Справа № 400/7543/21
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2022-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2022 р. № 400/7543/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М., за участю секретаря судового засідання Шакіної А.В., представника Відповідача 1: Шукайло О.І,, розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі "ВКЗ" адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:1. Державної екологічної інспекції України, пров. Новопечерський, буд.3, копус 2, м.Київ 42,01042, 2. Державної екологічної інспекції у Миколаївській області, вул. 3-тя Слобідська, 134, м.Миколаїв,54055,

про:стягнення середнього заробітку в сумі 82 752,12 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі: позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Державної екологічної інспекції України (далі відповідач 1) та Державної екологічної інспекції у Миколаївській області, в якому просить стягнути з Державної екологічної інспекції України на користь позивача середні заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.04.2021 року по 01.06.2021 року в сумі 82752,12 гривень та стягнення з Відповідача судових витрат в розмірі 5908,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що судом згідно рішення було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.09.2021 року по 07.04.2021 року дату прийняття рішення судом. Проте, фактично рішення Миколаївського окружного адміністративного суду було виконано лише 01 червня 2021 року згідно наказу від 01.06.2021 за № 66-тр/р. При поновленні на посаді не було оплачено середній заробіток за час з 08.04.2021 по 01.06.2021, тобто з моменту прийняття рішення судом по дату фактичного виконання рішення та поновлення на посаді. Не виконувалось рішення суду з вини Державної екологічної інспекції України, яка є суб`єктом призначення. Об`єктивних причин до невиконання рішення суду не існувало.

Відповідач 1 надав відзив на позов, згідно якого вважає вимоги Позивача не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Свої заперечення аргументує тим, що рішення суду на адресу Державної екологічної інспекції України надійшло зі значним запізненням. Крім того, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду здійснюється після поновлення на роботі. Також зауважує, що стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду повинно здійснюватися не з Державної екологічної інспекції України, а з Державної екологічної інспекції у Миколаївській області, оскільки місцем роботи позивача була саме Державна екологічна інспекція у Миколаївській області. Просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Також Відповідачем 1 подано 26.10.2021 року пояснення, в яких викладено правову позицію щодо необґрунтованості витрат Позивача на правову допомогу.

Відповідач 2 відзив на позов не надав.

Позивач подав відповідь на відзив в якому відхиляє доводи відповідача, наведені у відзиві у зв`язку з їх безпідставністю.

10.09.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Справу розглянуто з викликом сторін в порядку спрощеного позовного провадження, сторона Позивача в судове засідання не з`явилась, Відповідач 1 брав участь в розгляді справи в режимі відеоконференції.

Суд з`ясував всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідив наявні у справі докази у їх сукупності, надав їм оцінку та встановив таке.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 у справі № 400/4169/20 частково задоволено позовні вимоги, а саме:

- визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 09 вересня 2020 року № 330-о про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Державної екологічної інспекції у Миколаївській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Миколаївської області.

- Визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції у Миколаївській області від 10 вересня 2020 року № 186-о "Про оголошення наказу Державної екологічної інспекції України від 09 вересня 2020 року № 330-о "Про звільнення ОСОБА_1 ".

- Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Миколаївській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Миколаївської області з дати фактичного звільнення з 11 вересня 2020 року.

- Стягнено з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з період з 11.09.2020 року по 07.04.2021 року у сумі 337 904, 49 грн.

- Визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 25 серпня 2020 року № 295-о про відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків.

- Стягнено з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час відсторонення від посади, з 27 серпня 2020 року по дату звільнення 10 вересня 2020 року у сумі 29 882, 71 грн.

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу розраховано судом за період з 11.09.2021 року по 07.04.2021 року дату прийняття рішення судом.

Дане рішення допущено до негайного виконання, тобто з 07.04.2021 року, виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Миколаївській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Миколаївської області та в частині стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць.

Згідно копії рішення, яке залучено Відповідачем 1 до відзиву, воно зареєстровано канцелярією Відповідача1 21.04.2021 року за вх.№2752, а наказ про поновлення ОСОБА_1 , на посаді №66-тр/р видано 01.06.2021 року.

