Справа № 520/13063/21
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 р.Справа № 520/13063/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Мухортової Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2021 (суддя: Старосєльцева О.В., м. Харків) по справі № 520/13063/21

за позовом ОСОБА_1

до Харківської обласної прокуратури третя особа Офіс Генерального прокурора

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської обласної прокуратури (далі по тексту відповідач), третя особа: Офіс Генерального прокурора, в якому просить суд зобов`язати Харківську обласну прокуратуру (вул. Б. Хмельницького, буд. 4, м. Харків, 61001, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) частину недоотриманої заробітної плати за період з 26.03.2020 по 05.05.2020 на підставі ч. 3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених в рішенні від 26.03.2020 №6-р/2020 по справі №1-223/2018(2840/18).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що її посадовий оклад за період з 26.03.2020 по 05.05.2020 повинен розраховуватися на підставі ч. 3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених в рішенні від 26.03.2020 №6-р/2020 по справі №1-223/2018(2840/18), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачала, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2021 по справі №520/13063/21 позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2021 по справі №520/13063/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі № 6-р/202о визнано неконституційними окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказує, що відповідачем не було враховано вказане рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року, а тому грошові кошти, які були недоотримані позивачем, підлягають перерахунку та виплаті відповідачем з урахуванням приписів такого рішення та урахуванням, визначеного ст. 81 Закону України № 1697 VII, розміру.

Відповідач та третя особа правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , починаючи з 2007 року, працювала в органах прокуратури. З 2008 року працювала в органах прокуратури Харківської області на посадах помічника прокурора району міста, прокурора відділів прокуратури області, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_2 .

Наказом №268к від 15.02.2016 прокурора Харківської області ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадження прокуратури області.

05.05.2020 наказом №837к від 30.04.2020 прокурора Харківської області ОСОБА_1 було звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадження прокуратури Харківської області та з органів прокуратури Харківської області на підставі п.9 ч.1.ст.51 Закону України "Про прокуратуру".

Заробітна плата за спірні періоди виплачувалась відповідно до Закону України "Про прокуратуру" та постанов Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», від 09.12.2015 №1090 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури», від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», від 15.06.1994 №414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці».

Позивач, вважаючи, що відповідач, у порушення вимог Закону України «Про прокуратуру» не виплатив їй заробітну плату у повному обсязі, звернулась з відповідним запитом до Харківської обласної прокуратури, на який отримала лист від 05.07.2021 року №27-210вих-21 разом з розрахунковими листами про розмір її заробітної плати з помісячною розшифровкою розміру нарахованого посадового окладу та кількістю робочих днів за 2015 рік по травень 2020 року.

Не погоджуючись з встановленим посадовим окладом за час перебування на посадах у органах прокуратури у період з 26.03.2020 по 05.05.2020, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у ході розгляду справи владними суб`єктами доведено факт відсутності у заявника порушеного суб`єктивного права в частині застосування при нарахуванні та виплаті заробітної плати норм абз.3 п.3 розділу ІІ Закону України від 19.09.2019 №113-ІХ та постанови КМУ від 31.05.2012 №505, а не норм ст.81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також, виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон № 1697-VII).

Частиною першою статті 81 Закону № 1697-VII передбачено, що заробітна плата прокурорів регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 81 Закону № 1697-VII, заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Законом України № 113-ІХ від 19.09.2019 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", який набрав чинності 25.09.2019, запроваджено реформування системи органів прокуратури та внесено зміни до Закону України "Про прокуратуру" 1697-VІІ від 14.10.2014, зокрема, замість системи органів прокуратури, яка складається з Генеральної прокуратури України, регіональних та місцевих прокуратур, після проведення атестації прокурорів передбачено побудову нової структури: Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур (ст. 7 Закону № 1697-VІІ).

Пунктом 66 вказаного Закону № 113-ІХ частину третю статті 81 Закону № 1697-VІІ викладено в такій редакції: «Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року».

Відповідно до п. 3 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ, до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Тобто, з аналізу наведеної норми слідує, що оплата праці прокурорів, які до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури відповідно, працювали в Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах або військових прокуратурах, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, якою на час виникнення спірних відносин була постанова Кабінету Міністрів України № 505 від 31 травня 2012 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» із урахуванням відповідних змін, внесених постановами Кабінету Міністрів України № 763 від 30 вересня 2015 року та № 1013 від 09 грудня 2015 року.

Пунктом 7 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ передбачено, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1 - 4 цього пункту, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації.

