Справа № 440/2961/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 р.Справа № 440/2961/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Мухортової Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2021, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, м. Полтава, по справі № 440/2961/21

за позовом ОСОБА_1

до Управління Держпраці у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Полтавській області (далі по тексту ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач) в якому просила суд:

- скасувати рішення комісії, викладене у акті спеціального розслідування нещасного випадку (гострого професійного захворювання), що стався з водієм автотранспортних засобів на станції екстренної медичної допомоги № 2 м. Кременчука Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації ОСОБА_2 , складений за формою Н-1/НП та затверджений начальником Управління Держпраці у Полтавській області;

- зобов`язати Управління Держпраці у Полтавській області повторно провести спеціальне розслідування нещасного випадку (гострого професійного захворювання), що стався з водієм автотранспортних засобів на станції екстренної медичної допомога № 2 м. Кременчука Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації ОСОБА_2 та скласти за його результатами акт за формою Н-1/НП, встановивши факт захворювання пов`язаного з виробництвом.

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління Держпраці у Полтавській області (, 36014, м. Полтава, вул. Пушкіна, б.119) на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог пояснила, що протиправність дій відповідача полягає у порушенні пунктів 13, 33, 35 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою КМ України №337 від 17.04.2019 (далі - Порядок № 337) під час проведення спеціального розслідування комісією, призначеною наказом Управління Держпраці у Полтавській області №160-К від 05.11.2020, якою не було забезпечено належний виклик позивача та його представника на засідання комісії, не повідомлено позивача про результати перевірки фактів, встановлених в ході розслідування. При цьому, не дослідивши повно та всебічно всіх обставин нещасного випадку складено акт спеціального розслідування гострого професійного захворювання, що сталося 20 жовтня 2020 року за формою Н-1/НП від 26 січня 2021 року, затвердженого начальником Управління Держпраці у Полтавській області 28 січня 2021 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 по справі № 440/2961/21 адміністративний позов - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії, викладене у акті спеціального розслідування нещасного випадку (гострого професійного захворювання) за формою Н-1/НП від 26 січня 2021 року, затвердженого начальником Управління Держпраці у Полтавській області 28 січня 2021 року.

Зобов`язано Управління Держпраці у Полтавській області повторно провести спеціальне розслідування нещасного випадку (гострого професійного захворювання), що стався з водієм автотранспортних засобів на станції екстреної медичної допомоги № 2 м. Кременчука Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області ОСОБА_2 та скласти за його результатами акт за формою Н-1/НП, з урахуванням висновків суду.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Полтавській області (вул. Пушкіна, 119, м. Полтава, Полтавська область, 36014) витрати зі сплати судового збору в розмірі 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 у справі № 440/2961/21 і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення вийшов за межі своїх повноважень та протиправно зобов`язав членів спеціальної комісії визнати нещасний випадок пов`язаним з виробництвом чи не пов`язаним із виробництвом та скласти акт за визначеною формою. При цьому не врахував, що акт за формою Н1/НП це документ, що складений за результатами розслідування нещасного випадку та не пов`язаний з виробництвом, а акт форми Н1/П - складений за результатами розслідування нещасного випадку, який пов`язаний з виробництвом.

Зазначає, що Управління Держпраці у Полтавській області діяло з дотриманням вимог Порядку № 337 та після отримання повідомлення про нещасний випадок/гостре професійне захворювання (отруєння), призначило наказом № 160-н від 05.11.2020 комісію з спеціального розслідування, до складу якої ввійшли всі необхідні представники та спеціалісти.

Висновок суду першої інстанції стосовно порушення відповідачем п. 35 Порядку № 337 в частині недотримання вимоги про запрошення до співпраці та поінформування потерпілого (членів його сім`ї чи уповноважену ним особу) про призначення розслідування та про їх права до першого засідання комісії, вважає хибним, та таким, що не відповідає дійсності, оскільки листом від 11.11.2020 №12-12/9489 ОСОБА_1 запрошено до співпраці та зазначено всю необхідну інформацію. Вказаний лист було направлено вже після проведення першого засідання комісії від 06.11.2020, на якому здійснено розподіл обов`язків і доручено ОСОБА_3 , як представнику об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної адміністрації, вручити запрошення до співпраці дружині потерпілого, так як до цього відповідачу не були відомі контактні дані осіб, які є родичами ОСОБА_2 та їх адреси, адже повідомлення про нещасний випадок не містить такої інформації.

