Справа № 580/9606/21
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року справа № 580/9606/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в залі суду адміністративну справу за позовом адвоката Нікітюка А.М. від імені ОСОБА_1 до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ про визнання протиправним і скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

16.11.2021 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов адвоката Нікітюка А.М. ( АДРЕСА_1 ) від імені ОСОБА_1 (місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач) у Черкаський окружний адміністративний суд позов до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ (18036, Черкаська обл., місто Черкаси, вул.Смілянська, будинок 57; ) (далі відповідач) про визнання протиправним і скасування наказу відповідача від 18.10.2021 №2844 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на позивача, лейтенанта поліції, слідчого у слідчому відділі Черкаського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області.

Додатково просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача, понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00грн.

В обґрунтування зазначено, що відповідач в спірному наказі не вказав відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, ступінь тяжкості, наявність шкоди, а також дані про наявність або відсутність у нього попередніх дисциплінарних стягнень. Закриття декількох кримінальних проваджень здійснено в рамках чинного законодавства та не може свідчити про наявність в її діях складу дисциплінарного проступку.

Ухвалою суду від 19.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачу строк тривалістю п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали для надання відзиву на позовну заяву. Вказану ухвалу відповідач отримав 01.12.2021, представник позивача 02.12.2021, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про поштові вручення.

17.12.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. В обгрунтування зазначив, що службовим розслідуванням встановлено 40 кримінальних проваджень про тяжкі і особливо тяжкі злочини, рішення про закриття у яких прийнято слідчими СВ Черкаського РУП ГУНП за 8 місяців 2021 року з порушенням вимог ст.284 КПК України КПК України у зв`язку з малозначністю та не встановленням особи, що вчинила кримінальне правопорушення. Вказані порушення виявлено і в кримінальних провадженнях №0000543 за ч.3 ст.185 КК України, №0000563 за ч.3 ст.185 КК України, №0000602 за ч.3 ст.185 КК України, №0000700 за ч.3 ст.185 КК України, №0000075 за ч.3 ст.185 КК України, слідчим у яких є позивач. Підставою для закриття кримінальних проваджень позивачем зазначено, що справи є малозначними та не встановлено особу, яка вчинила злочин. Стверджує, що крадіжка з проникненням до житла ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України не може бути малозначним діянням. Позивач має низьку продуктивність та ефективність слідчої роботи, допустила прийняття передчасних та не обґрунтованих рішень про закриття кримінальних проваджень. Підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності став дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у неналежному виконанні особою службової дисципліни, що суперечать інтересам законності. Додатково заначив, що визначення виду дисциплінарного стягнення відноситься до дискреційних повноважень керівника Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

17.01.2022 представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій просив продовжити строк для подачі відповіді на відзив на позовну заяву, прийняти її до розгляду та задовольнити позов у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. В обгрунтування зазначив, що відповідач формує висновки щодо того, що позивачка допустила неналежну організацію досудового розслідування кримінальних проваджень, що мало наслідком їх закриття через малозначність, про допущення якої на дату винесення оскаржуваного наказу їй не було роз`яснено, внаслідок чого допущено порушення мінімальних гарантій права позивачки на захист. Відбирання пояснення у позивачки здійснювалось після складення висновку за результатами службового розслідування і без доведення до її відому всіх матеріалів службового розслідування, які були покладені в його основу. Вважає, що відповідач допустив порушення ст.19 Дисциплінарного статуту, яке полягає у не отриманні при службовому розслідуванні пояснення позивача щодо обставин справи.

Всі докази надані сторонами долучені до матеріалів адміністративної справи.

Оскільки сторони у встановлений строк не заявили обгрунтованих клопотань щодо розгляду справи у відкритому судовому засіданні з їх повідомленням і викликом, з огляду на відсутність доцільності допитати свідків чи призначити експертизу, суд вирішив справу розглянути на підставі наявних письмових доказів у письмовому провадженні.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Витягом з наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області за 2021 рік від 04.01.2021 №5 о/с підтверджується, що позивача призначено слідчим слідчого відділу Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області у порядку переведення.

В посадовій інструкції слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області зазначено, що вказана посада відноситься до категорії посад середнього складу поліції. Призначення на посаду і звільнення з неї здійснюється наказом начальника головного управління Національної поліції в Черкаській області за поданням начальника відділу поліції. Підпорядковується безпосередньо начальникові слідчого відділу. У своїй роботі керується Конституцією України, законами України, актами президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами МВС, національної поліції України, а також Положенням про Черкаський відділ поліції головного управління Національної поліції в Черкаській області та зазначеною інструкцією. У п.2 інструкції вказано, що виконує роботу щодо забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розслідування порушених справ у встановлені терміни. Несе відповідальність за законність прийнятих рішень. Під час досудового розслідування слідчий самостійно приймає процесуальні рішення, крім випадків, коли законом передбачено винесення рішення слідчого судді, суду або згода прокурора чи погодження керівника слідчого підрозділу або якщо рішення про його проведення приймає виключно прокурор і є відповідальним за законне та своєчасне виконання цих рішень.

Згідно з витягом з наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 05.07.2021 №191 о/с внесено зміни в обліково-реєстраційні документи лейтенанта поліції ОСОБА_2 слідчого слідчого відділу Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області та надалі вважати її ОСОБА_1 . Підстава її рапорт від 05.07.2021, свідоцтво про шлюб від 19.06.2021 НОМЕР_2 .

Згідно з послужним списком позивач проходить службу в органах поліції з:

18.03.2019 до 15.06.2020 слідчим слідчого відділення у Калуському відділі поліції ГУНП в івано-Франківській області;

15.06.2020 до 14.09.2020 інспектором сектору дізнання Калуського відділу поліції ГУНП в обл;

14.09.2020 до 04.01.2021 слідчим слідчого відділення Черкаського районного відділення поліції черкаського відділу поліції ГУНП;

04.01.2021 слідчий слідчого відділу Черкаського районного управління поліції ГУНП.

В п.16 послужного списку внесено запис щодо дисциплінарного стягнення, а саме наказом ГУНП від 18.10.2021 (озн. 28.10.2021) №2844 накладено стягнення догана за неналежне виконання функціональних обов`язків. Передумовою притягнення до вказаної відповідальності стали наступні обставини та факти.

05.08.2021 позивач постановила постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000563 від 05.02.2020 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

07.08.2021 позивач постановила постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000602 від 07.02.2020 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

18.08.2021 позивач постановила постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000700 від 13.02.2020 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

31.08.2021 позивач постановила постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000075 від 12.01.2021 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

З метою здійснення контролю та перевірки організації роботи слідчого відділу Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області упродовж 8 місяців та на виконання вимог Положення про слідчі підрозділи Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 06.07.2017 №570, дорученням Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 28.08.2021 №8101/02/24/9 доручено проведення перевірки службової діяльності слідчого відділу Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області.

З 02.09.2021 до 10.09.2021 на підставі вказаного доручення та плану-завдання до нього проведено перевірку окремих напрямків службової діяльності слідчого відділу Черкаського районного управління поліції ГУНП, за результатами якої складено довідку від 16.09.2021 №8701/24/9.

За рапортом заступника начальника ГУНП начальника СУ полковника поліції Рогачова Є.П. від 20.09.2021 №8770/24/02/09 наказом ГУНП в Черкаській області від 21.09.2021 №2595 «Про призначення та проведення службового розслідування, формування дисциплінарної комісії» призначено службове розслідування. За результатами проведення перевірки окремих напрямків службової діяльності слідчого відділу Черкаського районного управління поліції ГУНП виявлено порушення в організації діяльності слідчого підрозділу та складено висновок від 08.10.2021, затверджений начальником ГУНП в Черкаській області полковником поліції Михайлом Куратченком. Службовим розслідуванням встановлено 40 кримінальних проваджень про тяжкі і особливо тяжкі злочини, у яких слідчі винесли рішення про їх закриття.

20.09.2021 заступник начальника підполковник поліції слідчого управління Головного управління Національної поліції в Черкаській області Олександр Матвієнко звернувся листом №8717/24/03/9-2021 до керівника Черкаської окружної прокуратури Андрія Замотайла, в якому зазначив, що за результатами вивчення встановлено декілька кримінальних проваджень, рішення про закриття у яких прийнято необґрунтовано та передчасно. Серед них №0000543, №0000563, №0000602, №0000700, №0000075. Вказано, що експертизи за виявленими під час огляду місць подій предметами злочинів не призначені, сума завданих збитків не встановлена, інших необхідних слідчих (розшукових) дій слідчими не проведено. Слідчі, не зважаючи, що злочини вважаються тяжкими, винесли рішення про закриття на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із малозначністю та оскільки не встановлено особу, що вчинила злочин. На підставі викладеного просив перевірити законність прийнятих рішень у вказаних кримінальних провадженнях.

