Справа № 520/23795/21
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

20.01.2022 р. справа №520/23795/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Державного інспектора - головного спеціаліста відділу № 5 Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру Чернова Геннадія Костянтиновича
провизнання протиправним та скасування Припису від 07.10.2021 р. № 404- ДК/0307Пр/03/01/-21, -

встановив:

Матеріали позову були отримані судом 17.11.2021р. Позов був прийнятий до розгляду 22.11.2021р. Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з 23.12.2021р.

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про визнання протиправним та скасування Припису від 07.10.2021 р. № 404-ДК/0307Пр/03/01/-21, виданого головним спеціалістом відділу здійснення державного контролю за використанням та охороною земель № 5 Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Геннадієм Костянтиновичем Черновим щодо усунення ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , порушень вимог земельного законодавства України.

Аргументуючи цю вимогу зазначив, що: 1) припис не містить інформації про підстави, дату, місце проведення заходу державного нагляду (контролю, перевірки); 2) припис не містить посилань на акт перевірки про встановлення порушень земельного законодавства; 3) припис не містить доказів вчинення ОСОБА_1 порушень земельного законодавства; 4) припис не містить конкретних заходів усунення порушення земельного законодавства; 5) припис не містить посади, прізвища та ініціалів підписанта.

Відповідачі, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області та Державний інспектор - головний спеціаліст відділу здійснення державного контролю за використанням та охороною земель № 5 Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області - Геннадій Костянтинович Чернов, із поданим позовом не погодились.

Аргументуючи заперечення проти позову, зазначили, що земельна ділянка станом на липень 2021р. безпідставно використовувалась громадянином.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, документований паспортом серії НОМЕР_2 .

Розпорядженням голови Сахновщинської районної державної адміністрації Харківської області від 07.06.2006р. №221 було надано дозвіл низці громадян (у тому числі і заявнику за порядковим номером 14) на виготовлення проекту відведення земельних ділянок у приватну власність для ведення особистих селянських господарств за рахунок земель запасу державної власності на території Лигівської сільської ради.

05.12.2017р. у Державному земельному кадастрі унаслідок звернення заявника був вчинений запис про державну реєстрацію земельної ділянки під кадастровим номером 0:02:000:0889.

15.07.2021р. ГУ Держгеокадастру у Харківській області було прийнято наказ про призначення заходу державного нагляду (контролю) №404-ДК з питання, зокрема, проведення перевірки використання земельної ділянки орієнтовною площею 67,00га, розміщеною поряд із земельною ділянкою із кадастровим номером - :02:000:0108.

Результати реалізації згаданого наказу були оформлені актом огляду від 29.07.2021р. №404-Дк/352/АО/10/01-21 та актом перевірки від 30.07.2021р. №404-дк/457/АП/09/01-21 (далі за текстом Акт).

За викладеними в акті власними судженнями органу публічної адміністрації земельна ділянка із кадастровим номером :02:000:0889 використовується невстановленими особами для вирощування сільськогосподарської продукції за відсутності рішення про передачу земельної ділянки у власність або у користування та за відсутності укладеного правочину оренди, що утворює склад протиправного діяння за ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України, ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - самовільне зайняття земельної ділянки.

Листом від 03.08.2021р. про виявлені у ході проведення означеного заходу державного нагляду (контролю) порушення земельного законодавства була сповіщена Красноградська окружна прокуратура Харківської області.

Матеріали проведеної ГУ Держгеокадастру у Харківській області перевірки (зокрема, і акту перевірки від 30.07.2021р. №404-дк/457/АП/09/01-21) були скеровані Красноградською окружною прокуратурою Харківської області до Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області, яким за даним фактом було розпочато проведення перевірки, котра була припинена у зв`язку із відсутністю ознак складу злочину, передбаченого ст.1971 Кримінального кодексу України.

Згідно із копією складеної Красноградським РВП довідки №1620 перевірка показала на те, що низка громадян, у тому числі і заявник, здійснюють обробіток грунту та вирощування різних видів товарної продукції.

Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ГУ Держгеокадастру у Харківській області 15.12.2021р. відносно спірної земельної ділянки було видано наказ №40-ОТГ.

24.05.2021р. право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :02:000:0889 було зареєстровано за Сахновщинською селищною радою Красноградського району Харківської області.

09.09.2021р. Сахновщинської селищною радою Красноградського району Харківської області було прийнято рішення №804-VIII, яким передано заявнику у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку із кадастровим номером :02:000:0889.

07.10.2021р. ГУ Держгеокадастру у Харківській області в особі працівника державного інспектора було видано припис №404-ДК/0307Пр/03/01/-21 на заявника покладений обов`язок усунути порушення ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України, ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

03.11.2021р. право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :02:000:0889 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за заявником, ОСОБА_1 .

У силу п.9 ч.3 ст.2, ч.2 ст.44, ч.1 ст.45 КАС України усі докази по справі суду повинні надати сторони (за ч.2 ст.79 та ч.4 ст.161 КАС України позивач, а за ч.3 ст.79 та п.1 ч.4 ст.162 КАС України відповідач).

Однак, у даному конкретному випадку сторонами не виконано ані обов`язку з приводу подання доказів до суду з власної ініціативи, ані обов`язку з подання доказів на виконання ухвали суду від 22.11.2021р. по справі №520/23795/21.

Тому у силу ч.4 ст.9 та ч.3 ст.80 КАС України постала потреба у витребуванні доказів для з`ясування об`єктивної істини у справі.

На виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 04.01.2022р. у справі №520/23795/21 заявником було подано власне письмове підтвердження про невикористання земельної ділянки із кадастровим номером :02:000:0889 до настання події державної реєстрації права власності 03.11.2021р., а відповідачем жодних документів про протилежне подано не було.

Не погодившись із відповідністю закону управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації у вигляді припису від 07.10.2021р. №404-ДК/0307Пр/03/01/-21, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Суд відзначає, що суспільні відносини з приводу обсягу та змісту повноважень органів публічної адміністрації у галузі використання та охорони земель, механізмів та заходів державного нагляду (контролю), приводів та порядку і способів та підстав застосування заходів державного примусу, складу протиправних діянь у сфері земельного законодавства, міри юридичної відповідальності винних осіб та правил її реалізації унормовані, насамперед, приписами ст.ст.152, 187, 188 Земельного кодексу України, ст.ст.5, 6, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст.ст.5, 19 Закону України «Про охорону земель».

Так, відповідно до ст.188 Земельного кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється як органами державної виконавчої влади, так і виконавчими органами сільських, селищних, міських рад.

Статтею 19 Закону України від 19.06.2003р. №962-IV "Про охорону земель" визначено, що порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється цим Законом та Земельним кодексом України, законами України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Згідно з ст.9 Закону України від 19.06.2003р. №963-IV "Про державний контроль за використанням та охороною земель", Чинний Державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом: проведення перевірок; розгляду звернень юридичних і фізичних осіб; участі у прийнятті в експлуатацію меліоративних систем і рекультивованих земель, захисних лісонасаджень, протиерозійних гідротехнічних споруд та інших об`єктів, які споруджуються з метою підвищення родючості ґрунтів та забезпечення охорони земель; розгляду документації із землеустрою, пов`язаної з використанням та охороною земель; проведення моніторингу ґрунтів та агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель встановлюється цим Законом, Земельним кодексом України, законами України "Про охорону земель", "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Отже, підстави та приводи і процедура державного контролю у сфері використання і охорони земель одночасно визначені двома рівнозначними за юридичною силою актами права, а саме - Законом України від 19.06.2003р. №963-IV "Про державний контроль за використанням та охороною земель" та Законом України від 05.04.2007р. №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

При цьому, за визначенням ч.1 ст.1 Закону України від 05.04.2007р. №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України від 05.04.2007р. №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Звідси слідує, що приписи Закону України від 05.04.2007р. №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначають предметом перевірки виключно діяльність суб`єктів господарювання, а відтак, поширюються на суспільні відносини за участі саме указаних суб`єктів права.

Між тим, норми Закону України від 19.06.2003р. №963-IV "Про державний контроль за використанням та охороною земель" визначають предметом перевірки належне та підставне використання речі матеріального світу земельної ділянки, а відтак, поширюються на суспільні відносини, де не беруть участі суб`єкти господарювання або де захист публічних інтересів суспільства вимушено здійснюється саме за критерієм об`єкту земельної ділянки як речі матеріального світу (зокрема, і у випадку нелегального використання земельної ділянки).

У спірних правовідносинах предметом перевірки було саме питання використання земельної ділянки орієнтовною площею 67,00га, розміщеною поряд із земельною ділянкою із кадастровим номером - :02:000:0108.

Тому на спірні правовідносини не поширюється дія норм Закону України від 05.04.2007р. №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Відтак, наведені заявником у позові доводи слід визнати юридично неспроможними.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 29.01.2020р. у справі №814/1460/16 адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб"єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

До того ж і у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19 визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті доказами за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що у ході розгляду справи заявником не спростовані судження органу публічної адміністрації з приводу фізичного використання земельної ділянки із кадастровим номером :02:000:0889 станом на 29.07.2021р. та 30.07.2021р.

