Справа № 380/4102/21
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/4102/21
У Х В А Л А

з питань залишення позову без розгляду

31 січня 2022 року зал судових засідань №3

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А. Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Лєбєдєва Д.Ю.,

представника позивача Мельник О.П.,

представників відповідачів Павлій І.Б., Отроди Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові у порядку спрощеного позовного провадження у режимі відеоконференції клопотання представників відповідачів про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області , місцезнаходження: 79000, м. Львів, пл.Генерала Григоренка, 3(далі - відповідач-1), Міністерства внутрішніх справ України , місцезнаходження: 01024, м.Київ, вул.Богомольця, 10 (далі - відповідач-2), в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідачів щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 15 календарних років служби;

- зобов`язати відповідачів нарахувати і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 15 календарних років служби.

До суду від представників відповідачів надійшли клопотання про залишення позову без розгляду. Клопотання обґрунтовані тим, що позивач пропустила місячний строк звернення до суду, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Представник МВС України додатково зазначає, що одноразова грошова допомога при звільненні не належить до основних видів грошового забезпечення та не має постійного характеру. Посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20.11.2019 у справі №9901/232/19, від 05.02.2020 у справі №9901/425/19, від 13.02.2020 у справі №640/3940/19.

Представник Головного управління Національної поліції у Львівській області вказує на те, що позивача повідомлено листом №10/2252 від 30.10.2015, проте до суду вона звернулася лише 04.07.2021, тобто з пропуском законодавчо встановленого строку.

До суду надійшли письмові пояснення представника позивача, у яких вона проти залишення позову без розгляду заперечила, вважає доводи представників відповідачів необґрунтованими. Наполягає на тому, що одноразова грошова допомога при звільненні входить до складу грошового забезпечення позивача, тому у вимірі спірних правовідносин звернення до суду не обмежується місячним строком. Також вважає, що посилання представника МВС України на судову практику є помилковим, зважаючи на неподібність правовідносин у справі, яка розглядається, та справ, за наслідками розгляду яких Верховний Суд сформулював відповідні висновки.

Крім того, представник позивача посилається на релевантну, на її думку, судову практику.

У судовому засіданні представник позивача проти клопотань відповідачів про залишення позову без розгляду заперечила, просила суд у задоволенні вказаних клопотань відмовити повністю.

У судовому засіданні представники відповідачів клопотання про залишення позову без розгляду підтримали повністю, просили суд клопотання задовольнити та залишити позов без розгляду.

ІІ. Фактичні обставини справи

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно дослідивши та об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд встановив наступне.

Позивач проходила службу в органах міліції.

Наказом Управління МВС України на Львівській залізниці №25 о/с від 08.05.2015 позивачу надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 05.05.2015 до 07.02.2018.

Наказом Управління МВС України на Львівській залізниці №86 о/с від 16.10.2015 позивача звільнено з органів внутрішніх справ з постановкою на військовий облік.

Управління МВС України на Львівській залізниці надіслало позивачу лист від 30.10.2015 №10/2252, у якому вказало про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

04.03.2021 позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

IІІ. Позиція суду

Вирішуючи заявлені учасниками справи клопотання щодо строку звернення до суду по суті, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого вказаним Кодексом або іншими законами.

Частиною 1 статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. За змістом частини 1 статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Правова регламентація поновлення процесуального строку забезпечується, серед іншого, приписами частин 1, 3 та 6 статті 121 КАС України. Вказані норми визначають, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли згаданим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Частиною 2 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку, який в адміністративному судочинстві визначений як строк звернення до суду.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

У пункті 570 рішення у справі «ВАТ «Нафтова компанія Юкос» проти Росії» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) визначив термін давності, як передбачене законом право порушника не піддаватися попередженню або суду після закінчення певного терміну після здійснення правопорушення. Як зазначив ЄСПЛ, строки давності, які характерні для національних правових систем Держав-учасниць, відповідають декільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності.

Зміст принципу правової визначеності розкрито у ряді рішень Конституційного Суду України. Наприклад, у рішенні від 29.06.2010 №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Інакше кажучи, встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ для забезпечення оптимального співвідношення права на доступ до правосуддя та принципу правової визначеності у процесі прийняття судом рішення про поновлення строку на звернення до суду мають враховуватися: 1) особливі обставини кожної конкретної справи у системному зв`язку з причинами пропуску строку на звернення до суду; наявність причин непереборного та об`єктивного характеру пропуску строку на звернення до суду; 2) характер права, для захисту якого надійшло звернення до суду, та його значення для сторін; 3) період, який минув з моменту пропуску строку, правові наслідки його поновлення або не поновлення; 4) наявність публічного (суспільного та, меншою мірою, державного) інтересу у справі; 5) фундаментальність значення справи для судової та правозастосовної практики.

