Справа № 520/20759/21
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 р. № 520/20759/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради (вул. Квітки-Основ`яненка, буд. 7,м. Харків,61003), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради по заяві ОСОБА_1 від 02.09.2021 про надання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва: «Реконструкція нежитлової будівлі літ. «Ж-1» без зміни функціонального призначення за адресою: АДРЕСА_2 »;

- зобов`язати Департамент містобудування та архітектури Харківської міської ради () надати ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва: «Реконструкція нежитлової будівлі літ. «Ж-1» без зміни функціонального призначення за адресою: АДРЕСА_2 »;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відмова Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради щодо видачі містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва: «Реконструкція нежитлової будівлі літ. «Ж-1» без зміни функціонального призначення за адресою: АДРЕСА_2 » є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 25.10.2021 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі за правилами ст.257-262 КАС України.

Представник відповідача правом надання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідно до положень ч.4 ст.159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суддя у період з 08.11.2021 по 19.11.2021 перебував на лікарняному, а у період з 30.12.2021 по 12.01.2022 перебував у відпустці.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 через представника 02.09.2021 було подано до Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради заяву про надання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва: «Реконструкція нежитлової будівлі літ. «Ж-1» без зміни функціонального призначення за адресою: АДРЕСА_2 ».

Відповідно до заяви, ОСОБА_1 повідомляла про те, що реконструкція буде виконуватись без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів нежитлової будівлі літ. «Ж-1» у плані.

До вказаної заяви ОСОБА_1 додано: засвідчену копію договору купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. «Ж-1» від 22.03.2019 №231; оригінал інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.08.2021 № 272591672; засвідчену копію паспорту громадянина України; оригінал виконавчої зйомки нежитлової будівлі літ. «Ж-1», зареєстрованої 08.10.2020 за№ 154/2020 (викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000); копію довіреності на ім`я ОСОБА_2 від 25.05.2020 № 221, яким підписувалась відповідна заява.

На вказану заяву ОСОБА_1 отримала лист Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради від 15.09.2021 № Я-1-1479/0/333-21.01.01-12.

У відповідності до наведеного листа Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради, ОСОБА_1 повідомлено, що в наданому нею пакеті документів «відсутня заява, у якій вказано, яке саме функціональне призначення нежитлової будівлі літ. «Ж-1», яка підлягає реконструкції, у зв`язку з чим неможливо визначити відповідність намірів забудови містобудівній документації на місцевому рівні, а саме плану зонування (зонінгу) території у складі генерального плану міста Харкова, затвердженого рішенням сесії Харківської міської ради від 18.12.2019 № 1902/19».

Також листом ОСОБА_1 із посиланням на ст. 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» також було проінформовано, що належний їй об`єкт будівництва частково знаходиться у межах червоних ліній вул. Свистунівської. При цьому, наведена стаття Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачає, що розташування будь-яких об`єктів, будівель, споруд або їх частин у межах «червоних ліній» вулиці не допускається.

Таким чином, Департамент містобудування та архітектури Харківської міської ради відмовив ОСОБА_1 у видачі містобудівних умов та обмежень для проектування відповідної реконструкції.

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлено Законом України Про регулювання містобудівної діяльності № 3038-VI від 17 лютого 2011 року (далі - Закон № 3038-VI).

Стаття 1 цього закону відносить реконструкцію до видів будівництва.

Положеннями ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» закріплено, що проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних, 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Таким чином, отримання вихідних даних (містобудівних умов та обмежень) передує проектуванню та будівництву.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Відповідно до ч. з ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються:

1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію - у разі, якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці - у разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації);

3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000.

Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.

Частина 4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює, що реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_1 повідомила орган містобудування та архітектури про те, що реконструкція буде здійснюватися в межах існуючих фундаментів нежитлової будівлі, про що свідчить заява від 02.09.2021.

Згідно ч. 4 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є: 1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Частиною 6 цієї статті унормовано, що надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову в їх наданні здійснюється відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви, затверджується наказом такого органу.

В свою чергу, листом Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради повідомлено, що підставою для відмови у видачі відповідних містобудівних умов та обмежень слугував пункт 1 ч. 4 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень).

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що усі документи, передбачені частиною 3 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», були надані ОСОБА_1 разом із поданою нею заявою.

