Справа № 160/25857/21
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Віхрової В.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
16.12.2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 07.10.2021 року про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеній особі;
- зобов`язати Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради призначити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу як особі, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та здійснити виплату щомісячної адресної допомоги як особі, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявою від 17 вересня 2021 року.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 17.09.2021 року звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Відповідно до витягу з рішення №13 засідання міської комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Лівобережному управлінні соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 07.10.2021 року позивачу відмовлено у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання відповідно до п.7 постанови КМУ від 01.10.2014 року № 505. 15.11.2021 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою та проханням надати роз`яснення, на якій підставі йому було відмовлено у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Листом № А-32/0-1/09-21 від 25.11.2021 року про розгляд звернення відповідачем було повідомлено позивача про те, що після ретельного розгляду документів, на підставі пункту 7 Порядку, позивачу відмовлено в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послугу, у зв`язку з тим, що після закінчення навчання з 01.07.2016 року позивач не працевлаштувався протягом 6 місяців, виплату через 2 місяці було зменшено на 50%, а через 4 місяці припинено. Позивач зазначає, що він є працевлаштованою особою, що підтверджується трудовою книжкою серія НОМЕР_1 від 25.01.2017 року та довідкою вих.№1636 від 08.11.2021 року. Позивач вважає відмову та рішення про відмову у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг протиправними, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч.1 ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
10.01.2022 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначив, що 17.09.2021 року позивач звернувся із заявою № 685 до відділу прийому громадян з питань надання усіх видів соціальної допомоги та компенсацій Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради для призначення допомоги. Згідно наданих документів (копії трудової книжки та диплому молодшого спеціаліста від 30.06.2016 року НОМЕР_2 ), позивач після закінчення навчання працевлаштувався 25.01.2017 року на підприємство ПАТ «Кондитерська фабрика «А.В.К.», звідки звільнився 15.02.2017 року. На виконання пункту 8 Порядку № 505 07.10.2021 року особову справу позивача було розглянуто міською комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Лівобережному управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради та прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на підставі пункту 7 Порядку № 505. 15.11.2021 року позивач повторно звернувся до управління із заявою вх.№ А-32 з проханням надати роз`яснення, на якій підставі було відмовлено у призначені державної щомісячної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг. Лист позивача було розглянуто управлінням відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та надано відповідь листом від 25.11.2021 року вих. № А-32/0-1/09-21, яким повідомлено, що на підставі пункту 7 Порядку № 505 позивачу відмовлено в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, у зв`язку з тим, що після закінчення навчання з 01.07.2016 року позивач не працевлаштувався протягом 6 місяців, виплату через 2 місяці було зменшено на 50 %, а через 4 місяці припинено. В пункті 3 Порядку № 505 зазначено, що особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7, грошова допомога не призначається, крім осіб, які після припинення грошової допомоги втратили працездатність.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 .
Згідно наданої позивачем відповідачу довідки № 7 від 12.10.2015 року про навчання, позивач був студентом радіоприладобудівного коледжу та відповідно до Порядку № 505, з 15.04.2015 року по 19.04.2016 року отримував грошову допомогу як внутрішньо переміщена особа на покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово - комунальних послуг у складі сім`ї батька ОСОБА_2 .
Вказані обставини позивачем не спростовуються.
25.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровського району для призначення грошової допомоги та надав довідку від 28.04.2016 року № 88 про навчання в Дніпропетровському радіоприладобудівному коледжі з терміном закінчення 30.06.2016 року.
Позивачу було призначено державну щомісячну допомогу як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг з 25.04.2016 року по 30.06.2016 року, як студенту денної форми навчання (згідно навчальної довідки № 88 від 28.04.2016) та з 01.07.2016 року по 24.10.2016 року, як працездатній особі, яка не працює. Допомога була призначена у розмірі: з 01.07.2016 року по 24.08.2016 року - 442,00 грн., з 25.08.2016 року по 24.10.2016 року - 221,00 грн.
17.09.2021 року позивач звернувся із заявою № 685 до відділу прийому громадян з питань надання усіх видів соціальної допомоги та компенсацій Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради для призначення допомоги. Згідно наданих документів (копії трудової книжки та диплому молодшого спеціаліста від 30.06.2016 року НОМЕР_2 ), позивач після закінчення навчання працевлаштувався 25.01.2017 року на підприємство ПАТ «Кондитерська фабрика «А.В.К.», звідки звільнився 15.02.2017 року.
07.10.2021 року особову справу позивача було розглянуто міською комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Лівобережному управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради та прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на підставі пункту 7 Порядку № 505.
15.11.2021 року позивач повторно звернувся до управління із заявою вх. № А-32 з проханням надати роз`яснення, на якій підставі було відмовлено у призначені державної щомісячної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг.
Лист позивача було розглянуто управлінням відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та надано відповідь листом від 25.11.2021 року вих. № А-32/0-1/09-21, яким повідомлено, що на підставі пункту 7 Порядку № 505 позивачу відмовлено в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг у зв`язку з тим, що після закінчення навчання з 01.07.2016 року позивач не працевлаштувався протягом 6 місяців, виплату через 2 місяці було зменшено на 50 %, а через 4 місяці припинено. В пункті 3 Порядку № 505 зазначено, що особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7, грошова допомога не призначається, крім осіб, які після припинення грошової допомоги втратили працездатність.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 2 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" передбачено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.
Механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначено Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505 "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг".
Позивач відповідно до вимог Постанови КМУ від 01.10.2014 №505 зареєстрований відповідним органом праці і соціального захисту населення як внутрішньо переміщена особа.
Пунктом 2 Порядку №505 визначено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.
Згідно із пунктом 5 Порядку №505 для призначення грошової допомоги уповноважений представник сім`ї за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, а для іноземців та осіб без громадянства - документа, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, подає складену в довільній формі письмову заяву про надання грошової допомоги та документи, визначені цим пунктом. Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб усіх членів сім`ї. Таку заяву на наступний шестимісячний строк може бути подано з дати його початку або не раніше ніж за 15 днів до закінчення поточного шестимісячного строку.
Пунктом 7 Порядку №505 передбачено, що якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.
Відповідно до абзацу десятого пункту 3 цієї постанови особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається, крім осіб, які після припинення виплати грошової допомоги втратили працездатність.
Відповідач, посилаючись на цю правову норму, наполягає на тому, що попереднє припинення виплати адресної допомоги, яке мало місце у 2016 році, є таким, що виключає право на її поновлення.
Однак суд не погоджується з таким правозастосуванням, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 12 Порядку №505 виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі:
подання уповноваженим представником сім`ї заяви про припинення виплати грошової допомоги;
надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім`ї протягом двох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють;
зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи;
виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.
Виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім`ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги.
За таких обставин, коли з моменту припинення виплати грошової допомоги (2016 рік) по день звернення позивача до відповідача із заявою про виплату вказаної допомоги (17.09.2021 року), як працевлаштованій особі, минув шестимісячний строк, тобто наступний строк у розумінні пункту 3 Порядку №505, у відповідача відсутні правові підстави для непризначення грошової допомоги, посилаючись на пункт 3 Порядку №505, оскільки грошова допомога на наступний строк не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі непрацевлаштованої (безробітної) особи, а у разі якщо така особа працевлаштувалась і її статус не суперечить зазначеним вище пунктам Порядку, то вона знову набуває право на призначення щомісячної адресної допомоги.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 1504.2019 у справі №227/513/17, від 15.08.2019 у справі №415/4379/17.
Відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 06.11.2019 року працевлаштувався, тому він знову на загальних підставах набув право на отримання від держави щомісячної адресної допомоги, а відтак відмова відповідача у призначення такої допомоги є протиправною.
Суд звертає увагу на те, що Порядком №505 не встановлено жодного обмеження особи звернутись з новою заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
З огляду на це, у випадку такого звернення працевлаштованої особи органи соціального захисту населення повинні розглянути цю заяву і призначити грошову допомогу, якщо відсутні обставини, що виключають таке призначення, передбачені пунктом 6 Порядку №505, так як даною нормою визначені виключні підстави, коли грошова допомога не призначається, серед яких відсутня така підстава, як звернення особи за призначенням щомісячної адресної допомоги після припинення її виплати відповідно до пункту 7 цього Порядку.
Стосовно вимоги про зобов`язання Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради призначити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу, суд зазначає наступне.
Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.
Судом встановлено, що відповідачем не було здійснено належну перевірку заяви позивача від 17.09.2021 року та поданих документів для призначення щомісячної адресної допомоги, та відмовлено у задоволенні заяви з формальних підстав, а тому вимоги про призначення адресної допомоги є передчасною.
Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Враховуючи положення статті 245 КАС України, з метою ефективного відновлення порушеного права позивача та дотримання його соціальних гарантій і реалізації права на належне соціальне утримання, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву від 17.09.2021 року про призначення щомісячної адресної допомоги як особі, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 , з урахуванням правової позиції, викладеної судом у цьому рішенні.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено суду судового збору у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією від 15.12.2021 року.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог у розмірі 454,00 грн.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 132, 139, 246, 297 КАС України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 07.10.2021 року про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеній особі.
Зобов`язати Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради повторно розглянути заяву від 17.09.2021 року про призначення щомісячної адресної допомоги як особі, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 , з урахуванням правової позиції, викладеної судом у цьому рішенні.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати за подачу позову до суду у розмірі 454 грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова