Справа № 520/24321/21
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2022 р. № 520/24321/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (м. Львів, вул. Митрополита Андрія, 10), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, м. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 поверх) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому позивач просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову в переведені позивача на інший вид утримання а саме: з пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді та в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді. Рішення № 73 від 28.08.2021 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області скасувати. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перевести позивача з пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді та призначити мені щомісячне довічне грошове утримання судді. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплачувати позивачу з 01.08.2021 року щомісячне довічне грошове утримання судді відповідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області від 17.08.2021 № 04-49/439 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного гронового утримання судді з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 була призначена та працювала на посаді судді Лозівського районного суду з 13.12.2001. Згідно указу Президента України від 02.03.2004 переведена до новоутвореного Лозівського міськрайонного суду Харківської області. Постановою Верховної Ради України від 08.02.2007 позивача обрано суддею вищевказаного суду безстроково. Наказом голови Лозівського міськрайонного суду Харківської області №05-04/8 від 15.01.2018 повноваження позивача були припинені та відраховано зі штату у зв`язку з досягненням шістдесяти п`яти років. З 04.09.2008 позивач перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Лозівському районі Харківської області як отримувач пенсії за віком згідно ЗУ «Про Державну службу». Позивач зазначає, що на час обрання її суддею діяв ЗУ «Про статус суддів» від 15.12.1992, відповідно до якого, суддя, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55 річного віку (для жінок 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді або, за його вибором, призначається пенсія на загальних підставах. На посаді судді позивач працювала 16 років. Враховуючи положення ст.ст.7, 137 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», стаж роботи позивача на посаді судді склав повних 19 років, а тому, на думку позивача, вона має право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. У серпні 2021 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про переведення її з пенсії державного службовця, яку вона отримувала на щомісячне довічне грошове утримання відповідно до ЗУ «Про статус суддів» від 15.12.1992 та здійснення виплати щомісячного довічного грошового утримання позивача, яка відпрацювала на посаді судді 19 років. Рішенням від 28.08.2021 відповідач відмовив у задоволенні заяви у зв`язку з тим, що не надано рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з посади та відсутній документ про стаж, що визначений Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993. Позивач, не погоджуючись із таким рішенням відповідача, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, дійшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно Указу Президента України від 27.11.2001 була призначена та працювала на посаді судді Лозівського районного суду з 13.12.2001.

Згідно Указу Президента України від 02.03.2004 позивач переведена до новоутвореного Лозівського міськрайонного суду Харківської області.

Постановою Верховної Ради України від 08.02.2007 позивача обрано суддею до вищевказаного суду безстрокового.

Наказом голови Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15.01.2018 №05-04/8 припинено повноваження та відраховано зі штату Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , суддю Лозівського міськрайонного суду Харківської області, 17.01.2018 у зв`язку з досягненням шістдесяти п`яти років.

З 04.09.2008 позивач перебуває на пенсійному обліку, як отримувач пенсії за віком згідно ЗУ «Про державну службу».

07.08.2021 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою реєстраційний номер 18584/м-2000-21 від 12.08.2021, в якій просила перевести її, як особу, яка має стаж роботи повних 19 років, на посаді судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області з пенсії державного службовця, яку вона отримувала, на щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону, який діяв на день призначення позивача, а саме ЗУ «Про статус суддів» від 15.12.1992. Також, позивач у заяві просила нарахувати та виплачувати їй щомісячне грошове утримання на підставі ст43 «Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992, тобто розмір щомісячного грошового утримання обчислити пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді.

Крім того, згідно заяви від 20.08.2021 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області (зареєстрована за №4167) про перехід на інший вид пенсій, а саме з пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про державну службу» на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Після реєстрації заяви за №4167 та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що розглядав дану заяву. Таким органом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яким розглянуто заяву позивача від 20.08.2021.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 28.08.2021 № 73 відмовлено ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці відповідно до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів».

В обґрунтування вказаного рішення, відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 не надано копію рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з посади; документу про стаж, що визначений Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 №637.

Не погодившись із прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції і законів України, охорони прав і свобод громадян визначав Закон України "Про статус суддів" №2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ).

Згідно з ч.4 ст.43 Закону України "Про статус суддів" в редакції від 15.12.1992 №2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ), судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" ( 3723-12 ). Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років),

розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу".

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій, зокрема, просила перевести її, як особу, яка має стаж роботи повних 19 років на посаді судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області, з пенсії державного службовця, яку вона отримує, на щомісячне довічне грошове утримання відповідно до ЗУ «Про статус суддів» від 15.12.1992, а також просила нарахувати та виплачувати щомісячних довічне грошове утримання на підставі ст.43 ЗУ «Про статус суддів» від 15.12.1992, тобто розмір щомісячного грошового утримання обчислити пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді.

На підтвердження стажу роботи на посаді судді позивачем до пенсійного органу було надано, зокрема, довідку Лозівського міськрайонного суду Харківської області №05-33/28506 від 21.12.2018 та довідку №05-34/6292/21 від 02.09.2021; указ Президента України про призначення суддів від 27.11.2001; копію наказу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02.03.2017 про зарахування до штату Лозівського міськрайонного суду Харківської області; копію наказу голови Лозівського міськрайонного суду Харківської області №052-04/8 від 15.01.2018.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області зазначено, що заявником не надано копію рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з посади та документу про стаж, що визначений Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993.

Разом з тим, відповідач, приймаючи оскаржуване рішення №73 від 28.08.2021 відмовив ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, тоді як у своїй заяві позивач, зокрема, просила вирішити питання щодо переведення її, як особи, яка має стаж роботи повних 19 років на посаді судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області з пенсії державного службовця, яку вона отримує, на щомісячне довічне грошове утримання відповідно до ЗУ «Про статус суддів» від 15.12.1992.

Відповідачем же прийнято рішення №73 від 28.08.2021 про відмову в проведенні перерахунку пенсії щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці відповідно до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» ОСОБА_1 , проте питання щодо переведення позивача з пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді на підставі заяви позивача, відповідачем не вирішено.

При цьому, відповідачем не взято до уваги вимогу заяви ОСОБА_1 про переведення з пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до ЗУ «Про статус суддів» від 15.12.1992, статтею 43 якого визначено, що судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу".

Тобто, для судді у відставці, який досяг пенсійного віку, і який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років, розмір грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді.

Згідно зі ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 року у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 року у справі №233/2084/17 та від 25.04.2019 року у справі №336/6112/16-а.

Згідно довідки Територіального управління державної судової адміністрації України у Харківській області від 17.08.2021 №04-49/439, ОСОБА_1 працювала у Лозівському міськрайонному суді Харківської області з 13.12.2001 по 17.01.2018 на посаді судді.

Лозівським міськрайонним судом Харківської області позивачу були надані довідки від 21.12.2018 №05-33/28506/18 та від 02.09.2021 №05-34/6292/21 про розрахунок стажу роботи судді ОСОБА_1 на день звільнення з посади з урахуванням змін до ст.137 ЗУ від 02.06.2016 №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» з визначенням тривалості стажу роботи на посаді судді.

Проте, відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення на зазначені вище обставини уваги не звернув, не вирішив питання щодо переведення позивача з пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання позивача відповідно до ЗУ «Про статус суддів» від 15.12.1992, про що просила ОСОБА_1 у заяві від 20.08.2021.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судовим розглядом встановлено, що відповідач у спірних правовідносинах діяв без використання повноваження з метою, з якою це повноваження надано та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин.

Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 73 від 28.08.2021 є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд для ефективного захисту прав позивача, вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву позивача про переведення з пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Щодо позовної вимоги відносно виплати щомісячного грошового утримання судді, суд зазначає, що відповідачем не вирішено питання щодо переведення ОСОБА_1 з пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді.

Враховуючи, що відповідачем не приймалось рішення про переведення позивача з пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді, суд приходить до висновку, що право позивача на виплату утримання не є порушеним, у зв`язку з чим позовні вимоги у вказаній частині не підлягають задоволенню з огляду на приписи ст.2 КАС України, оскільки заявлені на майбутнє.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Інші доводи сторін у справі на висновки суду не впливають.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (м. Львів, вул. Митрополита Андрія, 10), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, м. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 поверх) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 73 від 28.08.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.08.2021 з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 908,0 грн. (дев`ятсот вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Єгупенко