21.09.2021 член дисциплінарної комісії слідчий СУ ГУНП Мазур О.С. склав довідки щодо таких порушених за ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України закритих справ:

№8524/2/24/9-2021 у кримінальному провадженні №0000700;

№8524/3/24/9-2021 у кримінальному провадженні №0000602;

№8524/1/24/9-2021 у кримінальному провадженні №0000563;

№8524/5/24/9-2021 у кримінальному провадженні №0000075;

№8524/4/24/9-2021 у кримінальному провадженні №0000543 (Додатково зазначено, що на момент перевірки у матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про закриття).

11.10.2021 позивач надала письмові пояснення, в яких зазначила, що із серпня до вересня 2021 року винесла рішення про закриття кримінальних проваджень: №0000543, №0000563, №0000602, №0000700 за ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України. Вони закриті на підставі п.2 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки майнова шкода є малозначною, а особа, що вчинила дане правопорушення, не встановлена. Через надмірну навантаженість СВ Черкаського РУП здійснила невелику кількість слідчих дій.

Наказом Головного управління Національної поліції в Черкаські області від 18.10.2021 №2844 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за вчинення дисциплінарного проступку, що полягає в порушенні вимог ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, ст.ст.2, 9, 28, 284 Кримінально процесуального кодексу України позивачу та іншим особам, які мають низьку продуктивність та ефективність слідчої роботи, допускають прийняття передчасних та необґрунтованих рішень про закриття кримінальних проваджень, оголошено догану.

Позивач з ним ознайомилася 28.10.2021, що підтверджується її підписом у відомості про ознайомлення з наказом ГУНП від 18.10.2021 №2844.

Постановами Черкаської окружної прокуратури від 24.12.2021 про скасування постанов про закриття кримінальних проваджень скасовано постанови слідчого СВ Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області Марченко О.Г. - позивача у цій справі: від 05.08.2021, від 07.08.2021, від 09.08.2021, від 05.08.2021 про закриття кримінальних проваджень. Матеріали досудових розслідувань №0000543, №0000563, №0000602, №0000700 направлено до СВ Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області для подальшого досудового розслідування.

Вважаючи наказ від 18.10.2021 №2844 про притягнення до дисциплінарної відповідальності протиправним, позивач звернулася до суду позовною заявою.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд врахував ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 2 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон №580-VIII), Законом України від 18 лютого 1992 року №2135-XII «Про оперативно-розшукову діяльність» (далі Закон №2135-XII), Кримінальним кодексом України від 5 квітня 2001 року №2341-III (далі КК України), Кримінальним процесуальним кодексом України від 13 квітня 2012 року №4651-VI (далі - КПК України), Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 №2337 (далі Дисциплінарний статут) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону №580-VIII завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Частиною першою статті 3 Закону №580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Отже, поліція у своїй діяльності має керуватися вказаним вище законодавством.

Стаття 18 Закону №580-VIII встановлює основні обов`язки поліцейського. Так поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Отже, поліцейський зобов`язаний професійно виконувати свої службові обов`язки.

Суд врахував, що серед службових обов`язків позивача, згідно з її посадовою інструкцією встановлений обов`язок забезпечувати повне, усебічне та неупереджене розслідування кримінальних правопорушень у межах установлених КПК України строків.

Щодо обгрунтованості оцінки відповідачем якості її роботи та наявності підстав для притягнення до відповідальності суд урахував.

Частиною першою ст.2 КК України встановлено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.11 КК України не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до ч.3 ст.12 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Згідно з ч.ч.4, 5, 6 ст.12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років. Особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Відповідно до ч.7 ст.12 КК України ступінь тяжкості злочину, за вчинення якого передбачене одночасно основне покарання у виді штрафу та позбавлення волі, визначається виходячи зі строку покарання у виді позбавлення волі, передбаченого за відповідний злочин.

Суд врахував, що відомості за кримінальними провадженнями №0000563, №0000602, №0000700, №0000075 внесені до ЄРДР за ч.3 ст.185 КК України, що підтверджується вказаними вище довідками.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка) -

карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років. Крадіжка, вчинена повторно або за попередньою змовою групою осіб, -

карається арештом на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Відповідно до ч.3 ст.185 КК України крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому, -

карається позбавленням волі на строк від трьох до шести років.