Щодо тверджень позивача стосовно необхідності постійного письмового запрошення до співпраці зазначає, що така вимога законом не встановлена, а тому про наступні засідання члени комісії повідомляли представника потерпілого адвоката Більду В.В. телефонним зв`язком, що підтверджується протоколом № 2 від 13.01.2021, відповідно до якого засідання спеціальної комісії відбувалось за участю представника позивача. При цьому комісією були враховані зауваження стосовно недоліків визначеності контактів ОСОБА_2 та фельдшера ОСОБА_4 .

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до пояснювальних записок фельдшерів, які працювали разом з ОСОБА_2 з 04.10.2020 по 18.102020, останній не мав ознак хвороби, почував себе добре, був забезпечений всіма ЗІЗ та не брав участі у транспортуванні хворих з підозрою на COVID-19 на ношах до автомобіля ЕМД.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з громадянином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працював в Об`єднаному автогосподарстві закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області, виконував обов`язки водія автотранспортних засобів на станції екстреної медичної допомоги № 2 м. Кременчука.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер. Причина смерті а) дихальна недостатність, б) інша вірусна пневмонія, в) 2019-nCoV гостра респіраторна хвороба.

05.11.2020 було вирішено організувати та провести спеціальне розслідування даного нещасного випадку, для чого наказом № 160-н від 05.11.2020 створена відповідна комісія.

26.01.2021, за результатами проведеного спеціального розслідування гострого професійного захворювання, що сталося 20.10.2020 в Об`єднаному автогосподарстві закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області, складено акт за формою Н-1/НП, затверджений 28.01.2021 начальником управління Держпраці у Полтавській області, за висновком якого обставини нещасного випадку, що стався із ОСОБА_2 не відповідають підпункту 15 пункту 52 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №337, за яких нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) може бути пов`язаними із виробництвом, а захворювання ОСОБА_2 визнано таким, що не пов`язане з виробництвом з подальшим складенням акту Н-1/НП.

Позивач із даним висновком не погодилась та звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення комісії суд першої інстанції виходив з протиправності рішення комісії, викладеного у акті спеціального розслідування нещасного випадку (гострого професійного захворювання) за формою Н-1/НП від 26 січня 2021 року, затвердженого начальником Управління Держпраці у Полтавській області 28 січня 2021 року, оскільки під час його прийняття відповідач діяв всупереч вимог Порядку № 337, а саме в ході проведення спеціального розслідування недотримався вимог п.35 щодо запрошення позивача до співпраці, не повідомив про дату та час засідань комісії, чим порушив право останнього на ознайомлення з матеріалами розслідування, одержання інформації про хід проведення розслідування, додавання до матеріалів документів, що стосуються нещасного випадку та висловлювання своєї пропозиції, внаслідок чого неповністю дослідив та врахував в повному обсязі всі обставини, що могли стати причиною такого випадку.

При цьому зазначив, що до матеріалів справи не надано доказів запрошення позивача до жодного з засідань комісії, а з тексту запрошення до співпраці вбачається повідомлення позивача виключно про адресу здійснення роботи комісії, але не вказано ні дати, ні часу проведення засідання.

Обираючи належний спосіб захисту у спірних відносинах шляхом зобов`язання відповідача повторно провести спеціальне розслідування нещасного випадку та складення акту за формою Н-1/НП та відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині складення за його результатами акт за формою Н-1/НП, встановивши факт захворювання пов`язаного з виробництвом, суд послався на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, відповідно до яких останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Зазначив, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, виконуючи цілі, встановлені адміністративним судочинством щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) передбаченим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, суд не вправі втручатися в дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями, а тому вимога позивача про зобов`язання відповідача встановити факт захворювання ОСОБА_2 пов`язаного із виробництвом задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено положеннями Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999, № 1105-XIV (далі Закон № 1105-XIV).

Згідно з приписами ч.2 ст.36 Закону № 1105-XIV факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці».

Законом України «Про охорону праці» від 14.10.1992, № 2694-XII (далі Закон № 2694-XII) врегульовано основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні.

Так, положеннями ст.22 Закону № 2694-XII передбачено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок.

За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця.

Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві (далі Порядок № 337), яким визначено процедуру проведення розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, що сталися з особами, визначеними частиною першою статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

В силу приписів пункту 6 Порядку № 337 заклад охорони здоров`я зобов`язаний невідкладно передати з використанням засобів зв`язку (факс, телефонограма, електронна пошта) та протягом доби на паперовому носії екстрене повідомлення про звернення потерпілого з посиланням на нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) на виробництві (у разі можливості з висновком про ступінь тяжкості травм) за формою згідно з додатком 1: підприємству (установі, організації), де працює потерпілий або на якому він виконував роботу; територіальному органові Держпраці за місцем настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння); робочому органові виконавчої дирекції Фонду соціального страхування за місцем настання нещасного випадку (далі - робочий орган Фонду).

Абзацом 1 пункту 8 Порядку № 337 передбачено, що у разі отримання інформації про нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) від безпосереднього керівника робіт, повідомлення від закладу охорони здоров`я, заяви потерпілого, членів його сім`ї чи уповноваженої ним особи тощо роботодавець зобов`язаний протягом двох годин повідомити підприємствам (установам, організаціям), зазначеним в абзацах четвертому - дев`ятому цього пункту, з використанням засобів зв`язку та не пізніше наступного робочого дня надати на паперовому носії повідомлення згідно з додатком 2.

Відповідно до абз.3 та 4 пункту 8 Порядку № 337 повідомлення про нещасний випадок надається за місцем настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), а у разі настання нещасного випадку внаслідок події (аварії, катастрофи тощо) під час руху транспортних засобів усіх видів - за місцем реєстрації підприємства (установи, організації): територіальному органові Держпраці.

Положеннями пункту 10 Порядку № 337 встановлено, що спеціальному розслідуванню підлягають: нещасні випадки із смертельними наслідками; групові нещасні випадки; випадки смерті працівників під час виконання ними трудових (посадових) обов`язків; гострі професійні захворювання (отруєння), що призвели до тяжких чи смертельних наслідків; нещасні випадки, факт настання яких встановлено у судовому порядку, а підприємство (установа, організація), на якому вони сталися, ліквідовано без правонаступника; нещасні випадки, що спричинили тяжкі наслідки, у тому числі з можливою інвалідністю потерпілого; випадки зникнення працівника під час виконання трудових (посадових) обов`язків; нещасні випадки з особами, які працюють на умовах цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, фізичними особами - підприємцями, особами, які провадять незалежну професійну діяльність, членами фермерського господарства; нещасні випадки, що сталися з особами, фактично допущеними до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

У нормах пункту 14 Порядку № 337 закріплено, що Держпраці та/або її територіальним органом утворюється комісія із спеціального розслідування (далі - спеціальна комісія). Спеціальна комісія утворюється протягом одного робочого дня після отримання від роботодавця письмового повідомлення про нещасний випадок або за інформацією, отриманою з інших джерел (органу досудового розслідування, звернень потерпілого або членів його сім`ї чи уповноваженої ними особи, первинних організацій і територіальних об`єднань профспілок).

Згідно з пунктом 15 Порядку № 337 до складу спеціальної комісії входять: посадова особа Держпраці та/або її територіального органу (голова комісії); представник робочого органу Фонду; представник уповноваженого органу чи наглядової ради підприємства (у разі її утворення) або місцевої держадміністрації чи органу місцевого самоврядування у разі, коли зазначений орган відсутній; керівник (спеціаліст) служби охорони праці підприємства (установи, організації) або посадова особа, на яку роботодавцем покладено виконання функцій з охорони праці, а у разі її відсутності - представник роботодавця; представник первинної організації профспілки, членом якої є постраждалий (у разі її відсутності - уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці); представник профспілкового органу вищого рівня або територіального профоб`єднання; представник місцевої держадміністрації або органу місцевого самоврядування у разі, коли нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) сталися з особами, які працюють на умовах цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, фізичними особами - підприємцями, особами, які провадять незалежну професійну діяльність, членами фермерського господарства; лікар з гігієни праці територіального органу Держпраці (у разі настання гострого професійного захворювання (отруєння); посадові особи органів Держпродспоживслужби, ДСНС (у разі потреби та за відповідним погодженням).

У разі настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) на території іншого підприємства (установи, організації) до складу спеціальної комісії включаються представники такого підприємства (установи, організації).

Відповідно до пункту 32 Порядку № 337 потерпілий, члени його сім`ї або уповноважена ними особа не входять до складу комісії, але мають право одержувати від голови комісії інформацію про хід проведення розслідування, ознайомлюватися з матеріалами розслідування, отримувати витяги та копії з них, вносити пропозиції, подавати документи щодо нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), надавати відповідні пояснення, а також з метою сприяння об`єктивному та своєчасному розслідуванню надавати відповідну інформацію, документи та висновки або сприяти їх отриманню від відповідних органів, установ і закладів тощо.

Отже, зазначеною вище нормою закріплено право позивача бути повідомленим про хід розслідування та додавати документи та пояснення, які в подальшому можуть вплинути на прийняття рішення членами комісії.

Як вбачається зі змісту пункту 33 Порядку № 337 спеціальна комісія зобов`язана:

- провести засідання комісії (спеціальної комісії) з розслідування нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), на якому розглянути інформацію про нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння), розподілити функції між членами комісії, провести зустріч з потерпілим (членами його сім`ї чи уповноваженою ними особою) та скласти протоколи засідання комісії згідно з додатком 4;

- обстежити місце, де сталися нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння), аварія, та скласти відповідний протокол згідно з додатком 5, розробити ескіз місця, де сталися нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння), аварія, згідно з додатком 6 і провести фотографування місця настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), аварії (у разі потреби та можливості); одержати письмові пояснення від роботодавця та його представників, посадових осіб, працівників підприємства (установи, організації), потерпілого (якщо це можливо) згідно з додатком 7, опитати осіб - свідків нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та осіб, причетних до них, згідно з додатком 8;

- вивчити наявні на підприємстві документи та матеріали стосовно нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та у разі потреби надіслати запити до відповідних закладів охорони здоров`я для отримання медичних висновків щодо зв`язку нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) з впливом на потерпілого небезпечних (шкідливих) виробничих факторів та/або факторів важкості та напруженості трудового процесу;

- визначити вид події, що призвела до нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), причини нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та обладнання, устаткування, машини, механізми, транспортні засоби, експлуатація яких призвела до настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), відповідно до Класифікатора видів подій, причин, обладнання, устаткування, машин, механізмів, транспортних засобів, що призвели до настання нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, згідно з додатком 9;

- визначити відповідність умов праці та її безпеки вимогам законодавства про охорону праці;

- визначити необхідність проведення лабораторних досліджень, випробувань, технічних розрахунків, експертизи тощо для встановлення причин настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння);

- з`ясувати обставини та причини настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння);

- визначити, пов`язані чи не пов`язані нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) з виробництвом;

- установити осіб, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів з охорони праці;

- вивчити документи, що дають змогу відстежити походження нехарчової продукції, під час використання (експлуатації) якої сталися нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) або використання (експлуатація) якої могло стати їх причиною (договори, товарно-супровідну документацію тощо), і подати інформацію про таку продукцію та документи про її походження до відповідного органу державного ринкового нагляду (у разі проведення спеціального розслідування);

- розробити план заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам та/або гострим професійним захворюванням (отруєнням), у тому числі пропозиції щодо внесення змін до нормативно-правових актів з охорони праці;

- скласти акти за формою Н-1 (тимчасові акти за формою Н-1 у разі їх складення) згідно з додатком 11 у кількості, визначеній рішенням комісії (спеціальної комісії); у разі настання групових нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) скласти акти за формою Н-1 на кожного потерпілого;

- розглянути та підписати примірники актів за формою Н-1 (тимчасові акти за формою Н-1 у разі їх складення), а у разі незгоди члена комісії (спеціальної комісії) із змістом розділів 5, 6, 8, 9 такого акта - обов`язково підписати ці акти з відміткою про наявність окремої думки, яка викладається членом комісії письмово, в якій він обґрунтовано викладає пропозиції до змісту розділів 5, 6, 8, 9 акта (окрема думка додається до цих актів та є їх невід`ємною частиною);

- у разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння), пов`язаного з виробництвом, крім акта за формою Н-1, скласти картку обліку професійного захворювання (отруєння) за формою П-5 (далі - картка за формою П-5) згідно з додатком 22;

- передати не пізніше наступного робочого дня після підписання актів за формою Н-1 матеріали розслідування та примірники таких актів керівнику підприємства (установи, організації) або органу, що утворив комісію (спеціальну комісію), для їх розгляду та затвердження;

- дотримуватися вимог законодавства про інформацію щодо захисту персональних даних потерпілих та інших осіб, які зібрані в межах повноважень комісії (спеціальної комісії) під час проведення розслідування та задокументовані в акті за формою Н-1.

Згідно з пунктом 34 Порядку № 337 рішення щодо визнання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) пов`язаними чи не пов`язаними з виробництвом приймається комісією (спеціальною комісією) шляхом голосування простою більшістю голосів. У разі рівної кількості голосів членів комісії (спеціальної комісії) голос голови комісії (спеціальної комісії) є вирішальним.

Відповідно до примітки 1 Додатку 11 Порядку № 337 якщо нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) визнається пов`язаним з виробництвом, це позначається великою літерою П (Н-1/П), якщо не пов`язаним з виробництвом - великими літерами НП (Н-1/НП).

З аналізу наведених вище норм слідує, що перш ніж приймати рішення щодо віднесення нещасного випадку до такого, що може бути або не може бути пов`язаним з виробництвом суб`єкт владних повноважень має зібрати матеріали відповідного розслідування нещасного випадку з дотриманням вимог Порядку №337, повно та всебічно їх дослідити та за наслідками такого дослідження скласти акт форми Н-1 згідно з додатком 11 цього ж порядку.

Положеннями пункту 35 Порядку № 337 передбачено, що голова комісії (спеціальної комісії) зобов`язаний листом згідно з додатком 3 до першого засідання комісії поінформувати потерпілого (членів його сім`ї чи уповноважену ними особу) про призначення розслідування, їх права, запросити до співпраці та на засідання комісії (спеціальної комісії), у подальшому надавати інформацію про хід проведення розслідування, ознайомити з матеріалами розслідування на заключному засіданні комісії (спеціальної комісії).

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що Об`єднаним автогосподарством закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації складено та направлено повідомлення про нещасний випадок/гостре професійне захворювання (отруєння), яке сталося 28.10.2020 до Управління Держпраці у Полтавській області.

Наказом Управління Держпраці у Полтавській області № 160-н від 05.11.2020 утворено комісію із спеціального розслідування та затверджено її склад.

Відповідно до Протоколу № 1 від 06.11.2020 відбулося перше засідання спеціальної комісії на якому були присутні всі її члени. До порядку денного включено : розгляд інформації про нещасний випадок, організація розслідування, розподіл функцій між членами комісії, проведення зустрічі із членами сім`ї потерпілого.

11.11.2020 листом Управління Держпраці у Полтавській області № 12-12/9489 запрошено до співпраці ОСОБА_1 , відповідно до інформації, яка міститься у вказаному запрошенні, та позивачу повідомлено про факт створення комісії, контактні дані голови комісії та роз`яснено право ознайомлюватися з матеріалами розслідування, одержувати інформацію про хід розслідування, додавати до матеріалів документи, що стосуються нещасного випадку, висловлювати свої пропозиції та обов`язок щодо сприяння роботі комісії.

З огляду на дату проведення першого засідання спеціальної комісії (06.11.2020) та дату складення вказаного листа-запрошення на засідання комісії (11.11.2020), на першому засіданні комісії внаслідок неповідомлення про це були відсутні представники потерпілого. При цьому у запрошенні від 11.11.2020 відсутні відомості щодо дати та часу наступного судового засідання, хоча форма такого запрошення встановлена законодавством та передбачає наявність такої інформації.

Доводи відповідача, які викладені в апеляційній скарзі щодо неможливості запрошення до співпраці дружини померлого до першого засідання, оскільки у членів комісії були відсутні відомості щодо наявності у потерпілого членів родини та невідомі їх адреси спростовуються матеріалами справи, а саме з повідомлення про нещасний випадок, яке було складено роботодавцем ОСОБА_2 та направлено відповідачу, вбачається, що у потерпілого є дружина ОСОБА_5 , а також зазначені контактні дані ОСОБА_3 , який є працівником Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області та якому в подальшому і було доручено вручити запрошення до співпраці дружині померлого.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо порушення відповідачем порядку розслідування нещасного випадку та зазначає, що у відповідача існувала реальна можливість вчинити всі необхідні дії для запрошення до співпраці ОСОБА_5 до першого засідання спеціальної комісії, тобто з дотриманням вимог пункту 35 Порядку №337.

Відповідно до Протоколу спеціального розслідування № 3 від 25.01.2021 комісія розглянувши матеріали спеціального розслідування прийняла рішення, яке викладене в Акті Н-1/НП від 26.01.2021 наступним чином : «враховуючи, складну епідеміологічну ситуацію у м. Кременчук та Кременчуцькому районі Полтавської області, спричинену коронавірусом SARS-СоV-2 та висновки міського лікаря-інфекціоніста від 14.12.2020 (форма 028/0) і лікаря-профпатолога від 22.12.2020 року № 446 (форма 028/0), а також той факт, що Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Департаменту охорони здоров`я Полтавської області державної адміністрації не входить до переліку закладів охорони здоров`я, яке надає стаціонарну допомогу пацієнтам з гострою респіраторною хворобою СОVID-19, спричинено коронавірусом SARS-СоV-2, а також той факт, що в період з 05.10.2020 по 18.10.2020 водій транспортних засобів ОСОБА_2 не приймав безпосередньої участі у транспортуванні та перенесенні на ношах хворих з підозрою на гостру респіраторну хворобу СОVID-19, спричинено коронавірусом SARS-СоV-2, приймаючи до уваги належну підготовку підприємства і персоналу, забезпечення працівників спецодягом і засобами індивідуального захисту у відповідності до Стандарту медичної допомоги «Коронавірусна хвороба (СОVID-19)», затвердженого наказом МОЗ №2122 від 17.09.2020, здійснення належного контролю за їх використанням під час роботи та періодичністю заміни і утилізації, забезпечення та застосування антисептиків та дезінфікуючих засобів, комісія з спеціального розслідування прийшла до висновку, що в даному випадку обставини не відповідають підпункту 15 пункту 52 Порядку № 337, за яких нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) може бути пов`язаним з виробництвом. Відповідно до пункту 34 Порядку № 337 комісія з спеціального розслідування, шляхом голосування прийняла рішення, що захворювання водія автотранспортних засобів ОСОБА_2 визнано таким, що не пов`язане з виробництвом з подальшим складанням акту Н1/НП.»

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що недотримання відповідачем під час проведення спеціального розслідування вимог Порядку №337, призвело до неповного дослідження всіх обставин нещасного випадку та надання неправильної та суперечливої оцінки важливим фактам, що в подальшому в свою чергу суттєво вплинуло на висновки Комісії за результатами проведення розслідування, а тому правомірним є висновок суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним рішення комісії, викладеного у акті спеціального розслідування нещасного випадку (гострого професійного захворювання) за формою Н-1/НП від 26 січня 2021 року, затвердженого начальником Управління Держпраці у Полтавській області 28 січня 2021 року.

Стосовно доводів відповідача, про те, що зобов`язання Управління Держпраці у Полтавській області за результатами повторного розслідування скласти акт за формою Н-1/НП виходить за межі повноважень суду, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Як встановлено частиною 4 статті 105 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб`єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; 2) зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; 3) зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; 5) виконання зупиненої чи невчиненої дії; 6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Тобто, судом за результатами розгляду справи може бути задоволено будь-яку з цих вимог, у тому числі й вимогу про зобов`язання відповідача суб`єкта владних повноважень вчинити пені дії.

Колегія суддів наголошує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідач, допустивши порушення порядку спеціального розслідування, не вчинив владно-управлінських дій, при цьому суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень наданих виключно орган відповідачу.

Таким чином, відповідач як суб`єкт владних повноважень у спірних відносинах не реалізував свої дискреційні повноваження, передбачені вказаними вище нормативно-правовими актами.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, питання щодо прийняття рішення про визнання випадку захворювання ОСОБА_2 на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, пов`язану або не пов`язану з виробництвом та викладення його у акті форми Н-1/П або Н-1/НП, віднесено виключно до компетенції комісії із спеціального розслідування та не входить до компетенції суду.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції зобов`язуючи Управління Держпраці у Полтавській області за результатами повторного розслідування скласти саме акт за формою Н-1/НП вийшов за межі повноважень суду, оскільки не встановив різниці між актами форми Н-1/П та Н-1/НП, а тому прийняв помилкове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, про необхідність зобов`язати відповідача прийняти рішення за результатами повторного спеціального розслідування та викласти його у акті форми Н-1/НП та вбачає підстави для його зміни в цій частині шляхом викладення третього абзацу резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Зобов`язати Управління Держпраці у Полтавській області повторно провести спеціальне розслідування нещасного випадку (гострого професійного захворювання), що стався з водієм автотранспортних засобів на станції екстреної медичної допомога № 2 м. Кременчука Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Карпенко І.Е. та прийняти за наслідками її розгляду відповідне рішення у встановленому законом порядку.».

В іншій частині рішення суду першої інстанції щодо задоволення позову, колегія суддів залишає без змін, як законне та обґрунтоване.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Полтавській області задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 по справі № 440/2961/21 - змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Зобов`язати Управління Держпраці у Полтавській області повторно провести спеціальне розслідування нещасного випадку (гострого професійного захворювання), що стався з водієм автотранспортних засобів на станції екстреної медичної допомога № 2 м. Кременчука Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області ОСОБА_2 та прийняти за наслідками її розгляду відповідне рішення у встановленому законом порядку.»

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 по справі № 440/2961/21 в частині задоволення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій