Справа № 160/18435/21
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні у м. Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,-
07.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 16.09.2021 року № 297747.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за наслідками проведеної перевірки встановлено порушення перевізником встановлених нормативів габаритно-вагового контролю, про що складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за № 291200 від 17.07.2021 року. Даний акт став підставою для винесення постанови № 297747 від 16.09.2021 року за порушення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 8 500 грн. Позивач не погоджується з рішенням відповідача, оскільки він не є перевізником у розумінні положень Закону України «Про автомобільний транспорт». У зв`язку із зазначеним, позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання протиправною та скасування постанови № 297747 від 16.09.2021 року.
Розглядати справу вирішено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Цією ж ухвалою відповідачам було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 року була направлена на юридичні адреси відповідачів, проте, відповідачі не скористалось своїм правом та у встановлений судом строк, не подали письмового відзиву на позовну заяву.

Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч. 5 ст. 262 КАС України).

Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встаноновлено, що позивач ОСОБА_1 являється власником автомобіля марки DAF, НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та напівпричепа марки КRONE, НОМЕР_3 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 є ОСОБА_1 .

01.07.2021 року між фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Логісттранс» (орендар) укладено договір оренди транспортного засобу з екіпажем №01-07/02-21.

Пунктом 1.1 та 1.2 договору від 01.07.2021 року №01-07/02-21 передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати орендарю в тимчасове платне користування вантажний автомобіль, визначений у цьому договорі (транспортний засіб), а також зобов`язується забезпечити своїми силами його керування та технічну експлуатацію, а орендар зобов`язується прийняти в тимчасове платне користування транспортний засіб під керуванням екіпажу (водія) орендодавця і зобов`язується сплачувати орендодавцю орендну плату.

Під транспортним засобом розуміється: автомобіль марки DAF, моделі ХЕ 105.460, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , колір - былий, тип ТЗ - вантажний - спеціалізований сідловин тягач, реєстраційний номер НОМЕР_6 , зареєстрованого 10.03.2021 року, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 0541; напівпричіп марки KRONE, моделі SD, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , колір - червоний, тип ТЗ - напівпричіп- спеціалізований Н/ПР- фургон рефрижератор, реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований 10.03.2021 року, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 0541.

Відповідно пункту 7.1 договору, строк його дії встановлено з 01.07.2021 року по 31.07.2021 року.

Відповідно акту приймання - передачі транспортного засобу за договором оренди транспортного засобу від 01.07.2021 року, орендодавець здійснив передачу в оренду орендарю транспортний засіб з причепом: автомобіль марки DAF, моделі XF 105.460, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , колір - білий, тип ТЗ - вантажний - спеціалізований сідловий тягач, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований 10.03.2021 року, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 0541; напівпричіп марки KRONE, моделі SD, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , колір червоний, тип ТЗ- спеціалізований Н/ПР- фургон рефрижератор, реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований 10.03.2021 року, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 0541.

17.07.2021 року посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на підставі направлення на перевірку від 13.07.2021 року №0026492 проведено перевірку транспортного засобу DAF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

За результатами перевірки транспортного засобу складено акт № 291200 від 17.07.2021 року, в якому зафіксовано порушення норм п.22.5 Правил дорожнього руху, під час надання послуг перевезення вантажу згідно ТТН РН 0002224 від 17.07.2021 року, а саме: навантаження на одиничну вісь склало 12 000 кг. при допустимій 11 000 кг.

16.09.2021 року начальником Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Бичковим В. прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №297747, якою у зв`язку з допущенням ФОП ОСОБА_1 порушення Закону України "Про автомобільний транспорт" на позивача накладено штраф у сумі 8 500 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-III.

Цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до частини 11 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

За приписами частини 3 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (пункт 8 Положення №103).

Згідно з пунктом 15 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.

Як встановлено судом, при проведенні перевірки 17.07.2021 року відповідачем було виявлено порушення п.22.5 ПДР, а саме: навантаження на одиничну вісь склало 12 000 кг. при допустимій 11 000 кг, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Вказане порушення стало підставою для накладення на власника транспортного засобу, ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в розмірі 8 500 грн. на підставі абзацу 14 частини 1статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Разом з цим суд зазначає, що положеннями абзацу 14 частини 1статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, за вимогами статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення є саме автомобільний перевізник, а відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до перевізників.

Таким чином, спірним питанням в межах даної справи є встановлення факту чи є позивач перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт".

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону України "Про автомобільний транспорт").

З аналізу наведених норм законодавства, можна зробити висновок, що суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, в тому числі за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 та ст. 48 Закону №2344-III, є автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення вантажів.

Водночас, з наданих позивачем документів вбачається, що автомобіль марки DAF НОМЕР_1 та напівпричеп марки КRONE НОМЕР_3 були передані ТОВ «Логісттранс» в оренду на підставі договору від 01.07.2021 року.

Відповідно до товарно-транспортної накладної №РН-0002224 від 17.07.2021 року перевізником ТОВ "Логісттранс" на вищевказаному автомобілі здійснювалось перевезення - картоплі білої ранньої митої 20000 кг.

Під час судового розгляду, до матеріалів справи не надано доказів визнання вказаного договору оренди транспортного засобу недійсним або втрати ним юридичної сили.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова від 16.09.2021 року складена відносно власника автомобіля ОСОБА_1 , а не перевізника ТОВ "Логісттранс".

Таким чином, позивач в спірних правовідносинах не є автомобільним перевізником у розумінні положень Закону України "Про автомобільний транспорт" і не може нести відповідальність, передбачену абзацом 14 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

За таких обставин, суд зробить висновок про відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративно-господарської відповідальності та протиправність оскаржуваної постанови.

Щодо інших доводів позивача, суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідачі суду не надали. З огляду на вищевикладене, суд зробив висновок, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 2270 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 349 від 04.10.2021 року.

Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в розмірі 2270,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 73-78, 90, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_8 ) до Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 24) , Державної служби України з безпеки на транспорті (03135, м. Київ, пр-т Перемоги, буд. 14, ) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 16.09.2021 року № 297747.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) С.І. Озерянська

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя С.І. Озерянська

21.12.2021

Рішення не набрало законної сили 21 грудня 2021 р.

Суддя С.І. Озерянська