Згідно з ч.ч.4, 5 ст.185 КК України крадіжка, вчинена у великих розмірах, -

карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років. Крадіжка, вчинена в особливо великих розмірах або організованою групою, -

карається позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

У примітках 1, 2, 3, 4 до вказаної статті зазначено:

у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

у статтях 185, 186, 189 та 190 цього Кодексу значна шкода визнається із врахуванням матеріального становища потерпілого та якщо йому спричинені збитки на суму від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

у статтях 185-191, 194 цього Кодексу у великих розмірах визнається кримінальне правопорушення, що вчинене однією особою чи групою осіб на суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

у статтях 185-187 та 189-191, 194 цього Кодексу в особливо великих розмірах визнається кримінальне правопорушення, що вчинене однією особою чи групою осіб на суму, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене вище суд дійшов висновку, що кримінальні провадження №0000563, №0000602, №0000700, №0000075, відомості щодо яких внесені до ЄРДР за ч.3 ст.185 КК України, відносяться до тяжких злочинів та не є малозначним. Відповідно, належна якість їх розслідування є завданням правоохоронного органу та посадовим обов`язком позивача.

Згідно з ч.1 ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження відповідно до ч.3 ст.28 КПК України є:

1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;

2) поведінка учасників кримінального провадження;

3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Суд врахував, що позивач закрила вказані кримінальні провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Стаття 284 КПК України встановлює підстави для закриття кримінального провадження.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно з ч.4 ст.284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Слідчий, дізнавач приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9, 9-1 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Відповідно до ч.1 ст.276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:

1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;

2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;

3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу.

Суд врахував, що позивач у постановах про закриття кримінальних проваджень зазначила, що в матеріалах відсутні достатні докази для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення та жодній особі про підозру не повідомлено. Такі обставини не можуть однозначно оцінюватися як такі, що свідчать про відсутність складу злочину. Натомість можуть означати неналежну якість або невиконання процесуальних дій щодо виявлення причетних винних осіб, недосконалість методів розслідування тощо. При цьому відсутні докази вжиття позивачем всіх необхідних заходів для встановлення суб`єктів злочинів, що перебували у її провадженні.

Згідно з ч.1 ст.215 КПК України досудове розслідування злочинів здійснюється у формі досудового слідства, а кримінальних проступків - у формі дізнання в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вимоги до проведення слідчих (розшукових) дій визначає ст.223 КПК України.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2 вказаної статті слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Згідно зі ст.1 Закону №2135-XII завданням оперативно-розшукової діяльності є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, розвідувально-підривну діяльність спеціальних служб іноземних держав та організацій з метою припинення правопорушень та в інтересах кримінального судочинства, а також отримання інформації в інтересах безпеки громадян, суспільства і держави.

Відповідно до ст.2 Закону №2135-XII оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.

Оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами Національної поліції - підрозділами кримінальної та спеціальної поліції (абз.1 ст.5 Закону №2135-XII).

Суд врахував, що під час службового розслідування встановлено, що позивачем не створено слідчо-оперативної групи із включенням до її складу працівників оперативного та слідчого підрозділу, виявлені під час огляду місця події речі не оглянуто, не визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, не призначено відповідну судово-трасологічну експертизу, не надано доручення оперативному підрозділу на проведення комплексу оперативно-розшукових заходів, а саме: встановлення та відпрацювання камер внутрішнього та зовнішнього відеоспостереження по можливим шляхам руху зловмисника, перевірки до вчинення вказаного злочину раніше судимих осіб та встановлення особи, яка скоїла вказане кримінальне правопорушення, перевірки ломбардів на предмет виявлення викрадених речей, необхідних слідчих (розшукових) дій з метою встановлення суми завданих збитків слідчий не провела, у т.ч. не призначено товарознавчу експертизу.

Отже, вказані обставини свідчать, що позивач не дотрималася вимог зазначених вище нормативно-правових актів та не здійснила необхідних заходів для розкриття кримінальних правопорушень, у т.ч. щодо встановлення особи підозрюваного у кримінальних провадженнях №0000563, №0000602, №0000700, №0000075. Тобто, неналежно виконувала службові обов`язки. Водночас належні, допустимі та достовірні докази причин, що сприяли цьому, відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з ч.2 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Відповідно до ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського:

1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;

6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;

9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;

10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;

11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;

12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;

13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно з ч.ч.4, 5, 6 ст.1 Дисциплінарного статуту поліцейський перебуває під захистом держави. Права поліцейського та порядок їх реалізації з урахуванням особливостей служби в поліції визначаються Конституцією та законами України. Обмеження прав поліцейського не допускається, крім випадків, визначених законом. Під час виконання службових обов`язків поліцейський має право:

1) на повагу до своєї особистості, коректне ставлення з боку керівників, колег та інших осіб;

2) вимагати письмового оформлення обсягу посадових (функціональних) обов`язків за відповідною посадою та створення умов, необхідних для їх виконання;

3) приймати у межах, визначених посадовими (функціональними) обов`язками, рішення або брати участь у їх підготовці;

4) на доступ до службової інформації, необхідної для виконання обов`язків за посадою;

