Справа № 520/21396/21
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 р. № 520/21396/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057), в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення від 01.03.2021 № 0-2034, №0-2034, №0-2034.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувальні податкові повідомлення рішення від 01.03.2021 № 0-2034, №0-2034, №0-2034 не відповідають чинному законодавству є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки фактично прийняті та направлені із порушенням строків, не містять розрахунків суми податкового зобов`язання, інформації щодо об`єкту оподаткування.

Ухвалою суду від 22.11.2021 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі за правилами ст.257-262 КАС України.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суддя у період з 30.12.2021 по 12.01.2022 знаходився у відпустці.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З матеріалів справи встановлено, що 01 березня 2021 року відповідачем винесено, стосовно ОСОБА_1 податкові повідомлення рішення № 0-2034, №0-2034, №0-2034, згідно з якими позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік.

Позивач не погодився з рішеннями суб`єкта владних повноважень та звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів з даним позовом.

По суті спірних правовідносин. суд зазначає наступне.

Порядок нарахування та сплата податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, регламентується ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПКУ).

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПКУ платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПКУ).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПКУ).

Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 перебуває:

- нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа 2 390,30 м2;

- нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 156,5 м2 ;

- нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 146,8 м2.

Відомості щодо цільового призначення нежитлових будівель відсутні, у графі «Тин майна» зазначено нежитлові приміщення, без конкретизації приналежності.

Відповідно до абз. 4 п. 63.3 ст. 63 ПКУ платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та не основним місцем обліку, повідомити про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Податковим кодексом України передбачено гарантію дотримання прав платників, при винесенні податкових повідомлень-рішень з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем приживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Отже, саме Позивач мав право на звернення до контролюючого органу з метою надання відповідних документів та проведення звірки щодо об`єктів оподаткування. Зворотного механізму положеннями ПК України не передбачено.

Позивачем до матеріалів справи не надано доказів звернення до відповідача з метою надання відповідних документів та проведення звірки щодо об`єктів оподаткування.

Законодавством України не визначено процедуру та механізму кваліфікації об`єкту нерухомого майна у цілях справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема як торгівельні будівлі, складські будівлі, будівлі промисловості, тощо.

З метою ідентифікації об`єктів нерухомості в частині їх належності до відповідних типів нерухомого майна, наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2020 № 507 розроблено та затверджено Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - Класифікатор), який містить Методику класифікації будівель за головною класифікаційною ознакою - їх цільовим функціональним призначенням (далі - Методика).

Класифікатор забезпечує уніфікацію об`єктів нерухомості за функціональним призначенням та містить Методику класифікації будівель за головною класифікаційною ознакою (далі - Методика). Якщо у правовстановлюючих документах не зазначено код згідно з Класифікатором, то з Класифікатора обирається код, який найбільше відповідає типу нерухомості, що зазначений у правовстановлюючих документах.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (п. п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України).

Позивач у позовній заяві зазначає, що належні йому на праві власності об`єкти нежитлової нерухомості, стосовно яких сформовані оскаржувані податкові повідомлення- рішення, за своїм функціональним призначенням належить до будівель промисловості та складів відповідно до пункту «є» пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПКУ, при цьому доказів на підтвердження цього позивачем до матеріалів справи не надано.

Застосування пільги регулюється підпунктом «є», підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ, де зазначено, що будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промисловості та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Застосування даного положення можливо у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, у тому числі нерезиденти, та за умови (з урахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). Вказану правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17.

Отже, не лише цільове призначення нежитлової будівлі згідно з правовстановлюючих документів, а й фактичне її використання як об`єкту промисловості, є підставою для застосування пільги з оподаткування відповідно до абз. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ.

Суд зазначає, що позивач не надав жодних доказів того, що, по-перше, він має у власності будівлі, що відносяться до групи «Будівлі промисловості та склади» (код 125), по-друге, що він (у разі наявності таких будівель, що відносяться до групи «Будівлі промисловості та склади») використовує їх за цільовим призначенням для виробництва промислової продукції будь-якого типу.

Отже, Позивачем не дотримано жодної з умови для надання пільги, яка передбачена пунктом «є» пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПКУ.

Стосовно застосування ставки податку до об`єктів нежитлової нерухомості Позивача, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку з 25.07.2019. Види діяльності: 47.91 - роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет, 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля, 46.19 - діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, 46.18 - діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами, 46.49 - оптова торгівля іншими товарами господарського призначення, 46.45 - оптова торгівля парфумними та косметичними товарами, 47.75 - роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (п. п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України).

