення, розібрання або перетворення основних засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

Вказаний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 22.04.2021 у справі № 826/9186/16 та відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.03.2021 у справі № 620/1891/19.

Як вбачається з актів списання основних засобів та долучених до них довідок, в листопаді 2020 року ПрАТ «Полтавський ГЗК» здійснено списання основних засобів внаслідок неможливості їхнього використання за первісним призначенням, тобто в силу об`єктивних обставин.

Документи щодо списання основних засобів надавалися позивачем до перевірки та перелічені на 7 аркуші акту перевірки.

Висновок контролюючого органу про порушення ПрАТ «Полтавський ГЗК» п. 189.9 ст. 189 Податкового кодексу України зроблений внаслідок неврахування зазначених документів під час проведення перевірки. При цьому, як зазначено на 8 аркуші акту перевірки, норми п. 189.9 ст. 189 Податкового кодексу України не передбачають надання таких документів в ході контрольно-перевірочних заходів.

Колегія суддів вважає помилковим висновок контролюючого органу про можливість неврахування наданих платником документів на підставі визначеної пп. 4.1.4 п. 4.1. статті 4 Податкового кодексу України презумпції правомірності рішень платника податку, яка полягає у тому, що в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Враховуючи вищенаведене та зважаючи на те, що положеннями п. 189.9 ст. 189 Податкового кодексу України не визначено порядку надання платником податків документів щодо ліквідації основних засобів, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції про неврахування контролюючим органом всіх обставин, які мали бути враховані під час встановлення порушення ПрАТ «Полтавський ГЗК» п. 189.9 ст. 189 Податкового кодексу України.

З огляду на надання позивачем до перевірки документів щодо ліквідації основних засобів з об`єктивних причин та неврахування цих документів контролюючим органом, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність факту порушення позивачем п. 189.9 ст. 189 Податкового кодексу України.

Такий висновок відповідає узагальнюючій податковій консультації щодо документального підтвердження знищення або зруйнування основних виробничих або невиробничих засобів, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 03.08.2018 № 673, у якій зазначено наступне: "Податковим кодексом не визначено механізму подання платником податку контролюючому органу документів про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів. У зв`язку із цим платник податку може подати такі документи (копії документів) контролюючому органу у загальновстановленому порядку за власною ініціативою або на запит контролюючого органу (або особисто платником податків, або уповноваженою на це особою, або поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення, або засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису).

Також проведеною перевіркою встановлено, що у листопаді 2020 року ПрАТ «Полтавський ГЗК» отримувало від виробничо-сервісного підприємства "Полтава - Автокомплект", ТОВ "ТЕХТРАНССТРОЙ ПЛЮС", ТОВ "ДИВАЙС" послуги з демонтажу основних засобів загальною вартістю 885088,66 грн.

За наслідками демонтажу отримано брухт свинцю та сталевий брухт, тобто створено новий актив, який оприбутковано на баланс підприємства.

Зазначене стало підставою для висновку контролюючого органу про порушення ПрАТ «Полтавський ГЗК» пп.пп. «б», «в» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, а саме підприємством не нараховано податкові зобов`язання на послуги з демонтажу основних фондів, що буди використані для отримання металобрухту, який використовується у операціях, звільнених від оподаткування відповідно до ст. 23 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, на операції що здійснені в межах балансу, внаслідок чого занижено податкові зобов`язання за листопад 2020 року на суму ПДВ 147515 грн. Також, контролюючим органом встановлено порушення позивачем п. 201.10 ст. 201, п. 201.1 статті 201 Податкового кодексу України внаслідок нескладення та нереєстрації податкових накладних на операції з демонтажу основних засобів.

Відповідно до п. 198.5. ст. 198 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу; в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів.

Згідно з п. 189.1. ст. 189 Податкового кодексу України, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Тобто, обов`язок платника податку нарахувати податкові зобов`язання виникає в разі придбання/виготовлення товарів з податком на додану вартість.

