Справа № 160/11202/21
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
08.07.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла вищезазначена позовна заява, в якій заявлені вимоги:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.07.2021 р. позовна заява залишена без руху, запропоновано позивачу усунути недоліки позову шляхом надання до суду: оригіналу квитанції про сплату судового збору у розмірі 2 270 грн., або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Ухвалою суду від 20.07.2021 р. позовна заява повернута особі, що її подала, у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви.
Розпорядженням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 року №1092 д щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи у зв`язку із перебуванням іншої судді у відпустці, справу було передано судді Кучмі К.С.
Ухвалою суду від 29.10.2021 року позовна заява була залишена без руху через невідповідність ст.ст.160, 161 КАС України.
На виконання ухвали суду 23.11.2021 року позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, а саме: надано завірені належним чином додатки до позовної заяви для суду.
Ухвалою суду від 24.11.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідач отримав ухвалу суду 16.12.2021 року, яке повернулося на адресу суду 20.12.2021 року, але відзиву на позовну заяву та будь-яких документів, що стосуються даного предмету спору, до теперішнього часу не надіслав.
Згідно з ч.2 ст.175 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву, у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що постановою № 7 від 06.07.2018 р. про накладання штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності Відділом з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради визнано винним ТОВ «КРОСТ» у вчиненні правопорушення, передбаченого п.6 ч.3 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у розмірі 33 148 грн.
ТОВ «КРОСТ» скористалося своїм правом на оскарження постанови № 7 від 06.07.2018 до суду, повідомивши про це позивача листом вх.№907/15 від 23.07.2018 р.
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 03.09.2018 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №210/4185/18 за позовом ТОВ «КРОСТ» до Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови №7 від 06.07.2018 про накладання штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 25.10.2018 р. дану позовну заяву передано за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
14.01.2019 р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом прийнято до свого провадження справу №210/4185/18.
07.03.2019 р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом по справі №210/4185/18 винесено рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «КРОСТ».
ТОВ «КРОСТ» не погодившись з рішенням першої інстанції подано апеляційну скаргу на рішення суду від 07.03.2019 р.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.09.2019 р. справу призначено до апеляційного розгляду.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.10.2019 р. апеляційну скаргу ТОВ «КРОСТ» залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 р. залишено без змін.
Дана постанова отримана позивачем 29.11.2019 р., що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції на супровідному листі про направлення постанови суду від 10.10.2019 р. по справі №210/4185/18.
Судом також встановлено, що постановою № 8 від 06.07.2018 р. про накладання штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності Відділом з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради визнано винним ТОВ «КРОСТ» у вчиненні правопорушення, передбаченого п.8 ч.3 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у розмірі 82 845 грн.
ТОВ «КРОСТ» скористалось своїм правом на оскарження постанови № 8 від 06.07.2018 р. до суду, повідомивши про це позивача листом вх.№906/15 від 23.07.2018 р.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03.09.2018 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №210/4186/18 за позовом ТОВ «КРОСТ до Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови №8 від 06.07.2018 р. про накладання штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 25.10.2018 року позовну заяву передано за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
11.01.2019 р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом прийнято до свого провадження справу №210/4186/18.
27.02.2019 р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом по справі №210/4186/18 винесено рішення, яким відмовлено у задоволенні вимог ТОВ «КРОСТ».
ТОВ «КРОСТ» не погодившись з рішенням першої інстанції подано апеляційну скаргу на рішення суду від 27.02.2019 р.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.07.2019 р., апеляційну скаргу ТОВ «КРОСТ» залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 р. залишено без змін.
Дана постанова отримана позивачем 16.07.2019 р., що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції відділу на супровідному листі про направлення постанови суду від 27.02.2019 р. по справі №210/4186/18.
Позивач вважає зазначені повідомлення державного виконавця Центрально-Міського відділу ДВС Радченко М.І. про повернення виконавчих документів стягувачу без прийняття їх до виконання, протиправними.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом приписів пункту 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Заходами примусового виконання рішень, за визначенням частини першої статті 10 Закону №1404-VІІІ, є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
В силу ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше ніж наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Так, відповідно до п.24 Постанови КМУ № 244 від 06.04.1995 р. затверджено Порядок накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності (далі - Порядок №244), постанова про накладення штрафу та постанова про закриття справи набирають законної сили після закінчення строку їх оскарження.
Пунктами 28-31 Порядку № 244 передбачено, що постанову про накладення штрафу та постанову про закриття справи відповідно до статті 5 Закону може бути оскаржено суб`єктом містобудування, щодо якого її винесено, до суду протягом 15 днів з дня її винесення з повідомленням про таке оскарження у той самий строк органу державного архітектурно-будівельного контролю, який виніс відповідну постанову.
Оскарження постанови про накладення штрафу в установлений строк зупиняє її виконання до набрання законної сили відповідним рішенням суду (пункт 29).
Суб`єкт містобудування, щодо якого прийнята постанова про накладення штрафу, сплачує штраф у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення або надіслання такої постанови.
Копія завіреного банком платіжного документа, що засвідчує факт добровільної сплати суми штрафу в повному обсязі, надається (надсилається) органу державного архітектурно-будівельного контролю в одноденний строк з дня його сплати,
Копія завіреного банком платіжного документа підшивається до справи,
У разі несплати штрафу в установлений строк уповноважена посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю надсилає другий примірник постанови про накладення штрафу до органу державної виконавчої служби для примусового виконання за адресою місцезнаходження (місця проживання, місця реєстрації), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, у встановленому законом порядку.
Постанова про накладення штрафу є виконавчим документом і підлягає виконанню в установленому законом порядку з дня набрання нею законної сили.

У разі оскарження постанови про накладення штрафу та належного повідомлення відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю про її оскарження така постанова направляється до органу державної виконавчої служби для примусового виконання після набрання законної сили відповідним рішенням суду, крім випадків скасування її судом.

Згідно з пунктом 34 цього Порядку, не підлягає виконанню постанова про накладення штрафу, яку не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

У разі зупинення виконання постанови відповідно до пункту 29 цього Порядку перебіг строку давності її виконання, визначеного статтею 4 Закону, зупиняється до набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Строк, протягом якого виконання постанови про накладення штрафу було зупинено, до загального строку давності виконання такої постанови не зараховується.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.

Згідно з положеннями п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» (на які посилався державний виконавець ДВС у своєму повідомленні), виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

В силу частин 1, 2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 30.01.2009 р. № Н-35267-18 у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми Закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, Порядок № 244 є підзаконним актом та його норми не можуть змінювати або по іншому трактувати приписи Закону України «Про відповідальність за порушення у сфері містобудівної діяльності» та мати перевагу у застосуванні.

Крім того, до даних спірних правовідносин пріоритет мають норми спеціального Закону, тобто, Закону України «Про відповідальність за порушення у сфері містобудівної діяльності», які встановлюють строк в межах якого підлягає виконанню постанова про накладення штрафу за порушення в сфері містобудівної діяльності (пункти 28, 29 правова позиція постанови Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №826/10916/16).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду від 25.03.2021 у справі №1.380.2019.003692, в якій зазначається, звернення до виконання оскарженої до суду, постанови можливе тільки після набрання законної сили рішенням суду, а також колегія суддів звернула увагу, що відповідальність юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (суб`єктів містобудування) за правопорушення у сфері містобудівної діяльності встановлює Закон України «Про відповідальність за порушення у сфері містобудівної діяльності».

За приписами статті 4 цього Закону постанова, яку не було звернуто до виконання протягом двох років з дня винесення, виконанню вже не підлягає.

Частина 5 ст.242 КАС України, передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Закон України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» є спеціальним Законом, а Закон України «Про виконавче провадження» - загальним.

В даному випадку має місце колізія норм права, що полягає у суперечності між нормами Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та Закону України «Про виконавче провадження».

Колізія норм права вирішується шляхом вибору того нормативного акта, який має бути застосований до конкретного випадку (юридичного факту).

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Аналогічні роз`яснення щодо застосування норм права у випадку колізії містяться в листі Міністерства юстиції України від 26.12.2008 р. № 758-0-2-08-19.

Так, Закон України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» є нормативно-правовим актом спеціальної дії, оскільки регулює відповідальність юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (суб`єктів містобудування) за правопорушення у сфері містобудівної діяльності. Натомість Закон України «Про виконавче провадження», спрямований на примусове виконання рішень і проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншим законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Окрім цього, позивач, не є державним органом і на нього не поширюється дія норми ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» в частини трьохмісячного строку пред`явлення до примусового виконання постанови до органів ДВС з наступних підстав.

Закон України «Про виконавче провадження» не розкриває змісту поняття «державний орган», як і не наводить чіткий перелік державних органів, які повинні звернутись до органів державної виконавчої служби, у зв`язку із чим підлягають застосуванню положення інших нормативно-правових актів.

Згідно з абзацом четвертим частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» державний орган - орган державної влади, в тому числі колегіальний державний орган, інший суб`єкт публічного права, незалежно від наявності статусу юридичної особи, якому згідно із законодавством надані повноваження здійснювати від імені держави владні управлінські функції, юрисдикція якого поширюється на всю територію України або на окрему адміністративно-територіальну одиницю.

Стаття 140 Конституції України визначає, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 143 Конституції України органам місцевого самоврядування можуть надаватися законом окремі повноваження органів виконавчої влади. Держава фінансує здійснення цих повноважень у повному обсязі за рахунок коштів Державного бюджету України або шляхом віднесення до місцевого бюджету у встановленому законом порядку окремих загальнодержавних податків, передає органам місцевого самоврядування відповідні об`єкти державної власності.

Органи місцевого самоврядування з питань здійснення ними повноважень органів виконавчої влади підконтрольні відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», делегованими повноваженнями є повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад.

Приписами статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері будівництва належать власні (самоврядні) та делеговані повноваження (пункту "б" частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»),

Та, Відділ входить до структури виконавчого комітету Криворізької міської ради є складовою системи місцевого самоврядування, зареєстрований за організаційно-правовою формою, як орган місцевого самоврядування, що підтверджується інформацією про юридичну особу із офіційного сайту Міністерства юстиції України (Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань)

Виходячи з вищезазначених конституційних положень та перелічених Законів України, та у системному зв`язку з положеннями ст.6 Конституції України про те, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, Конституційний Суд України у своєму Рішенні №6-рп/2002 від 26 березня 2002 року визначив політико-правову природу органів місцевого самоврядування, які не є органами державної влади, а є представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення, тобто такі, які пов`язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад.

Відповідно до п.1.1 Положення про відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради затверджене рішенням Криворізької міської ради від 21.10.2015 р. №4053 (із змінами) Відділ є виконавчим органом Криворізької міської ради, підпорядкованим виконавчому комітету міської ради та міському голові, підзвітним і підконтрольним Криворізькій міській раді, юридична особа, має реєстраційні рахунки в управлінні Державної казначейської служби України у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, печатку із зображенням Державного герба України й своїм найменуванням, штампи та відповідні бланки, може бути позивачем і відповідачем у судах різних інстанцій.

Таким чином, спірні постанови №7 та №8 від 07.06.2018 року оскаржувались ТОВ «КРОСТ» у судових інстанціях, постанови відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради не визнані протиправними і не скасовані. Постанови апеляційної інстанції по справам №210/4185/18 та №210/4186/18 набрали законної сили, надіслані на адресу відділу та отримані - 29.11.2019 р. та 16.07.2019 р. відповідно, отже перебіг двох річного строку пред`явлення до примусового виконання до органів державної виконавчої служби становить з тієї дати, коли вони були отримані стягувачем.

Отже суд вважає, що постанови стягувача №7 та №8 від 06.07.2018 позивачем було пред`явлено до виконання вчасно, а тому дії державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Радченко М.І. щодо повернення виконавчих документів відділу без прийняття до виконання є протиправними.

Як слідує зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не і втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за наявними критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу владу заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності, перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу. Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.02.2018 р. №К/9901/4582/18.

З урахуванням наведеного, оскільки дії відповідача, щодо повернення виконавчого документу без прийняття до виконання є протиправними, з метою відновлення порушених прав позивача, суд вважає можливе лише зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву стягувача про примусове виконання оскаржуваних постанов, з урахуванням висновків суду, а у задоволенні решти позову відмовити з викладених вище підстав.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Згідно з частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дану позовну заяву про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії слід задовольнити частково.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду, тому судовий збір у розмірі 1 135 грн. (2 270 грн. : 2) підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262, 287 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Радченко Марини Ігорівни під час винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 15.06.2021 року №36545 та №36550 протиправними.

Зобов`язати Центрально-Міській відділ державної виконавчої служби Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) повторно розглянути питання щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради по постанові №7 та №8 від 06.07.2018 року, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позову відмовити.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (вул.Петра Калнишевського, 5, м.Кривий Ріг, 50024, ) на користь Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради (пл.Моложідна, 1, м.Кривий Ріг, 50101, ) судові витрати по справі в розмірі 1 135 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 287 КАС України.

Суддя К.С. Кучма