Справа № 520/27554/21
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

24.01.2022 р. справа №520/27554/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб справу за позовом

ОСОБА_1
до Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради, Харківської обласної державної адміністрації ,
проскасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
встановив:

Матеріали позову були одержані судом 21.12.2021р. Рішення про прийняття справи до розгляду було прийнято 22.12.2021р. Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з 24.01.2022р.

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправним та скасування рішення Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, яке оформлене протоколом №10 від 30.09.2021р., про відмову у встановлені ОСОБА_1 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1; 2) зобов`язання Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради прийняти рішення про встановлення ОСОБА_1 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати їй відповідне посвідчення

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що як особа, хвора на рак щитовидної залози, має право на набуття статусу особи, постраждалої від Чорнобильскої катастрофи, але унаслідок вчинення органом публічної адміністрації протиправної відмови позбавлена можливості реалізації цього права.

Відповідач, Харківська обласна державна адміністрації (далі за текстом - владний суб`єкт, адміністративний орган, Адміністрація, орган публічної адміністрації), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що вчинене управлінське волевиявлення є цілком правомірним та обгрунтованим, позаяк заявник не належить до кола громадян, які постраждали унаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідач, Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради (далі за текстом - Управління), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що видача посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» до настання події прийняття Комісії з визначенням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян (котра функціонує при Харківській обласній державній адміністрації) відповідного рішення законом не передбачена.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник (дівоче прізвище - ОСОБА_2 ) народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Ромни Сумської області.

За викладеними у позові доводами, з 11 років у зв`язку із захворюванням щитовидної залози заявник знаходився на диспансерному обліку ендокринолога, 31.08.2004р. зазнав оперативного медичного втручання, 14.04.2005р. було складено експертний висновок Центральної міжвідомчої експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України та Міністерства з надзвичайних ситуацій України про підтвердження походження захворювання від впливу аварії на Чорнобильській атомній електричній станції, 23.06.2008р. було призначено пенсію по інвалідності ІІ групи.

17.01.2006р. Сумською обласною державної адміністрацією заявнику було видано посвідчення особи, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії НОМЕР_1 .

У подальшому Управлінням з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Сумської обласної державної адміністрації було видано лист від 30.03.2006р. №04/283-2 про помилкове документування заявника зазначеним вище посвідченням.

Довідкою МСЕК від 23.06.2021р. №213566 підтверджено встановлення заявникові ІІІ групи інвалідності безстроково.

З метою набуття статусу особи, постраждалої унаслідок Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській атомній електричній станції) 01.06.2021р. заявник через Центр надання адміністративних послуг звернувся до Управління.

Рішенням Комісії з визначенням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян (котра функціонує при Харківській обласній державній адміністрації) від 30.09.2021р. заявнику було відмовлено у видачі посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» категорії 1, серії Б.

Як зясовано судом, у якості юридичної підстави для вчинення саме такого управлінського волевиявлення владним суб`єктом були обрані положення ст.11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі за текстом - Закон України №796-XII) та норми Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (затверджений постановою КМУ від 11.07.2018р. №551; далі за текстом Порядок №551).

Не погодившись із відповідністю закону означеного управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

За приписами ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

У силу ст.16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Суд відзначає, що суспільні відносини з приводу захисту громадян, які постраждали унаслідок Чорнобильської катастрофи унормовані, насамперед, приписами Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі за текстом - Закон України №796-XII).

Так, за визначенням ст.9 Закону України №796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

У даному конкретному випадку заявник претендує до належності до категорії осіб за п.2 ч.1 ст.9 Закону України №796-XII, а саме: потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Положеннями ч.1 ст.11 Закону України №796-XII визначено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: 1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов`язкового) і гарантованого добровільного відселення; 2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій; 3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років; 4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років; 5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України; 6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв`язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п`ятої статті 17 цього Закону.

Звідси слідує, що кваліфікуючими ознаками за п.6 ч.1 ст.11 Закону України №796-XII є одночасна сукупність таких умов як: 1) досягнення громадянином повноліття; 2) належність громадянина до кола осіб, окреслених законодавцем у ст.27 Закону України №796-XII; 3) встановлення особі у дитячому віці причинного зв`язку інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи; 4) підтвердження причинного зв`язку інвалідності дитини з наслідками Чорнобильської катастрофи у спосіб проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до ч.5 ст.17 цього Закону України №796-XII.

За правилами ч.3 ст.12 Закону України №796-XII на встановлення причинного зв`язку між погіршенням стану здоров`я і встановленням інвалідності та наслідками Чорнобильської катастрофи мають право особи, яким після досягнення повноліття не буде надано відповідно до ч.1 ст.11 Закону України №796-XII статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, з числа: - зазначених у п.2 ст.27 цього Закону України №796-XII; - народжених після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері мав підстави належати до 1 або 2 категорії постраждалих, або матір`ю, яка на час настання вагітності або під час вагітності мала підстави належати до 1 або 2 категорії постраждалих; - хворих на рак щитовидної залози.

Отже, хворих на рак щитовидної залози громадян України законодавець усвідомлено виокремив в самостійну категорію осіб, котрі мають право на підтвердження причинного зв`язку між погіршенням стану здоров`я і встановленням інвалідності та наслідками Чорнобильської катастрофи.

У розумінні ст.27 Закону України №796-XII до дітей, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, належать неповнолітні діти, які: 1) евакуйовані із зони відчуження, у тому числі діти, які на момент евакуації знаходились у стані внутрішньоутробного розвитку; 2) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше одного року у зоні безумовного (обов`язкового) відселення; 3) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше двох років у зоні гарантованого добровільного відселення; 4) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше трьох років у зоні посиленого радіоекологічного контролю; 5) народились після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері мав підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, або народжені матір`ю, яка на час настання вагітності або під час вагітності мала підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи; 6) хворі на рак щитовидної залози незалежно від дозиметричних показників, а також хворі на променеву хворобу; 7) одержали дозу опромінення щитовидної залози внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка перевищує рівні, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Обставини хвороби заявника учасниками спору не заперечуються, сумнівів у достовірності не викликають.

Листом Національної соціальної сервісної служби України від 22.09.2021р. №0000-030201-5/14268 не заперечено право заявника на набуття статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли визнання учасниками суспільних відносин сторонами даного спору обставин хвороби заявника та неспростування вірності та правильності відомостей експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України та Міністерства з надзвичайних ситуацій України від 14.04.2005р. зумовлює виникнення підстав для набуття громадянином статусу особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Продовжуючи вирішення спору, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів і наведення у процесуальних документах адекватних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення і безпідставності доводів іншого учасника справи.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

До того ж і у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19 визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті доказами за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах субєкт владних повноважень - Комісія з визначенням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян (котра функціонує при Харківській обласній державній адміністрації) не забезпечив реального виконання приписів ст.ст.3 і 16 Конституції України, не взяв до уваги хвороби заявника та документа про причини хвороби заявника, занадто формально поставився до захисту прав заявника, котрий знаходиться у вкрай чутливій життєвій ситуації та правовому становищі.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону фактично викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження №К/9901/16112/18) і полягає у тому, що обов`язковою умовою визнання протиправними волевиявлень суб`єкта владних повноважень є доведеність порушення власних прав та інтересів приватної особи.

У спірних правовідносинах унаслідок вчинення органом публічної адміністрації управлінського волевиявлення правове становище заявника зазнало погіршення, порівняно із реально ймовірним до настання станом надання статусу особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи.

Водночас із цим, суд зауважує, що оскарженого заявником правового акту індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень - рішення Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, яке оформлене протоколом №10 від 30.09.2021р., про відмову у встановлені ОСОБА_1 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 не існує в обставинах фактичної дійсності як речі матеріального світу.

Також в умовах об`єктивної дійсності відсутній такий суб`єкт владних повноважень, як Комісія для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації.

Натомість при Харківській обласній державній адміністрації функціонує суб`єкт владних повноважень - Комісія з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян.

Саме цим суб`єктом владних повноважень було видано правовий акт індивідуальної дії - у вигляді витягу із протоколу №10 від 30.09.2021р. з приводу відмови у видачі ОСОБА_1 посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» рішення Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян у вигляді витягу із протоколу №10 від 30.09.2021р. з приводу відмови у видачі ОСОБА_1 посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Оскільки позивачем було заявлено вимогу відносно неіснуючого правового акту суб`єкта владних повноважень, то позов підлягає відхиленню.

Разом із тим, оскільки органом публічної адміністрації у ході розгляду справи не було доведено юридичної правильності та фактичної обґрунтованості мотивів, покладених в основу реально вчиненого управлінського волевиявлення, то суду належить застосувати приписи ч.2 ст.9 КАС України, вийти за межі позову та скасувати реально існуючий правовий акт індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень з обтяженням цього суб`єкта права обов`язком повторно розглянути питання з приводу видачі посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Абзацом 1 п.11 Порядку №551 передбачено, що посвідчення видаються уповноваженими органами за зареєстрованим або фактичним місцем проживання особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Таким чином, відсутність рішення комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утвореної уповноваженим органом, унеможливлює видачу посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

При цьому, абз.2 п.11 Порядку №551 визначено, що посвідчення видаються: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів: - довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження; - довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження; особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою; хворим на променеву хворобу внаслідок Чорнобильської катастрофи - на підставі висновку уповноваженої медичної комісії не нижче обласного рівня або спеціалізованої медичної установи Міноборони, МВС, СБУ, які мають відповідну ліцензію МОЗ (далі - експертні комісії), та акта за формою Н-1; потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) та особам, які постійно проживали в зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення, - на підставі довідки, виданої Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями (додатки 3 і 4); особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 5); особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 6); особам, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 р. не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 7); дітям, потерпілим від Чорнобильської катастрофи, - на підставі довідки встановленого зразка (додатки 8 - 10); громадянам інших держав та особам без громадянства, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі переїзду на постійне місце проживання в Україну - відповідно до законодавства; дружині (чоловіку) померлого (померлої) громадянина (громадянки) з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, віднесеного (віднесеної) до категорій 1 або 2, або з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 3, смерть якого (якої) пов`язана з Чорнобильською катастрофою, а також дружині (чоловіку), якщо та (той) не одружилася (одружився) вдруге, померлого (померлої) громадянина (громадянки), віднесеного (віднесеної) до категорій 1, 2 або 3, смерть якого (якої) пов`язана з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, - на підставі документів про підтвердження статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, участі у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, відповідного посвідчення (за наявності) та експертного висновку щодо встановлення причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт; опікуну дітей (на час опікунства) померлого (померлої) громадянина (громадянки), смерть якого (якої) пов`язана з Чорнобильською катастрофою, - на підставі документів про підтвердження статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідного посвідчення (за наявності) та експертного висновку щодо встановлення причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

Отже, заявник як потерпілий від Чорнобильської катастрофи, віднесений до категорії 1, щодо якого установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою повинен подати довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою.

До матеріалів позову заявником саме такого документа не долучено.

Указана обставина є перешкодою для задоволення решти вимог позову у межах даної справи.

Окрім того, у решті вимог позов спрямований наперед у часі, стосується майбутніх правовідносин, котрі наразі ще не склались, та у яких відсутнє порушене суб`єктивне право приватної особи як об`єкт судового захисту.

Тому решта вимог позову підлягає відхиленню.

Стосовно поданого заявником процесуального документа під назвою «Заява про зміну предмету позову» суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.47 КАС України позивач може змінити або предмет позову, або підстави позову.

Звідси слідує, що процесуальний закон не наділяє позивача правом на одночасну зміну предмету та підстав позову.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 01.11.2021р. у справі №405/3360/17 процесуальний документ позивача, у якому одночасно змінюються і предмет позову, і підстави позову є новим позовом.

За загальним правилом предметом позову є сформульована заявником матеріально-правова вимога (котра дійсно кореспондує одному із визначених ч.1 ст.5 та ч.2 ст.245 КАС України способів захисту та повноважень адміністративного суду), а підставами позову є доводи позивача (тобто посилання як на обставини фактичної дійсності, так і на норми права).

У процесуальному документі заявника під назвою «Заява про зміну предмету позову» зміна предмету позову беззастережно та безальтернативно спричиняє зміну підстав позову, адже стосується зміни оскаржених волевиявлень в аспекті обсягу управлінської компетенції кожного із відповідачів та переносить обов`язок з приводу прийняття рішення про видачу ОСОБА_1 посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» з Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради на Комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян (котра функціонує при Харківській обласній державній адміністрації).

Тому даний процесуальний документ не підлягає до прийняття у провадження суду.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), вичерпно реалізував існуючі правові механізми зясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Наведені у процесуальних документах заявника посилання на рішення Верховного Суду слід визнати юридично неспроможними, адже обставини саме цього спору є явно та очевидно нерелевантними до обставин інших справ.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Відмовити у прийнятті до провадження у межах справи №520/27554/21 процесуального документа позивача під назвою «Заява про зміну предмету позову».

Позов - залишити без задоволення.

Вийти за межі позову.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян у вигляді витягу із протоколу №10 від 30.09.2021р. з приводу відмови у видачі ОСОБА_1 посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян повторно розглянути по суті питання з приводу видачі ОСОБА_1 посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» з урахуванням висновків рішення суду у справі №520/27554/21.

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя Сліденко А.В.