Послуга з демонтажу основних засобів за своєю природою є одним з етапів ліквідації таких основних засобів, а її метою не є створення нового активу у вигляді металобрухту. Вона є господарською операцією, яка здійснюється з незалежних від платника податку причин у зв`язку з неможливістю подальшого використання таких основних засобів за призначенням. Отримання металобрухту є похідною операцією від ліквідації основного засобу, а вартість послуг з ліквідації основного засобу не може вважатися вартістю придбання металобрухту. Так, при залишковій вартості усіх вказаних в Акті перевірки основних засобів 0 грн., згідно даних, вказаних в Акті перевірки, за період, що перевірявся отримано послуги з демонтажу на суму 885088,66 грн., в т.ч. ПДВ 147514,76 грн., а в результаті демонтажу оприбутковано металобрухту на суму 116595 грн.

Враховуючи вказане вище, доводи контролюючого органу про те, що отримання внаслідок демонтажу основних засобів металобрухту охоплюється наведеним у п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України поняттям придбання чи виготовлення товару є помилковими, на підставі чого висновок відповідача про порушення ПрАТ «Полтавський ГЗК» пп.пп. «б», «в» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України є необгрунтованим.

Крім того, відповідно до ст. 199 Податкового кодексу України, у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях. Водночас, пунктом 199.6 встановлено, що правила цієї статті не застосовуються в разі постачання платником податку відходів і брухту чорних і кольорових металів, які утворилися в такого платника внаслідок переробки, обробки, плавлення товарів (сировини, матеріалів, заготовок тощо) на виробництві, будівництві, розібранні (демонтажу) ліквідованих основних фондів та інших подібних операцій.

Отже, у разі постачання відходів і брухту чорних і кольорових металів, які утворилися внаслідок демонтажу ліквідованих основних фондів, відсутні підстави для збільшення податкового зобов`язання з ПДВ.

Такий висновок у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 17.12.2020 у справі № 825/1280/17.

Також перевіркою встановлено, що ПрАТ «Полтавський ГЗК» занижено показник податкових зобов`язань з ПДВ в розмірі 64347 грн. внаслідок нескладення та нереєстрації податкових накладних на сировинні втрати.

Підставою такого висновку контролюючого органу стала нестача концентрату залізнорудного вагою 349,387 тон.

Як встановлено перевіркою за період з 21.07.2020 по 10.11.2020 на баланс термінала ТОВ "ТИС-УГОЛЬ" прийнято 161797,770 тон концентрату залізнорудного Fe 67,2%. Відвантажено на судно 161448,383 тон.

Підприємством вирішено списати нестачу концентрату залізнорудного вагою 349,387 тон, оскільки зазначений обсяг не перевищує норми природної втрати.

Контролюючий орган під час перевірки дійшов висновку, що виявлена позивачем нестача товару є понаднормовим убутком. Також перевіряючим зазначено на 16 аркуші акту перевірки, що ПрАТ «Полтавський ГЗК» не надано комерційний акт або інший документ щодо нестачі.

Колегія суддів вважає помилковими вказані висновки відповідача та зазначає наступне.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України №644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) щодо спірного товару становить 1% маси, зазначеної в перевізних документах.

Як вже зазначалося, загальний обсяг концентрату залізнорудного Fe 67,2% складав 161 797,770 тону, тоді як надостача складала 349,387 тонн. Тобто, недостача складала 0,22% від загальної кількості вантажу.

Водночас, п. 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 передбачено, що у тих випадках, коли різниця у масі вантажу, визначеній на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення його маси нетто, комерційний акт не складається, а оформлення видачі вантажу провадиться у порядку, передбаченому Правилами видачі вантажів, затвердженими наказом Мінтрансу від 21.11.2000 №644 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083.

Враховуючи вищенаведене, у позивача не було підстав для складання комерційного акту.

Відповідачем жодними доказами не спростовано здійснений позивачем розрахунок відсоткового розміру недостачі.