Отже, аналізуючи вказані норми, слід дійти висновку, що починаючи з 25.09.2019 (дата набрання чинності Закону № 113-ІХ), отримання прокурорами посадового окладу у розмірі, встановленому ч.3 ст. 81 Закону № 1697-VІІ, зокрема, 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, пов`язано з набуттям ними статусу прокурорів окружної прокуратури, чому, в свою чергу, мало передувати переведення до таких окружних прокуратур, після проходження відповідної атестації.

При цьому, колегія суддів зазначає, що проведення атестації прокурорів було визначено на законодавчому рівні як умова реформування органів прокуратури, що стосувалась зокрема усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.

Стосовно конкуренції норм Законів №1697-VІІ та №113-ІХ, колегія суддів зазначає, що переведення прокурорів, зокрема, до обласних та окружних прокуратур, обумовлено проходженням ними атестації, а, відтак, і оплата праці, передбачена безпосередньо ст. 81 Закону №1697-VІІ з урахуванням змін, внесених Законом № 113-ІХ від 19.09.2019, стосується саме працівників обласних та окружних прокуратур, які успішно пройшли атестацію, запроваджену Законом № 113-ІХ, в той час як оплата праці працівників регіональних та місцевих прокуратур, які не пройшли атестацію, врегульована тимчасово постановою КМ України № 505. Отже, лише після проходження атестації та переведення працівників до обласних та окружних прокуратур, прокурори набувають права на оплату праці у розмірах, які передбачені ст.81 Закону №1697-VІІ, а не постановою КМ України № 505.

З порівняння співвідношення правових норм Закону №1697-VII і Закону № 113-ІХ, які визначають підстави оплати праці, вбачається, що вони не суперечать одна одній, а кожна з них має відповідне застосування для врегулювання певного аспекту правовідносин.

Закон № 1697-VII та Закон № 113-ІХ були прийняті в різний час. Так, Закон № 1697-VII, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, прийнятий 14 жовтня 2014 року (набрав чинності 15 липня 2015 року), а Закон № 113-ІХ, положення якого передбачають реалізацію першочергових заходів із реформи органів прокуратури, прийнятий 19 вересня 2019 року (набрав чинності 25 вересня 2019 року, крім окремих його приписів, що не мають значення для цієї справи). Тобто, Закон № 113-ІХ, що визначає способи і форми правового регулювання спірних правовідносин, набрав чинності у часі пізніше.

Застосовуючи принцип верховенства права (правовладдя), можна зробити висновок, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ, оскільки він передбачає оплату праці прокурорів, які не пройшли атестації та працюють в регіональній або місцевій прокуратурі, і є спеціальним, прийнятим пізніше у часі, а отже, згідно правил конкуренції правових норм, має перевагу над загальним Законом № 1697-VII.

Колегія суддів наголошує, що положення Закону № 113-ІХ є чинними, неконституційними не визнавалися, а тому підлягають застосуванню до спірних відносин.

З наявної в матеріалах справи копії наказу №837к від 30.04.2020 вбачається, що прокурора Харківської області ОСОБА_1 було звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадження прокуратури Харківської області та з органів прокуратури Харківської області, на підставі п.9 ч.1.ст.51 Закону України "Про прокуратуру".

Доказів прийняття рішення про успішне проходження атестації позивачем відповідною кадровою комісією та відповідно переведення на роботу до Офісу Генерального прокурора, або будь-якої обласної чи окружної прокуратури, ані до суду першої, ані апеляційної інстанції позивачем не надано, а колегією суддів не встановлено.

Таким чином, враховуючи, що позивача звільнено з органів прокуратури Харківської області та не переведено до будь-якої з вказаних вище установ (Офісу Генерального прокурора, або будь-якої обласної чи окружної прокуратури), колегія суддів вважає, що оплата праці позивача мала бути здійснена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, тобто, відповідно до постанови КМ України № 505, що в свою чергу узгоджується із приписами п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ.

Посилання позивача на неможливість застосування при визначенні розміру його посадового окладу порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України, з огляду на рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі № 6-р/202о, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, є неприйнятним, оскільки, як наведено вище, порядок нарахування та виплата заробітної плати прокурорам, зокрема, військової прокуратури, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України врегульовано положеннями Закону № 1697-VII (із змінами внесеними Законом №113-ІХ), а не Бюджетним кодексом України (норма якого визнана неконституційною).

З огляду на викладене, враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 26.03.2020 по 05.05.2020 у порядку та розмірах, встановлених ст. 81 Закону № 1697-VII, що в свою чергу зумовлює відмову у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Харківської обласної прокуратури (вул. Б. Хмельницького, буд. 4, м. Харків, 61001, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) частину недоотриманої заробітної плати за період з 26.03.2020 по 05.05.2020 на підставі ч. 3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених в рішенні від 26.03.2020 №6-р/2020 по справі №1-223/2018(2840/18).

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2021 по справі № 520/13063/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 01.02.2022 року