Справа № 140/7472/21
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання

09 лютого 2022 року ЛуцькСправа № 140/7472/21
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

судді Смокович В.І., розглянувши у письмовому провадженні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області

про зобов`язання встановити, нарахувати і виплатити позивачу надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції з 01 травня 2016 року по 04 березня 2021 року включно в розмірі до 100% від грошового забезпечення, яке складається з посадового окладу з врахуванням окладу за спеціальним званням, нарахованої надбавки за стаж служби, а також стягнути з відповідача на користь позивача нараховану надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції з 01 травня 2016 року по 04 березня 2021 року включно в сумі 139428,70 грн;

про визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Національної поліції у Волинській області від 25 січня 2021 року №25 о/с та від 22 лютого 2021 року №52 о/с в частині встановлення, нарахування і виплати частини грошового забезпечення премії; зобов`язати встановити, нарахувати і виплатити позивачу премію, як частину грошового забезпечення з 01 січня 2021 року по 01 березня 2021 року включно в розмірі до 124,484% від грошового забезпечення, яке складається з посадового окладу з врахуванням окладу за спеціальним званням, нарахованої надбавки за стаж служби, надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції, а також стягнути з відповідача на користь позивача нараховану премію з 01 січня 2021 року по 1 березня 2021 року включно в сумі 27653,96 грн;

про визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Національної поліції у Волинській області від 24 червня 2020 року №188 о/с та від 23 жовтня 2020 року №317 о/с в частині встановлення, нарахування і виплати матеріальної допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань., зобов`язати встановити, нарахувати і виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення і матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік в сумі 17404,88 грн. та встановити, нарахувати і виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення і матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік в сумі 47702,96 грн, а також стягнути з відповідача на користь позивача нараховану матеріальну допомогу на оздоровлення і матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік в сумі 17404,88 грн. та матеріальну допомогу на оздоровлення і матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік в сумі 47702,96 грн. на загальну суму 65107,84 грн;

про визнання протиправними та скасування наказів в частині невиплати індексації грошового забезпечення в період 01 листопада 2016 року по серпень 2017 року включно в сумі 2577,88 грн; зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення в період 01 листопада 2016 року по серпень 2017 року включно в сумі 2577,88 грн, а також стягнути з відповідача на користь позивача нараховану індексацію грошового утримання з 01 листопада 2016 року по серпень 2017 року включно в сумі 2577,88 грн;

про визнання протиправною бездіяльність відповідача по неправильному нарахуванні і невиплаті частини одноразової грошової допомоги при звільненні в період з 04 березня 2021 року по даний час та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь позивача частину недонарахованої одноразової грошової допомоги при звільненні, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити частину одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% від грошового забезпечення за кожен рік служби з врахуванням посадового окладу, окладу за званням, надбавки за вислугу років, надбавку за специфічні умови служби в поліції, премії, у сумі 132932,40 грн.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами (арк. спр. 60-61).

Головне управління Національної поліції у Волинській області у відзиві на позовну заяву від 30 вересня 2021 року №329/26/01-2021 позовних вимог не визнало та просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі (арк. спр. 66-70).

На адресу суду 13 жовтня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив та клопотання про поновлення процесуального строку для подання вказаної заяви по суті справи (арк. спр. 87, 90-92).

Представником відповідача 18 листопада 2021 року подано до суду клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії без розгляду у зв`язку із пропущенням встановленого строку звернення до адміністративного суду (арк. спр. 106-107).

Позивач у заяві від 09 лютого 2022 року зазначає, що звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством не обмежується будь-яким строком та просить залишити вказане клопотання без задоволення (арк. спр. 159-160).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 11:00 год. 08 грудня 2021 року (арк. спр. 108-109).

Судовий розгляд справи призначений на 11:00 год. 08 грудня 2021 року було відкладено на 10:00 год 23 грудня 2021 року та в подальшому на 11:40 год 17 січня 2022 року та на 11:00 год 09 лютого 2022 року (арк. спр. 126, 135, 145).

Учасники справи у судове засідання 09 лютого 2022 року не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені (арк. спр. 157-158).

Позивача у заяві від 09 лютого 2022 року просить розгляд справи здійснювати без її участі (арк. спр. 164-165).

Представник відповідача 09 лютого 2022 року також подав до суду заяву, в якій просить підготовче засідання проводити без його участі (арк. спр. 166).

Суд, дослідивши необхідні матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, слід відмовити з огляду на наступне.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За загальним правилом для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Вказана норма є загальною у розв`язанні спорів стосовно зазначених правовідносин у разі, якщо іншими законами встановлено інший строк звернення до суду в спорах щодо таких правовідносин.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Питання строків звернення до суду у зв`язку із нездійсненням перерахунку та виплати працівникам поліції (військовослужбовцям) грошового забезпечення (надбавка за кваліфікацію, винагорода за тривалість безперервної календарної військової служби, допомога на оздоровлення, підйомна допомога, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

У той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), які повинні бути застосовані до спірних відносин.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» (далі Закон №108/95-ВР), заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 у справі №1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону №108/95-ВР, зі змінами та доповненнями від 1 січня 2017 року, за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

За змістом частини другої статті 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» №95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Відповідно до пункту 3 розділу І «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських» затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 квітня 2016 року №260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за №669/28799; далі Порядок №260, Наказ №260 відповідно) грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Аналізуючи наведене вище, суд вважає за необхідне зазначити, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Також суд зауважує, що в розглядуваному випадку позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказує саме на порушення відповідачем законодавства про оплату праці шляхом видання ГУ НП наказів від 25 січня 2021 року №25 о/с та від 22 лютого 2021 року №52 о/с, від 24 червня 2020 року №188 о/с та від 23 жовтня 2020 року №317 о/с в частині встановлення, нарахування і виплати частини грошового забезпечення премії; матеріальної допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, а також наказів в частині невиплати індексації грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року у справі № 140/6609/21.

Слід зазначити, що грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону (частина пята) статті 94 Закону України "Про національну поліцію").

Постановою від 17 липня 2003 року №1078 КМУ затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок N 1078).

Порядок №1078 визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі №9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати, як складова належної працівникові заробітної плати, спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи зі служби в поліції жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 28 листопада 2019 року в справі №803/1937/17 звернення до суду з позовними вимогами про стягнення суми індексації заробітної плати строком звернення не обмежуються.

Таким чином, позивач має право звертатися до суду з позовними вимогами про стягнення грошового забезпечення (надбавки за специфічні умови проходження служби в поліції, індексації, премії, допомоги на оздоровлення, на вирішення соціально-побутових питань) без обмеження будь-яким строком.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 12 червня 2020 року по справі № 818/1106/16.

З урахуванням зазначеного у задоволення клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду необхідно відмовити.

Керуючись статтями 122, 123, 180, 183, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного суду України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.І. Смокович