При цьому, посилання Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради на неподання ОСОБА_1 «заяви», у якій вказано, яке саме функціональне призначення нежитлової будівлі літ. «Ж-1», яка підлягає реконструкції, суд вважає безпідставним, оскільки такий документ не передбачений для подання приписами частини 3 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, з наведених норм вбачається, що законом визначено вичерпний перелік документів, які мають подаватися для отримання містобудівних умов та обмежень, та підстав для відмови у їх наданні.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що містобудівні умови та обмеження є лише складовою вихідних даних, отримання яких є необхідною умовою для набуття власниками земельних ділянок або землекористувачами права на забудову земельної ділянки. При цьому, будівництво об`єкта є багатоскладовою діяльністю, до якої на кожному із етапів залучаються відповідні компетентні суб`єкти, які проводять експертизу проектної документації на будівництво об`єкта у передбачених законом випадках, вирішують питання щодо можливості видачі суб`єкту господарювання дозволів (в тому числі на виконання будівельних робіт), щодо можливості прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та реєстрації права власності на нього. Окрім цього, відповідні контролюючі органи на кожному з етапів будівництва у разі виявлення обставин, з якими законодавець пов`язує обмеження в частині виконання робіт з будівництва об`єкта (в тому числі встановлення порушень вимог містобудівної документації, містобудівних умов та обмежень, невідповідності об`єкта будівництва проектній документації на будівництво такого об`єкта та вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил), можуть застосувати до суб`єкта господарювання відповідні заходи, в тому числі скасувати містобудівні умови та обмеження, анулювати дозвіл на виконання будівельних робіт, зупиняти виконання будівельних робіт тощо.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.04.2020 по справі № 640/18866/18.

Таким чином враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відмова Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради щодо видачі містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва: «Реконструкція нежитлової будівлі літ. «Ж-1» без зміни функціонального призначення за адресою: АДРЕСА_2 » є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Щодо вимог про зобов`язати Департамент містобудування та архітектури Харківської міської ради () надати ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва: «Реконструкція нежитлової будівлі літ. «Ж-1» без зміни функціонального призначення за адресою: АДРЕСА_2 », суд зазначає наступне.

Так, спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством(рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача(рішення від 18.12.1996 у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), п. 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника(рішення від 24.07.2012 у справі «Джорджевич проти Хорватії», п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі «Ван Остервійк проти Бельгії», п.п. 36-40).Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першоїстатті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах(абзац 10 п. 9 мотивувальної частиниРішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначає на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінніст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.(Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16 СМ, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12 ).

З огляду на необхідність обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.

Таким чином, в даному випадку необхідним та ефективним способом захисту позивача у спірних відносинах є зобов`язання Департамент містобудування та архітектури Харківської міської ради () надати ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва: «Реконструкція нежитлової будівлі літ. «Ж-1» без зміни функціонального призначення за адресою: АДРЕСА_2 », оскільки зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача не гарантує дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 р. по справі № 520/18321/2020.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, Позивач в позовній заяві просив суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно зі ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат у справі до суду надано договір №01/10-08 про надання правничої допомоги від 08.10.2021року укладений між ОСОБА_1 (Клієнт) та Гріньовим Р.О. (Адвокат).

Також, до суду надано звіт про виконання договору про надання правової допомоги №01/10-08 від 08.10.2021, згідно якого сума до оплати за виконану роботу становить 10000 грн. та надано квитанцію № 01/10-08 про сплату гонорару на виконання умов договору на суму 10000 грн.

Положеннями ч.5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У пункті 269 Рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Оцінюючи співмірність витрат позивача на правничу допомогу із складністю предмету позову та обсягу наданих робіт, суд зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.134 КАС України).

Відповідачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги та доказів на підтвердження неспівмірності витрат до суду не надано.

Враховуючи, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Відповідно до положень ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 257-262, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати відмову Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради по заяві ОСОБА_1 від 02.09.2021 про надання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва: «Реконструкція нежитлової будівлі літ. «Ж-1» без зміни функціонального призначення за адресою: АДРЕСА_2 ».

Зобов`язати Департамент містобудування та архітектури Харківської міської ради () надати ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва: «Реконструкція нежитлової будівлі літ. «Ж-1» без зміни функціонального призначення за адресою: АДРЕСА_2 ».

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради (вул. Квітки-Основ`яненка, буд. 7,м. Харків,61003 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім ) грн. 00 коп. та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000. (десять тисяч) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Тітов