Справа № 440/17691/21
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/17691/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

16 грудня 2021 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , відповідно до якої просить:

визнати протиправною відмову у призначенні пенсії за вислугою років;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити їй пенсію за вислугою років з дати звернення з заявою 30.11.2021 відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Позовні вимоги обґрунтувала посиланням на те, що має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", однак, пенсійний орган протиправно відмовив у призначенні пенсії. Наголосила на тому, що до спірних відносин слід застосовувати положення статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції до внесення змін Законами №213 та №911), якою передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Позовні вимоги також обґрунтовані посиланням на те, що пенсійний орган безпідставно відмовив у призначенні та виплаті пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" як працівнику освіти при наявності необхідного спеціального стажу, адже зміни до цього закону щодо встановлення додаткових вимог про досягнення певного віку визнані неконституційними.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

04 січня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача про ти позову заперечував та зазначив, що оскаржуване позивачем рішення прийняте Головним управління Пенсійного фонду України в Львівській області /а.с. 18-19/.

Ухвалою суду від 05 січня 2022 року вирішено залучити до участі у справі № 440/17691/21 в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, направивши йому копію позовної заяви, а також розгляд адміністративної справи почати спочатку.

26 січня 2022 року до суду надійшов відзив на позов представник ГУПФ України у Львівській області, відповідно до якого останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Свою позицію мотивував посиланням на відсутність у позивача необхідного стажу роботи, що дає право для призначення пенсії за вислугу років /а.с. 57-59/.

Згідно з частиною третьою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

За приписами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Відповідно до частини другої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При цьому, як визначено частиною другою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджено копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 /а.с. 5/.

30.11.2021 позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах разом з доданими до неї документами /а.с. 22-33/.

Рішенням ГУПФ України в Одеській області від 01.11.2021 року №75 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України № 1788 /а.с. 53/.

Не погодившись із зазначеною відмовою, позивач оскаржила його до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно пункту 2.1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій") /надалі - Закон №1058-IV/ особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 2 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон №1788-ХІІ) визначено, що за цим Законом призначаються трудові пенсії, зокрема - за вислугу років.

За змістом статті 52 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема працівники освіти, відповідно до пункту "е" статті 55.

Пунктом "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ у редакції, чинній до 01.04.2015, було визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02.03.2015 №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" статтю 55 Закону №1788-ХІІ викладено у новій редакції, відповідно до якої право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років.

Ці зміни набули чинності з 01.04.2015.

Крім того, Законом України від 24.12.2015 №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", що набрав чинності з 01.01.2016, внесені зміни до пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ, відповідно до яких в абзаці першому слова "незалежно від віку" замінено словами та цифрами "після досягнення 55 років і"; а також доповнено вказану статтю абзацами дванадцятим - двадцять п`ятим такого змісту: "До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року.

Проте Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 положення статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі спір стосується наявності у позивача права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII.

Заперечуючи право ОСОБА_1 на призначення пенсії, відповідач виходив з того, що позивач не має достатнього стажу, наявність якого є підставою для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ.

Однак, суд не погоджується з цими твердженнями відповідача з таких підстав.

Відповідно до статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.09.2010 №20-рп/2010 зазначив, що визнання неконституційним Закону у зв`язку з порушенням процедури його розгляду та ухвалення означає відновлення дії попередньої редакції норм Конституції України, які були змінені, доповнені та виключені Законом. Це забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство як Основного Закону держави на всій території України (абзац четвертий пункту 6 мотивувальної частини).

Аналогічні правові наслідки мали місце після ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 07.07.2009 №17-рп/2009 у справі про конституційно встановлену процедуру набрання чинності законом, в результаті якого положення Закону України "Про Конституційний Суд України" відновили свою дію в попередній редакції.

Крім того, як зазначив Конституційний Суд України в абзаці третьому пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 14.12.2000 №15-рп/2000, "рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади. Обов`язок виконання рішення Конституційного Суду України є вимогою Конституції України (частина друга статті 150), яка має найвищу юридичну силу щодо всіх інших нормативно-правових актів (частина друга статті 8)".

У рішенні від 04.06.2019 №2-р/2019 Конституційний Суд України визначив, що положення статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення цього Рішення /пункт 2 резолютивної частини Рішення/.

Отже, зміни до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII, внесені законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII, втратили чинність з 04.06.2019.

Позивач звернулась до ГУПФ України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії 30.11.2021, а тому на момент її звернення положення пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII мали бути застосовані відповідачем у редакції, чинній до внесення до нього змін законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII.

Суд звертає увагу на те, що чинною до 01.04.2015 редакцією пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII, яка відновила свою дію з 05.06.2019 з огляду на визнання неконституційними змін до цієї норми, було визначено лише одну умову для призначення працівнику охорони здоров`я пенсії за вислугу років - наявність спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.

ГУ ПФ України в Львівській області у рішенні від 01.11.2021 №75 зазначив, що аналіз наданих ОСОБА_1 документів свідчить про наявність у неї спеціального стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку, на 10.10.2017 - 26 роки 02 місяці 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ.

Отже, на момент звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років (30.11.2021) стаж її роботи як працівника охорони здоров`я становив понад 26 років, що є підставою для призначення їй пенсії за віком відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII.

Доводи представника відповідача2 про те, що положення Закону №1788-XII в частині визначення права на пенсію за вислугу років за наявності спеціального стажу роботи з урахуванням змін, внесених законом №213-VIII, залишились незмінними, суд визнає безпідставними, адже резолютивна частина Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 містить висновок про визнання неконституційними всіх без виключення змін, внесених до статті 55 Закону №1788-XII законами №№ 213-VIII та 911-VIII.

Суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження спеціального трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні.

З урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 норма пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії не містила вимог про досягнення особою певного віку та/або наявність визначеної кількості загального трудового стажу.

Натомість, єдиною умовою для призначення пенсії у силу згаданої норми визначено наявність спеціального (педагогічного) стажу не менше 25 років, що у цьому випадку досягнута позивачем, адже її стаж працівника охорони здоров`я становив понад 26 років.

Інші підстави для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у спірному рішенні відсутні.

Таким чином, рішення ГУПФ України в Львівській області від 01.11.2021 №75 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років є неправомірним.

Як наслідок, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУПФ України в Львівській області від 01.11.2021 року №75 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Окрім того, суд враховує, що умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №227/3208/16-а.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15.

При цьому, суд враховує, що у силу абзацу тринадцятого пункту 4.2 Порядку №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 №25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

А відповідно до абзацу першого пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

За таких обставин, оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років було визначено ГУПФ України в Львівській області, то саме останній має завершити процедуру призначення позивачу пенсії за віком.

За таких обставин, суд, зважаючи до набуття ОСОБА_1 необхідного стажу для призначення пенсії за вислугу років та подання до пенсійного органу достатніх документів для вирішення питання про призначення пенсії, з метою ефективного відновлення порушеного права позивача, вважає за необхідне зобов`язати ГУПФ України в Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я з дати звернення з заявою від 30.11.2021 року відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Обраний судом у конкретному випадку спосіб захисту порушеного права відповідає завданням адміністративного судочинства, вимогам справедливості й забезпечить ефективне поновлення позивача в правах.

Зважаючи на встановлені у ході судового розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн згідно квитанції №09-12089931/С від 09 грудня 2021 року /а.с. 11/.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Разом з цим, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

А відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Оскільки передумовою для виникнення цього спору є протиправне рішення Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком без наявних на те законних підстав, суд вважає понесені позивачем судові витрати сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927), Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, Львівська область, 79016, ідентифікаційний код 13814885) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 01.11.2021 року №75 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобов`язати ГУПФ України в Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я з дати звернення з заявою від 30.11.2021 року відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, Львівська область, 79016, ідентифікаційний код 13814885) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Г.Ясиновський