5) на просування по службі, збільшення грошового забезпечення з урахуванням результатів службової діяльності та рівня кваліфікації;

6) на захист персональних даних, переданих у розпорядження Національної поліції України та її територіальних органів;

7) ознайомлюватися з матеріалами особової справи, висновками службового розслідування, що проводиться стосовно нього, а також долучати до нього свої пояснення;

8) робити копії матеріалів особової справи, висновків службового розслідування за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами;

9) на неупереджений розгляд скарг, поданих на його рішення, дії чи бездіяльність, а також на неупереджений розгляд поданих ним скарг, у тому числі на рішення, дії чи бездіяльність його керівників;

10) на правничу допомогу та захист своїх прав під час розгляду скарг або під час проведення службових розслідувань;

11) на захист від переслідування у разі повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень, здійснених керівництвом та працівниками Національної поліції України;

12) на забезпечення спеціальними засобами безпеки з урахуванням особливостей проходження служби.

Відповідно до ч.1 ст.11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно з ч.1 ст.12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Отже, закриття кримінальних проваджень в тяжких злочинах без наявності правових і фактичних підстав, без вжиття всіх можливих заходів щодо встановлення суб`єктів злочинів є дисциплінарним проступком.

Дисциплінарне стягнення відповідно до ч.1 ст.13 Дисциплінарного статуту є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Відповідно до ч.2 ст.13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Згідно з ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до ч.ч.9-11 ст. ст.19 Дисциплінарного статуту за кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення. У разі вчинення дисциплінарного проступку кількома поліцейськими дисциплінарне стягнення застосовується до кожного окремо. У разі вчинення поліцейським незначного проступку керівник може обмежитися його попередженням про необхідність дотримання службової дисципліни.

Отже, обрання виду дисциплінарного стягнення є дискреційним повноваженням роботодавця.

Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється (ч.5 ст.13 Дисциплінарного статуту).

Стаття 19 Дисциплінарного статуту визначає порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ч.1 ст.19 Дисциплінарного статут у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Згідно з ч.2 ст.19 Дисциплінарного статуту висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Суд врахував, що вказаних вище вимог у висновку за результатами службового розслідування відповідачем дотримано. Доводи позивачки щодо того, що відбирання у неї пояснення здійснювалось після складення висновку за результатами службового розслідування і без доведення до її відому всіх матеріалів службового розслідування, не спростовують факту допущення нею винного службового проступку.

Частиною третьою ст.19 Дисциплінарного статуту встановлено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського відповідно до ч.4 ст.19, є:

1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку;

2) попередня бездоганна поведінка;

3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород;

4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди;

5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність;

6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського (ч.5 ст.19 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч.6 ст.19 Дисциплінарного статуту обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є:

1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння;

2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення;

3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього;

4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку;

5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості.

Згідно з ч.ч.7, 8 ст. ст.19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції. Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

У висновку службового розслідування зазначено, що під час проведення службового розслідування обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність, у т.ч. позивача не встановлено. Також у ньому відсутні відомості про попередні заходи заохочення чи стягнення. Водночас у матеріалах послужного списку відомості про нагороди та заохочення, стягнення відсутні. Тож такі упущення висновку не мають істотного впливу.

Зазначені вище обставини справи доводять, що позивач неналежним чином виконувала встановлені законами та її посадовою інструкцією обов`язки. Вина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку встановлена службовим розслідуванням, перевіркою органом прокуратури у визначеному порядку та не спростована. Наявність не врахованих відповідачем обставин, що пом`якшують або обтяжуть відповідальність позивача, не підтверджено жодним доказом. Тому із передбачених видів дисциплінарного стягнення обраний щодо позивача обгрунтований.

Отже, оскаржуваний наказ від 18.10.2021 №2844 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на позивача прийнятий відповідачем з дотриманням меж, способу, порядку та строків, визначених Конституцією України та законами України. Тобто, є правомірним.

Позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Зважаючи на результат вирішеного спору, понесені судові витрати позивачем, підтверджені квитанцією від 15.11.2021 №0.0..1 про сплату судового збору за звернення до суду в розмірі 908,00грн, відповідно до ст.139 КАС України не підлягають розподілу.

Керуючись ст.ст. 2-20, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні адміністративного позову адвоката Нікітюка А.М. від імені ОСОБА_1 (місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ (18036, Черкаська обл., місто Черкаси, вул.Смілянська, будинок 57; ) про визнання протиправним і скасування наказу від 18.10.2021 №2844 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на неї, лейтенанта поліції, слідчого у слідчому відділі Черкаського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 18.01.2022