Справа № 440/16411/21
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 рокум. ПолтаваСправа № 440/16411/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /далі позивач, ОСОБА_1 / звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою (з урахуванням уточненої позовної заяви від 16 грудня 2021 року) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області /далі відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області/ про:

- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та виплати без обмеження максимальним розміром пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50 % від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 смерті);

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 з 05 серпня 2021 року перерахунок (обчислення) та виплачувати їй без обмеження максимальним розміром пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50 % від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 смерті), розрахованої на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №02/1136/20 від 26 березня 2020 року, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Полтавській області /а.с.28-36/.

Позов обґрунтований тим, що 05 серпня 2021 року позивач звернулася до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про перехід із пенсії за вислугу років на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Листом ГУ ПФУ в Полтавській області №1600-0210-8/55641 від 16 серпня 2021 року позивачу повідомлено про те, що на даний час здійснювати переведення з пенсії за вислугу років на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» недоцільно, так як за результатами умовного розрахунку, розмір зменшується, а Законом України «Про судоустрій і статус суддів» нарахування і виплата членам сім`ї померлого щомісячного грошового утримання судді у відставці в разі втрати годувальника не передбачено. З діями ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати без обмеження максимальним розміром пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50 % від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 смерті), позивач не погоджується та вважає їх протиправними.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 44-47/ зазначив, що особа, яка одночасно має право на декілька видів пенсії, може обрати один вид пенсії шляхом подання відповідної заяви. Переведення з одного виду пенсії на інший відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» здійснюється на підставі документів з дня подання заяви відповідно до чинних на момент такого переведення положень законодавства. В свою чергу положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено ані поняття «пенсія у зв`язку з втратою годувальника» , ані порядку, умов її призначення та розрахунку розміру такої пенсії. Таким чином, відмовляючи у задоволенні заяви позивача, відповідач діяв у межах та у спосіб, визначених нормативно-правовими актами. Позиція відповідача відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2021 року в адміністративній справі №440/7341/20. Крім того, довідка Територіального управління ДСА в Полтавській області №02/1136/20 від 26 березня 2020 року в матеріалах пенсійної справи відсутня та позивачем до ГУ ПФУ в Полтавській області не подавалась.

Справу розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 КАС України.

Дослідивши письмові докази, суд установив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 з 24 травня 1999 року призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» /а.с. 48-58/.

ОСОБА_1 звернулася до управління Пенсійного фонду України в Полтавській області /а.с.61/ із зверненням від 05 серпня 2021 року (вх.№24933/8 від 06 серпня 2021 року) /а.с. 61/, в якому просила призначити їй пенсію у зв`язку із втратою годувальника покійного чоловіка ОСОБА_2 . До вказаного звернення додала копії: паспорту, ідентифікаційного номеру, пенсійного посвідчення, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про смерть, паспорту та ідентифікаційного номеру, посвідчення судді, рішення Крюківського районного суду м. Кременчук /а.с.62-68/.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №1600-0210-8/55641 від 16 серпня 2021 року /а.с. 69/ ОСОБА_1 на її звернення від 05 серпня 2021 року повідомлено про те, що на теперішній час реалізація пенсійного забезпечення громадян здійснюється за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно статті 37 якого пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі на одного непрацездатного члена сім`ї 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника та розмір пенсії за віком померлого годувальника визначається залежно від набутого ним страхового стажу та отриманого заробітку, з якого сплачується страхові внески. На даний час здійснювати переведення з пенсії за вислугу років на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» недоцільно, так як за результатами умовного розрахунку, розмір зменшується. Законом України «Про судоустрій і статус суддів» нарахування і виплата членам сім`ї померлого щомісячного грошового утримання судді у відставці в разі втрати годувальника не передбачено.

Вважаючи, що відповідач вчинив протиправні дії щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати без обмеження максимальним розміром пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50 % від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - ОСОБА_2 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ), позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» /далі - Закон № 1058-IV/ визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з положеннями частини першої статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Позивач звернулася до пенсійного органу із зверненням про переведення її з одного виду пенсії на інший, що не відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року № 22-1, та її звернення було розглянуто у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» та надано відповідь листом.

Суд зазначає, що при поданні заяви (звернення) про призначення (перерахунку) пенсії Пенсійний фонд не може вимагати подання заяви виключно у формі, яка відповідає затвердженій у Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій. Означений висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 748/696/17.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

Частинами першою та другою статті 10 Закону № 1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Згідно з частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Оскільки 05 серпня 2021 року позивач звернулася із зверненням про переведення її з пенсії за вислугу років на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, пенсійний орган повинен був прийняти одне з рішень, передбачених частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV, чого він не зробив.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини першої статті 5 згаданого Кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

В контексті наведених приписів кодексу підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, проте обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу на момент звернення до суду.

Оскільки рішення ГУ ПФУ в Полтавській області про відмову в переведенні позивача на інший вид пенсії відповідно до її звернення від 05 серпня 2021 року не існує, то позивач звернулася до суду за захистом заздалегідь непорушеного права.

У листі №1600-0210-8/55641 від 16 серпня 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повідомило ОСОБА_3 про те, що на даний час здійснювати переведення з пенсії за вислугу років на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» недоцільно, так як за результатами умовного розрахунку, розмір зменшується.

Суд вважає, що такий підхід ГУ ПФУ в Полтавській області до вирішення порушеного у зверненні питання відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 21 грудня 2021 року в адміністративній справі №440/7341/20.

Посилання позивача на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі №440/4968/20, яким позов у подібній справі було задоволено, суд відхиляє, оскільки вказане рішення скасовано постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року у справі №440/4968/20 та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову .

Так, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, посилаючись на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 11 липня 2019 року №667/1568/16, виходив з того, що питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, в тому числі, у випадку втрати годувальника, не було врегульовано ані Законом України «Про судоустрій України» від 07 лютого 2002 року № 3018-III (чинним на момент смерті померлого годувальника), ані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (чинним на момент звернення позивача про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника). Питання, які пов`язані з призначенням та обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані статтею 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» /далі Закон № 1058-IV/, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками. Тобто базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону № 1058-IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника, яку чоловік позивача не отримував. А довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого національного законодавства. Призначення такої виплати передбачено нормами спеціального законодавства (Законами України «Про судоустрій України» від 07 лютого 2002 року № 3018-III, «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-XII, «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI), якими чітко визначено коло суб`єктів, які мають право на таке утримання, а саме - судді. У рішенні від 08 червня 2016 року у справі № 4-рп/2016 Конституційний Суд України наголошував, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказував, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу. Отже, виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника у випадку призначення такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог та про відмову в задоволенні цього позову.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд.66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.І. Слободянюк