Суд вказує на те, що спірним у справі, яка розглядається є питання перебігу строку звернення з відповідним позовом. Із цього приводу суд виходить з наступного.

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 01.01.1992 визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом (далі Закон №2262).

Згідно з частиною першою статті 9 вказаного Закону особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

На переконання суду, одноразова грошова допомога при звільненні пов`язана виключно з фактом звільнення, не стосується характеру та обсягів виконуваної роботи, та, як наслідок, не є платою за виконання особою трудової функції. За таких обставин суд вважає помилковим посилання представника позивача на те, що позовні вимоги у справі, яка розглядається, не обмежуються жодним строком, оскільки не охоплюються поняттям «заробітна плата». При цьому суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №713/4010/13-ц.

Водночас суд вважає нерелеватними посилання представника МВС України на правові висновки суду касаційної інстанції, викладені у постановах від 20.11.2019 у справі №9901/232/19, від 05.02.2020 у справі №9901/425/19, від 13.02.2020 у справі №640/3940/19, зважаючи на те, що останні стосуються оскарження рішень органів суддівського самоврядування.

Окрім цього, на переконання суду, не заслуговують на увагу твердження представника позивача про необхідність застосування висновків касаційного суду постановах, перелік яких наведено у письмових поясненнях, виходячи з наступних міркувань.

Так, у справах №160/5393/19 від 04.02.2021 та №804/496/18 від 25.04.2019 предметом судового дослідження були правомірність бездіяльності щодо перерахунків та виплати при звільненні невикористаної щорічної і додаткової відпустки за відповідний період та правомірність відмови у виплаті грошового забезпечення за час вимушеного прогулу відповідно.

Щодо посилання на постанови Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №807/363/18 та від 22.05.2020 у справі 808/3200/17, то суд зауважує, що такі стосуються військовослужбовців, особливості проходження служби яких унормовано спеціальними правовими актами.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що до спірних правовідносин застосовується місячний строк, передбачений частиною 5 статті 122 КАС України, оскільки спір виник з правовідносин щодо проходження публічної служби.

Надаючи правову оцінку питанню дотримання позивачем строку звернення, суд зазначає наступне.

З обставин справи вбачається, що позивач проходила службу в органах внутрішніх справ. При цьому наказом Управління МВС України на Львівській залізниці №25 о/с від 08.05.2015 позивачу надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 05.05.2015 до 07.02.2018. У подальшому наказом Управління МВС України на Львівській залізниці №86 о/с від 16.10.2015 позивача звільнено з органів внутрішніх справ з постановкою на військовий облік. Тобто суд висновує про те, що позивача звільнено у період її перебування у відпустці. Додатково слід зазначити, що спір з приводу дати звільнення позивача відсутній.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.10.2020 у справі № 9901/929/18 та від 14.01.2021 у справі № 9901/584/19).

У зв`язку з цим суд вважає за необхідне застосувати норми Кодексу законів про працю України (далі КЗпП).

Частиною першою статті 116 КЗпП передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Із урахуванням того, що позивач перебувала у відпустці, тобто у день звільнення не працювала, суд акцентує увагу на тому, що перебіг строку звернення до суду починається з дня наступного за днем пред`явлення позивачем вимоги стосовно проведення розрахунку, якщо відповідний розрахунок не проведено. Між тим, відповідачами не надано будь-якого документального підтвердження факту звернення позивача з вимогою про проведення розрахунку.

Окрім цього, суд критично оцінює посилання представника Головного управління Національної поліції у Львівській області на лист №10/2252 від 30.10.2015 як на підставу для залишення позову без розгляду з огляду на те, що відповідачем не долучено будь-яких доказів отримання позивачем зазначеного листа, що підтверджується також відповіддю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 10.01.2022 №17/11/01-22.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що позивач, звернувшись до суду 04.03.2021, пропустила місячний строк.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотань представників відповідачі необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 122, 123, 240-243, 248 КАС України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні клопотання представників відповідачів про залишення позову без розгляду відмовити повністю.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу суду можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Повна ухвала суду складена 7 лютого 2022 року.

Суддя А.Г. Гулик