Так, податок нараховано відповідно до рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові». Ставка податку у 2020 році для торгівельних будівель становила 1 % від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на січень відповідного року (4 723,00 грн).

Отже, до об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності Позивача, контролюючим органом застосовано ставку податку у розмірі 1% відсоток від мінімальної заробітної плати, встановленої законом до відповідного податкового періоду за 1 м2.

На підставі інформації ДПС України та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в автоматичному режимі в ІТС «Податковий блок» стосовно ОСОБА_1 сформовано податкові повідомлення - рішення про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік:

- від 01.03.2021 №0-2034 у розмірі 103 486,05 грн, за об`єкт - нежитлове приміщення, розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 2390,30 м2 ;

- від 01.03.2021 № 0-2034 у розмірі 6 355,58 грн, за об`єкт - нежитлове приміщення, розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 146,8 м2;

- від 01.03.2021 №0-2034 на суму 6 779,87 грн, за об`єкт - нежитлове приміщення, розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 156,5 м2.

Таким чином, розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що визначено у податковому повідомленні-рішенні від 01.03.2021 № 0-2034: 2 390,30 * 47,23 = 103 486,05 грн., де 2 390,30 - площа нежитлового приміщення, 47,23 - ставка податку у 2020 році (1% *4 723,00 гривень). Розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що визначено у податковому повідомленні-рішенні від 01.03.2021 №0-2034:146,8 * 47,23 = 6 355,58 грн, де 146,8 - площа нежитлового приміщення, 47,23 - ставка податку у 2020 році (1% *4 723,00 гривень). Розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що визначено у податковому повідомленні-рішенні від 01.03.2021 № 0-2034:156,5 * 47,23 = 6 779,87 грн, де 156,5 - площа нежитлового приміщення, 47,23 - ставка податку у 2020 році (1% *4 723,00 гривень).

Стосовно посилань позивача, щодо строків направлення спірних податкових повідомлень - рішень, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ПКУ податкові повідомлення - рішення про сплату суми податку, обчисленого згідно з пп. 266.7.1 п. 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному ст. 42 цього Кодексу, до 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Судом встановлено, що податкові - повідомлення рішення від 01.03.2021 прийнято за податковий період - 2020 рік, тобто до 01 липня 2021 року, відповідно до вимог чинного законодавства.

Для платників нормами ПКУ закріплено, що визначені податковими повідомленнями - рішеннями суми підлягають сплаті протягом 60 календарних днів з дня вручення податкового повідомлення - рішення, та терміни надіслання податкового повідомлення - рішення не мають юридичного значення для платника податків, оскільки з дати його отримання не зменшується строк, протягом якого триває обов`язок по сплаті за податковим повідомленням - рішенням, у зв`язку з чим відсутні підстави для висновку про фактичну зміну контролюючим органом строків сплати податку на нерухоме майно.

Відповідно до приписів п. 42.2 ст. 42 ПКУ документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно з п. 42.5 ст. 42 ПКУ у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

З матеріалів справи вбачається, що спірні податкові повідомлення - рішення направлені Позивачу рекомендованим листом за податковою адресу з повідомленням про вручення.

Відповідно до поштового повідомлення про вручення, податкові повідомлення - рішення вручені Позивачу 02.04.2021, що підтверджується особистим підписом останнього про одержання.

Отже, твердження Позивача щодо порушень законодавчо встановлених строків винесення та направлення оскаржуваних повідомлень - рішень та їх неотримання, не відповідають дійсності.

Крім того, у позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення не містять посилання на підставу нарахування та розрахунок.

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення - рішення і розрахунку грошового зобов`язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень - рішень платникам податків затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204 (далі - Порядок № 1204).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 1204 до податкового повідомлення - рішення зазначається або додається до нього детальний розрахунок податкового зобов`язання (за наявності), штрафних фінансових санкцій та пені (розрахунок пені додається у разі складення податкових повідомлень - рішень за формами «Р»).

Оскаржувані податкові повідомлення - рішення складені за формою «Ф» - для платників податків фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства.

Відповідно до Додатку І до Порядку № 1204 корінець податкового - повідомлення рішення, складеного за формою «Ф», не передбачає наявності даних щодо адреси об`єктів житлової та нежитлової нерухомості Позивача та їх типів, а також не має містити обов`язково детальний розрахунок податкового повідомлення - рішення.

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладений у постанові від 24.04.2019 у справі № 820/212/16, окремі дефекти форми податкового повідомлення-рішення контролюючого органу не є безумовною підставою його скасування.

Недоліки оформлення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення. При розгляді податкових спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення, таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 257-262, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Тітов