Крім того, ПрАТ «Полтавський ГЗК» має право на застосування додаткових норм природного убутку, визначених приміткою до Постанови №32 від 27.04.1989, які передбачені для перевалки з залізничного на морський транспорт.

За викладених обставин висновок контролюючого органу про обов`язок ПрАТ «Полтавський ГЗК» збільшити податкове зобов`язання з ПДВ на підставі п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, а також скласти та зареєструвати податкову накладну на суму ПДВ 64 347 грн є також помилковим.

Також перевіркою встановлено порушення ПрАТ «Полтавський ГЗК» пп. "а" п. 198.1 ст. 198, п. 198.2, п. 198.3 п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4, ст. 201 на загальну суму 6640 грн за наслідками господарських операцій з ПрАТ "УКПРОМОБЛАДНАННЯ".

Як встановлено перевіркою та підтверджено матеріалами справи, між ПрАТ «Полтавський ГЗК» та ПрАТ "УКРПРОМОБЛАДНАННЯ" укладено договір поставки № 3748 від 23.11.2017, специфікації та додаткову угоду № 1.

На виконання умов договору ПрАТ "УКРПРОМОБЛАДНАННЯ" виписано податкові накладні № 43 від 10.11.2020 та № 43 від 10.11.2020, видаткові накладні № 1039 від 10.11.2020, №1038 від 10.11.2020. Також виписано рахунки на оплату № 1349 від 16.10.2020 та № 1362 від 19.10.2020.

Постачання здійснювалося поштовою доставкою відповідно до квитанцій ТОВ "Нова Пошта" № 2349 від 10.11.2020.

Товар оплачено платіжним дорученням № 36311 від 24.11.2020.

За результатами проведеного дослідження руху товарів по ланцюгу постачання перевіряючими встановлено, що ПрАТ «Укрпромобладнання» не є виробником поставлених товарів, а лише здійснило їх придбання у посередника ТОВ «Гроут» (код 35073748), по якому спостерігається обрив ланцюга постачання. Згідно з технічним паспортом даний товар вироблено ТОВ «НВП «Славутич» (код 31181249). Але відповідно даним ЄРПН ТОВ «НВП «Славутич» не здійснював реалізацію товару на ПрАТ «Укрпромобладнання» та ТОВ «Гроут». З вказаних обставин відповідач зазначив, що перевіркою не підтверджено факт придбання товару ПрАТ «Полтавський ГЗК» у ПрАТ «Укрпромобладнання» на загальну суму 39840,00 грн., в т.ч. ПДВ 6640,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що досліджені судом первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України від 24.05.1995 №88 спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак є належними та допустимими доказами реальності вчинення господарських операцій.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Такі ж вимоги до первинних документів передбачені пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

Посилання контролюючого органу на не встановлення ланцюгу постачання товару є необґрунтованими, оскільки чинне законодавство не ставить умову виникнення податкового кредиту платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 9 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України»).

Крім того, позивач є відокремленою юридичною особою від своїх контрагентів, а тому не може нести податкову відповідальність за відсутності вини, оскільки це б порушувало конституційний принцип індивідуального характеру відповідальності.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 03.04.2020 по справі №818/940/17, від 07.04.2020 по справі №820/2665/16.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує правову позицію висловлену Верховним Судом щодо врахування при розгляді судових справ посилань контролюючого органу на отриману в процесі перевірки податкову інформацію, а саме про те, що: збирання податкової інформації є етапом контрольно-перевірочної роботи та не передбачає здійснення контролюючим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, оскільки питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються контролюючим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах контролюючого органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться, відповідно, сама по собі така інформація не є належним доказом по справі (постанови від 26.06.2018 у справі №К/9901/27855/18, від 19.06.2018 у справі №К/9901/3749/18, від 27.03.2018 у справі № 816/809/17).

Відтак, інформація про контрагентів позивача з автоматизованих інформаційних систем органів ДПС може бути підставою для висновків щодо реальності господарських операцій лише в сукупності з іншими доказами, що підтверджують неможливість конкретного контрагента приймати участь у здійсненні конкретної господарської операції, що в даному випадку відсутнє. Висновки відповідача ґрунтуються на податковій інформації відносно контрагентів позивача, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Враховуючи вищенаведене висновок контролюючого органу про порушення ПрАТ «Полтавський ГЗК» пп. "а" п.198.1 ст. 198, п. 198.2, п. 198.3 п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4, ст. 201 на загальну суму 6640 грн за наслідками господарських операцій з ПрАТ "УКПРОМОБЛАДНАННЯ" є помилковим.

Також перевіркою встановлено, що ПрАТ «Полтавський ГЗК», не скориставшись правом, наданим п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України, на подання заяви зі скаргою за формою згідно додатку 8 до податкової декларації з ПДВ за листопад 2020 року на податкову накладну, виписану з порушенням норм п. 201.1, п. 201.3 ст. 201 Податкового кодексу України сформовано податковий кредит за листопад 2020 року по взаємовідносинам з ТОВ «УкрСпецКом» за послуги, які не підлягали оподаткуванню ПДВ відповідно до п. 26-1 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Відповідно до Договору №USC-PG/0117 від 01.01.2018 ПрАТ «Полтавський ГЗК» отримує від ТОВ «УкрСпецКом» послуги, визначені додатком Б до договору.

Додатком Б до договору №USC-PG/0117 від 01.01.2018 визначено, що ТОВ «УкрСпецКом» передає ПрАТ «Полтавський ГЗК» віддалений сервер, що виконує наступні функції: поштового сервера, що забезпечує прийом та відправку електронної кореспонденції замовника; web-сервера; доступу до web-mail-серверу Замовника в захищеному крипторежимі; samba- сервера; віддаленого захищеного масиву даних. У вартість послуг не входить вартість ремонтних робіт та/або комплектуючих.

Пунктом 26-1 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, з 1 січня 2013 року до 1 січня 2023 року, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з постачання програмної продукції, а також операції з програмною продукцією, плата за які не вважається роялті згідно з абзацами другим - сьомим підпункту 14.1.225 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Для цілей цього пункту до програмної продукції відносяться: результат комп`ютерного програмування у вигляді операційної системи, системної, прикладної, розважальної та/або навчальної комп`ютерної програми (їх компонентів), а також у вигляді інтернет-сайтів та/або онлайн-сервісів та доступу до них; примірники (копії, екземпляри) комп`ютерних програм, їх частин, компонентів у матеріальній та/або електронній формі, у тому числі у формі коду (кодів) та/або посилань для завантаження комп`ютерної програми та/або їх частин, компонентів у формі коду (кодів) для активації комп`ютерної програми чи в іншій формі; будь-які зміни, оновлення, додатки, доповнення та/або розширення функціоналу комп`ютерних програм, права на отримання таких оновлень, змін, додатків, доповнень протягом певного періоду часу; криптографічні засоби захисту інформації.

Аналізуючи вищенаведені положення пункту 26-1 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що надані ТОВ «УкрСпецКом» послуги за договором №USC-PG/0117 від 01.01.2018 не охоплюються визначенням програмна продукція, наведеним у цій нормі.

Відтак, доводи відповідача, що послуги отримані позивачем від ТОВ «УкрСпецКом» не підлягали оподаткуванню ПДВ відповідно до пункту 26-1 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, внаслідок чого ПрАТ «Полтавський ГЗК» порушено вищенаведені норми Податкового кодексу України є помилковими.

З урахуванням встановлених по справі обставин, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №000/40/35-00-07 від 26.03.2021, яким ПрАТ «Полтавський ГЗК» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку, у розмірі 256 510,00 грн. та нарахована штрафна (фінансова) санкція в сумі 64127,50 грн. є протиправним та підлягає скасуванню, відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Північного Міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 по справі №440/3476/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.С. Рєзнікова
Судді А.О. Бегунц Л.В. Курило
Повний текст постанови складено 04.02.2022 року