Таким чином доводи Відповідача 1щодо не виконання рішення суду, з тієї підстави, що він не був обізнаний про його існування є необґрунтованими і факт зволікання є наявним.

Додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду по справі №400/4169/20, було прийнято з тих підстав, що судом не було вирішено питання щодо суми, яка підлягає стягненню негайно за один місяць.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2021, апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 у справі № 460/376/19 повернуто скаржнику.

04.08.21 П`ятий апеляційний адміністративний суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду по справі №400/4169/20-без змін.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої, другої статті 235 Кодексу законів про працю України № 322-VIII від 10.12.1971 (далі: КЗпП України), у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За правилами частини шостої статті 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Верховний Суд у постанові від 24 січня 2019 року (справа №760/9521/15-ц, провадження № 61-24060св18) вказав: «Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави»; «Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням»; «Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків»; «Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися»; «Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника»; «За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення».

Варто зазначити, що правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання.

Добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не залежить від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. У таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Суд також звертає увагу на пілотне рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), де в пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, з дня ухвалення рішення у справі № 400/4169/20 про поновлення позивача на роботі у роботодавця виник обов`язок щодо його виконання.

Позивач підлягав негайному поновленню на посаді за рішенням суду з 07.04.2021, проте наказ про його поновлення на посаді винесено 01.06.2021 року.

За правилами статті 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За наведених обставин позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. При цьому враховуються положення Порядку № 100, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995.

В той же час, періодом за який позивач має право на виплату цього середнього заробітку, є період з 08.04.2021 року по 01.06.2021 року, оскільки саме за цей часовий відрізок рішенням суду у справі № 400/4169/20 не було виконано.

Також судом враховується, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду в справі 400/4169/20 встановлено, що розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 2298,67 грн., згідно довідки Державної екологічної інспекції в Миколаївській області.

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 08.04.2021 року по 01.06.2021 року становить 2298,67*36 днів= 82752,12 гривень

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду повинно здійснюватися не з Державної екологічної інспекції України, а з Державної екологічної інспекції у Миколаївській області, зважаючи на таке.

Відповідно до норм статті 236 КЗпП України, фінансову відповідальність за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі покладено на власника або уповноваженого ним органу, які допустили затримку виконання судового рішення.

Відповідно до підпункту 14 пункту 12 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275, голова Держекоінспекції призначає на посаду та звільняє з посади керівників та заступників керівників територіальних органів Держекоінспеції відповідно до законодавства про державну службу.

Таким чином, винесення наказу про поновлення позивача на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Миколаївській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Миколаївської області є повноваженнями та обов`язком голови Державної екологічної інспекції України, а тому витрати по виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду повинна нести саме Державна екологічна інспекція України.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25.04.2019 (справа № 820/5002/16).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина п`ята статті 242 КАС України).

Також, суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивач може перебувати у трудових правовідносинах з іншою юридичною особою або фізичною особою підприємцем, тому зазначені обставини підлягають встановленню з метою повного та всебічного розгляду справи, оскільки факт перебування позивача у трудових правовідносинах спростовує факт перебування позивача вимушеному прогулі. Суд з даного приводу зауважує, що відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин. Водночас, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 01.03.2018 (справа №818/149/17, провадження №К/9901/2536/17) вказав, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу та за законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Такий висновок Верховного Суду стосувався посилання скаржника на те, що особа отримала допомогу по безробіттю.

Таке правозастосування також міститься у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-511цс16.

Водночас, суд наголошує, що відповідно до п. 3 розділу ІІІ Порядку № 100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є відповідно обов`язком роботодавця, а не працівника, то сума заробітної плати, оплата відпусток та матеріальної допомоги на оздоровлення визначена без утримання такого податку та інших обов`язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.

За наведеного, сума середнього заробітку, належна до виплати позивачу, є сумою без утримання податків та обов`язкових платежів.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

За наведених обставин, позовні вимоги слід задовольнити, відновивши порушене право позивача шляхом стягнення з Державної екологічної інспекції України середнього заробітку за час затримки виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 року у справі № 400/4169/20 у розмірі 82752,12 гривень, з відрахуванням із вказаної суми податки та обов`язкові платежі.

Щодо стягнення судових витрат суд зазначає таке.

Як вбачається з квитанції від 06.09.2021 року Позивачем сплачено судовий збір на суму 90800 грн, які підлягають стягненню з Державної екологічної інспекції України.

Щодо витрат на правову допомогу суд бере до уваги наступне.

За визначенням частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.І ст.134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

Відповідно до частини 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4, 5 ст.134 КАС України).

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 9 статті 139 КАС України).

Відповідно до статті 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок Його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Верховний Суд у постанові від 15.05.2018 при розгляді справи № 821/1594/17 (адміністративне провадження № Ю9901/39873/18) зауважив, що в наданих до суду документах на підтвердження понесених витрат на правову допомогу не міститься інформації про підготовку процесуальних документів саме по даній справі і що акт про надання правничої допомоги не містить жодного посилання на адміністративну справу, в межах якої заявлені витрати до відшкодування.

У постанові від 08.05.2018 справа №810/2823/17, адміністративне провадження №К/9901/7937/18, Верховний Суд зазначив, що «Надане Товариством платіжне доручення про сплату заявлених до відшкодування витрат не утримує в собі належного, повного призначення платежу. В жодному документі з наданих Верховному Суду не зазначено номер справи, в якій надавалась відповідна правнича допомога. Рахунок на оплату послуг та платіжне доручення з призначенням платежу «за послуги правової допомоги згідно Договору (,...)» підтверджують оплату не ідентифікованих послуг правової допомоги. Підсумовуючи наведене, Суд дійшов висновку, що надані суду касаційної інстанції матеріали, не доводять факту понесення Товариством витрат за складання та подання витрат саме в цій адміністративній справі».

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 520/8309/18.

Стороною позивача надано на підтвердження понесених витрат на правову допомогу договір від 20 серпня 2020 року укладений між ОСОБА_1 ,, та адвокатом Кушнір А.С., ордер на надання правничої допомоги від 20.08.2020 року №1005112, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ЧК№001288, протокол узгодження договірної ціни від 26.09.2021 року, згідно якого між сторонами досягнуто домовленості, що розмір договірної ціни на надання правової допомоги в розмірі 5000 грн., за послуги надані адвокатом щодо звернення до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної екологічної інспекції України та Державної екологічної інспекції у Миколаївській області про стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу та розгляду справи в суді, квитанція від 01.09.2021 року про сплату 4000 тисяч гривень ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 , квитанція до прибуткового касового ордера №1264 від 26.09.2021 року, згідно якої надавачем послуг ОСОБА_3 , прийнято 1000 грн., від ОСОБА_1 .

Разом з тим, частиною 5 статті 242 КАС України визначається, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає за необхідне присудити з Відповідача на користь Позивача витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

З огляду на те, що стороною Позивача не надано розгорнутого переліку послуг, які надав йому адвокат, не зазначено кількості витраченого часу для надання необхідної правової допомоги, а також той факт, що жоден платіжний документ від 01.09.2021 року не містить підстави для здійснення переказу, а призначення «переказ особистих коштів» не може свідчити про сплату саме послуг адвоката за договором від 20.08.2021 року. Крім того протокол узгодження договірної ціни укладено 26.09.2021 року, тобто значно пізніше ніж було сплачено ОСОБА_1 , особисті кошти ОСОБА_3 згідно квитанції від 01.09.2021 року.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 Код НОМЕР_1 ) до Державної екологічної інспекції України (пров. Новопечерський, буд.3, копус 2,Київ 42,01042 ) та Державної екологічної інспекції у Миколаївській області (вул. 3-тя Слобідська, 134,Миколаїв,54055 ) задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної екологічної інспекції України Новопечерський, буд.3, копус 2, м.Київ 42,01042, на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 і.п.н. НОМЕР_1 )середній заробіток за час затримки виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 року по справі №400/4169/20 та вимушеного прогулу за період з 08.04.2021 року по 01.06.2021 року в сумі 82752,12 (вісімдесят дві тисячі сімсот п`тдесят дві грн. 12 копійок).

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції України (пров. Новопечерський, буд.3, копус 2,Київ 42,01042 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 і.п.н НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1809,00 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Мельник