Водночас із цим, відповідачем суб`єктом владних повноважень усупереч ч.2 ст.77, ч.3 ст.79, п.2 ч.4 ст.162 КАС України до суду не подано взагалі жодних доказів використання земельної ділянки із кадастровим номером :02:000:0889 станом на 29.07.2021р. та 30.07.2021р. саме заявником.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Оскарженим рішенням суб`єкту владних повноважень заявнику інкриміновано скоєння протиправного діяння - самовільне зайняття земельної ділянки без дотримання положень ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України, ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також обтяжено заявника обов`язком усунути вчинене правопорушення.

Отже, унаслідок вчинення оскарженого волевиявлення органу публічної адміністрації правове становище заявника зазнало погіршення.

Відтак, оскаржене рішення органу публічної адміністрації належить скасувати, але не на підставах заявленого позову, а у зв`язку із недоведеністю органом публічної адміністрації події використання земельної ділянки із кадастровим номером :02:000:0889 станом на 29.07.2021р. та 30.07.2021р. саме заявником, тобто недоведеністю факту вчинення заявником у спірних правовідносинах порушення ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України, ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - самовільне зайняття земельної ділянки.

У зв`язку із цим, суду належить застосувати ч.2 ст.9 КАС України і вийти за межі позову в частині підстав.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), вичерпно реалізував існуючі правові механізми зясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Заявником заявлено до стягнення 6.000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Суд зазначає, що порядок вирішення означеного питання унормований приписами ст.ст.132-143 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Так, згідно з ч.3 ст.134, ч.4 ст.134, ч.5 ст.134, ч.7 ст.134, ч.7 ст.139 КАС України, ч.8 ст.139, ч.9 ст.139 КАС України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини у справі ««Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04), правового висновку постанови Верховного Суду від 16.03.2021р. у справі №520/12065/19 до кола критеріїв та юридично значимих факторів у питанні розподілу між учасниками справи витрат на професійну правничу допомогу належать: 1) документальне підтвердження реальності витрат (обсяг документально підтвердженої роботи адвоката); 2) вимушеність чи неминучість витрат; 3) обсяг проведеної роботи та існування об`єктивної потреби у виконанні певних сегментів допомоги; 4) складність справи; 5) ціна позову чи значення справи для учасника спору; 6) поведінка сторони; 7) причини виникнення спору; 8) своєчасність подання доказів понесення витрат; 9) наявність заперечень іншого учасника справи відносно розміру витрат; 10) результат вирішення спору.

Приписи ст.8 Конституції України вимагають від суду застосування принципу верховенства права, а відтак, справедливості та адекватності (за критеріями реальності витрат, дійсності витрат, необхідності витрат, розумності розміру витрат, фінансового стану обох сторін), задля того, щоби витрати на професійну правничу допомогу за відсутності явних та очевидних ознак зловживання особою правом на звернення до суду не трансформувались у надмірний майновий тягар, покарання чи фінансову помсту або джерело невиправданого збагачення.

Таке розумінні змісту наведених вище норм процесуального закону повністю корелюється із правовими висновками рішень Європейського суду з прав людини від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004р. у справі «Меріт проти України», де указано, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася заявнику адвокатом.

У спірних правовідносинах вартість послуг адвоката була оцінена у 6.000,00грн. і полягала у складенні позову та підготовці копій документів.

Суд відзначає, що ініційований заявником спір за жодними ознаками не може бути визнаний складним, таким, що потребує докладання надмірних розумових зусиль або виконання надмірного обсягу вивчення змісту норм права чи тексту письмових документів. Судові засідання по справі не проводилися. Заявником були сформульовані вимоги зобов"язувального, спонукального характеру. Предмет доказування у даному спорі не зумовлює виникнення потреби у дослідженні значного обсягу обставин фактичної дійсності. Коло актів права, норми яких поширюються на спірні правовідносини, є незначним. Тлумачення змісту цих норм права не потребує докладання інтелектуальних надзусиль. За результатами вирішення спору судом здійснено вихід за межі позову (в частині підстав) і тому позов задоволено не на тих доводах, що викладені у тексті позову.

Отже, суд зазначає, що у межах даної адміністративної справи доходить висновку про необхідність зменшення заявленої до відшкодування суми витрат через одночасне поєднання таких факторів як: нерозумність об`єктивної необхідності судових витрат у такій сумі для конкретної справи; результат вирішення спору полягає у частковому задоволенні позову.

З огляду на викладене, суд вважає справедливим покласти на відповідача тягар з відшкодування заявнику 2.000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Вийти за межі позову.

Позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 07.10.2021 р. № 404- ДК/0307Пр/03/01/-21.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (місцезнаходження - 61166, м. Харків, вул. Космічна, буд. 21; ідентифікаційний код - 39792822) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ; місцезнаходження - АДРЕСА_1 ) витрати по оплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (місцезнаходження - 61166, м. Харків, вул. Космічна, буд. 21; ідентифікаційний код - 39792822) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ; місцезнаходження - АДРЕСА_1 ) витрати по оплаті правничої допомоги у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко