Справа № 500/712/21
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/712/21

13 січня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чепенюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кухар О.Л.,

представника позивача Нюні О.І.,

представника відповідача Васильчук І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Нюню Олександра Ігоровича звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення №UA209000/2021/600009/1 від 26.01.2021.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 24.03.2021 адміністративну справу №500/712/21 передано за підсудністю до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 23.09.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, допущено заміну відповідача Галицької митниці Держмитслужби на Тернопільську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 адміністративну справу №500/712/21 передано на розгляд до Тернопільського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 прийнято справу до провадження та призначено до судового розгляду.

Позов обґрунтовано тим, що з метою митного оформлення транспортного засобу марки Mersedes-Benz Е200, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , 2016 року випуску, придбаного за вартістю 42500 норвезьких крон згідно з договором купівлі вживаного авто, 25.01.2021 уповноваженою особою позивача, агентом з митного оформлення було подано до Галицької митниці Держмитслужби України митну декларацію (далі - МД) UA209220/2021/001164 на ввезений транспортний засіб, визначено митну вартість в розмірі 43533,39 норвезьких крон. Митну вартість транспортного засобу визначено за ціною договору (вартість операції). Так, в графі 42 митної декларації "ціна товару" зазначено 42500 норвезьких крон. Заявлено транспортні витрати в розмірі 100 євро.

Проте відповідач не погодився із визначеною декларантом митною вартістю та 26.01.2021 прийняв рішення про коригування митної вартості №UA209000/2021/600009/1 з тих підстав, що документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, а саме не подано банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, для страхування (якщо здійснювалось) - страхових документів. У зв`язку із наведеним митний орган визначив митну вартість за резервним методом у розмірі 6000 євро (65183 норвезьких крон).

Позивач вказує, що до МД декларантом долучено достатні документи для визнання митної вартості за ціною договору, додатково на вимогу митного органу надані Звіт про оцінку вартості колісного транспортного засобу, копія митної декларації країни відправлення та історія сервісного обслуговування автомобіля. Натомість відповідач в оскаржуваному рішенні не зазначив чому ним не взяті до уваги подані декларантом документи, що підтверджують заявлену митну вартість автомобіля, та здійснив обрахунок митної вартості на рівні 6000 євро, не підтвердивши її жодним доказом. Позивач вважає дії відповідача протиправними та вчиненими всупереч положенням статті 57 Митного кодексу України (далі - МК України), митним органом безпідставно відмовлено в прийнятті митної декларації UA209220/2021/001164 від 25.01.2021 та митному оформленні придбаного позивачем транспортного засобу.

До суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги заперечує (а.с.30-38). В обґрунтування своєї позиції вказує, що митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами, зокрема зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). При цьому, якщо рахунок сплачено, декларант в обов`язковому порядку зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

25.01.2021 уповноваженою особою позивача було подано МД та ряд документів до митного оформлення транспортного засобу марки Mersedes-Benz Е200, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , 2016 року випуску, придбаного ОСОБА_1 . Позивачем із визначених частиною другою статті 53 МК України документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, було надано лише рахунок-фактуру (інвойс) - договір купівлі вживаного автомобіля № б/н від 11.01.2021. При цьому, із вказаного договору купівлі-продажу не можливо встановити, яким чином здійснено розрахунок за придбаний транспортний засіб - відсутні умови оплати, тобто до митного оформлення не надано банківського платіжного документа, що стосуються оцінюваного товару, або інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Митним органом зроблено висновок, що подані декларантом документи, які підтверджують числові значення складових, митної вартості, не містять всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний транспортний засіб - документально не підтверджено таку складову митної вартості як фактурна вартість.

Під час автоматизованого контролю із застосуванням системи управління ризиками автоматизованою системою митного оформлення «Інспектор» було згенеровано форми митного контролю: « 105-2 Контроль правильності визначення митної вартості товарів»; « 106-2 Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів».

На вимогу митниці уповноваженою особою декларанта було додатково надано документи: копію митної декларації країни відправлення, звіт про оцінку вартості колісного транспортного засобу, довідку про транспортні витрати. Довідка про транспортні витрати в довільній формі складена ОСОБА_1 не є належним доказом щодо понесених витрат на транспортування в розумінні норм митного законодавства. Декларантом додатково не були надані обов`язкові для підтвердження заявленої митної вартості товарів документи, зокрема, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, транспортні (перевізні) документи.

Галицькою митницею Держмитслужби було проведено консультації з декларантом. Послідовно розглянувши можливість застосування методів визначення митної вартості, митниця встановила неможливість застосування наступних методів визначення митної вартості та визначила таку за резервним методом. Джерелом інформації для визначення митної вартості при винесенні рішення про коригування митної вартості від 26.01.2021 № UA209000/2021/600009/1 використано рівень ціни, за який транспортний засіб визначеної марки, моделі, комплектації пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, визначений відповідно до раніше визнаної (визначеної) митної вартості за ЕМД №UA100530/2020/050310 від 12.10.2020 на рівні 6000 EUR (65183 норвезьких крон).

Відповідач вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства, є законним та обгрунтованим та не підлягає скасуванню. Відтак просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у якій наведені спростування мотивів відповідача, наведена судова практика у подібних правовідносинах.

Ухвалою суду від 14.12.2021, постановленою у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, оголошено перерву в розгляді справи до 13.01.2022.

У судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги, з мотивів, наведених у заявах по суті.

У судових засіданнях представник відповідача позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначила, що до митного органу не було подано достатньо документів, які підтверджували фактурну вартість транспортного засобу, зокрема, документів про проведені розрахунки та доказів, що підтверджували б транспортні витрати. Митний орган діяв правомірно, оскаржуване рішення винесено підставно.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

11.01.2021 ОСОБА_2 придбала у продавця Motor Dahl (Норвегія, ОСОБА_3 ) транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , що підтверджується договором купівлі вживаного автомобіль № б/н від 11.01.2021 (а.с.7-8). Відповідно до вказаного договору вартість придбаного позивачем автомобіля становила 42500 норвезьких крон (5000 дол США).

25.01.2021 уповноваженою особою позивача, агентом з митного оформлення ОСОБА_4 , для здійснення митного оформлення вказаного транспортного засобу подано до Галицької митниці Держмитслужби в електронній формі МД № UA209220/2021/001164 на ввезений транспортний засіб (а.с.39).

Згідно з графою 31 митної декларації № UA209220/2021/001164 до митного оформлення заявлений товар: «автомобіль легковий, що був у користуванні, марка: MERCEDES-BENZ, модель: Е200; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ; модельний рік: 2015; календарний рік: 2015; тип двигуна: дизельний; об`єм двигуна: 2143 см. куб; потужність: 100 кВт; загальна кількість місць, включаючи водія: 5; колір: чорний; колісна формула: 4x2; призначення: для використання на дорогах загального призначення (приватне користування). Торгівельна марка: MERCEDES-BENZ. Виробник: DAIMLER/DE». Одержувач товару - ОСОБА_5 (гр. 8 МД). Особа, відповідальна за фінансове врегулювання ОСОБА_1 (гр.9 МД).

Відповідно до інформації, що міститься в гр. 44 МД № UA209220/2021/001164 від 25.01.2021, уповноваженою особою позивача до митного оформлення були подані наступні документи:

рахунок-фактура (інвойс) - договір купівлі вживаного автомобіля № б/н від 11.01.2021;

декларація про походження товару № 96 від 04.11.2020;

акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA205020/2021/300183 від 14.01.2021;

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 04.11.2020;

внутрішній договір (контракт) доручення НМР 433486 від 13.01.2021;

договір про надання послуг митного брокера № б/н від 10.01.2021;

паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні НОМЕР_5 від 11.06.2016;

інші некласифіковані документи - фото від 25.01.2021;

фінансова гарантія у вигляді грошової застави - № б/н від 13.01.2021;

сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу № UA.008.9004649-21 від 21.01.2021;

паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України НОМЕР_6 від 19.10.2017.

Митну вартість транспортного засобу визначено за основним методом - за ціною договору (вартість операції). Так, в графі 42 МД «ціна товару» зазначено 42500 норвезькі крони, графа 45 МД 144295,76 грн (а.с.39).

Як вбачається із пояснень представника відповідача та витягу з автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» під час автоматизованого контролю із застосуванням системи управління ризиками за МД № UA209220/2021/001164 автоматизованою системою митного оформлення «Інспектор» було згенеровано форми митного контролю: « 105-2 Контроль правильності визначення митної вартості товарів»; « 106-2 Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів», а також посадовій особі підрозділу митного оформлення визначено перелік необхідних до виконання митних процедур: «Перелік індикаторів ризику Пункт 3.3.4 «Заявления митної вартості товарів за рівнем нижчим, ніж рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено» (а.с.40).

25.01.2021 під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів посадовою особою митниці було розпочато процедуру консультацій декларанта з митним органом, а саме уповноваженій особі декларанта направлено електронне повідомлення наступного змісту: «У зв`язку з тим, що документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме фактурну вартість та витрати на страхування (якщо здійснювалось), прошу відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ надати документи: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити необхідні для ідентифікації ввезеного товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі відсутності вище зазначених документів, відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ прошу надати (за наявності) такі додаткові документи: копію митної декларації країни відправлення; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією».

Також повідомлено, що декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати додаткові документи (а.с.42).

На вказаний запит декларантом надано відповідачу копію митної декларації країни відправлення № 006897 від 11.01.2021; звіт № 25/01-2021 про оцінку вартості колісного транспортного засобу легковий седан MERCEDES- BENZ Е 200, 2016 р.в., VlN WDD2120061B287848; довідку про транспортні витрати б/н від 26.01.2021 (а.с.43).

В подальшому уповноважена особа декларанта листом повідомила відповідача про те, що інших додаткових документів надавати не буде (а.с.44).

Відповідач за результатами розгляду поданої уповноваженою особою декларанта митної декларації № UA209220/2021/001164 та доданих до неї документів, здійснив коригування митної вартості транспортного засобу та виніс рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2021/600009/1/1 від 26.01.2021 (а.с.5), яким визначив митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом у розмірі 65183 норвезький крон.

У графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів зазначено: «митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме: для підтвердження фактурної вартості декларантом не подано банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, для страхування (якщо здійснювалось) - страхових документів. Не надано інформації про рух коштів від покупця до продавця. У митного органу виникли обгрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості даного товару у зв`язку з тим, що інформація, яка міститься на загальнодоступних інтернет ресурсах вартість даного товару є вищою за заявлену декларантом. Відповідно митним органом розпочато процедуру консультації та направлено повідомлення про надання документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. На вимогу митного органудекларантом не було подано документів, що підтверджують заявлену митну вартість згідно ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, а саме: банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, якщо здійснювалось страхування, страхові документи, та додаткових документів відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України. Другорядні методи не були застосовані через відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних та подібних товарів. Метод на основі віднімання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, що продаються на території України, а також про складові компоненти, що можуть бути виділені із ціни. Метод на основі додавання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про вартість всіх витрат, що зараховуються до ціни товару. За результатом проведеної консультації з декларантом, відповідно до положень частини 4 ст. 57 МКУ, дійшли згоди про неможливість визначення митної вартості згідно з положеннями статей 59-63 МКУ. Митна вартість товару визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст. 64 МКУ. За основу для обрахунку митної вартості даного товару взято інформацію щодо вартості транспортного засобу, оформленого за МД UA100530/2020/050310 від 12.10.2020 на рівні 6000 EUR (65183 NOK).» (а.с.5 зворот).

У зв`язку з прийнятим рішенням відповідачем було оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UА209220/2021/00057 (а.с.6).

Не погоджуючись із відмовою відповідача у прийнятті митної декларації та коригуванням митної вартості товару, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача (дії, вчиненні при його прийнятті) як суб`єкта владних повноважень, що є предметом цього позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.

Розділ ІІІ МК України регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частиною першою статті 51 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Положення МК України передбачають можливість визначення митної вартості товарів за резервним методом, у разі неможливості визначення її за основним іншими другорядними методами.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).

Як визначено частинами першою, другою статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина третя статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 МК України).

Наведені норми МК України вказують на те, що законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою визначається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Відповідно до статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).

У частині третій статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Із наведених положень випливає, що митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У пункті 2 частини п`ятої статті 54 МК України передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, праву митного органу на витребування додаткових документів передує його обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Окрім цього, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Судом встановлено, що декларант позивача для підтвердження заявленої митної вартості товару подав до митного органу ряд документів та застосував перший метод визначення митної вартості за ціною договору.

Відповідно до частини другої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо: використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Також, у розумінні частин четвертої, п`ятої статті 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

З матеріалів справи слідує, що відповідач поставив під сумнів митну вартість товару у зв`язку із відсутністю документального підтвердження числових значень складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, зокрема, для підтвердження фактурної вартості декларантом не подано банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару. При цьому для підтвердження заявленої митної вартості, як зазначив представник відповідача, надано лише договір купівлі-продажу, умови якого не визначали порядок розрахунків між сторонами договору.

Як встановлено судом, із визначених частиною другою статті 53 МК України документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, було надано договір купівлі-продажу № б/н від 11.01.2021. З вказаного договору купівлі-продажу вживаного транспортного засобу вбачається, що в ньому вказано лише ціна покупки без податку 42500 норвезькі крони (5000 дол США), порядок проведення розрахунків відсутній, а так само відомості про сплату коштів за договором (а.с.7-8).

Будь-яких документів на підтвердження ціни договору, сплати коштів продавцю позивач (її декларант) митному органу не надав через їх відсутність. З цього приводу суд зазначає, що у випадку проведення розрахунків у готівковій формі такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

У матеріалах справи є наявний лист продавця Motor Dahl від 02.03.2021 про підтвердження оплати за автомобіль MERCEDES-BENZ Е 200, 2016 р.в., VlN НОМЕР_3 від ОСОБА_6 в сумі 42500 норвезькі крони (а.с.56). Проте такі документи не були надані митному органу під час митного оформлення, а їх подання до суду свідчить про те, що позивач не була позбавлена можливості їх отримати під час придбання транспортного засобу та, відповідно, подати до відповідача під час митного оформлення.

Відтак, з`ясувавши такі обставини слід прийти до висновку, що позивач (декларант) для підтвердження заявленої митної вартості товару не подав до митного органу всі необхідні для цього документи, які містять достатні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а також відомості про ціну, яка була сплачена за товар. Одним єдиним документом, що містив відомості про заявлену митну вартість був договір від 11.01.2021, з умов якого не вбачалося про проведення розрахунків між сторонами договору та відсутні інші належні та допустимі докази на підтвердження сплати коштів у сумі 42500 норвезьких крон за транспортний засіб.

Декларанту необхідно було документально підтвердити таку складову митної вартості товарів як ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари та інші складові митної вартості, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Системний аналіз статті 53 МК України та частини першої статті 368 МК України свідчить про необхідність подання декларантом на підтвердження фактурної вартості товарів касових або товарних чеків, ярликів, інших документів роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

При цьому суд наголошує, що пунктами 3-5 частини другої статті 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Зі змісту вказаної вище статті видно, що розрахункові документи й рахунок-фактура (інвойс) або договір купівлі-продажу не є ідентичними документами, оскільки підтверджують різні обставини (розрахунковий документ - суму, яка підлягає сплаті, а рахунок-фактура (інвойс) або договір купівлі-продажу - суму, яка фактично сплачена). Разом з тим, обидва ці документи (розрахунковий документ та рахунок-фактура (інвойс) або договір купівлі-продажу) є обов`язковими для подання до митного оформлення.

Однак позивачем документів, які підтверджують оплату за транспортні засоби, не було подано митному органу, а тому й не підтверджено одну із складових митної вартості - ціну, що була фактично сплачена.

Оскільки декларантом не надано митному органу достатньо відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, то останній правомірно направив повідомлення про надання додаткових доказів на підтвердження заявленої митної вартості.

У повідомленні відповідача від 25.01.2021 містилась вимога, зокрема, надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити необхідні для ідентифікації ввезеного товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі відсутності вищезазначених документів надати копію митної декларації країни відправлення; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

На вимогу митниці уповноваженою особою декларанта було додатково надано наступні документи, серед яких довідка, складена ОСОБА_1 про транспортні витрати б/н від 26.01.2021. Довідка складена у довільній формі у вигляді повідомлення про те, що транспортні витрати на доставку автомобіля до кордону України становлять 100 (сто) євро.

Суд погоджується з твердженням відповідача, що ця довідка не є належним доказом щодо понесених витрат на транспортування в розумінні норм митного законодавства, оскільки відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 МК України на підтвердження понесених витрат на транспортування мають бути надані транспортні (перевізні) документи. В акті про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 14.01.2021 №UA205020/2021/300183 є посилання на транспортний засіб (номер НОМЕР_7 / НОМЕР_8 ), яким здійснювалася доставка транспортного засобу до митного кордону України, проте позивачем (її декларантом) не надано митному органу належних документів щодо понесених витрат, як-от, автомобільна накладна CMR, договір перевезення, заявки, квитанції тощо).

Встановлені судом обставини свідчать про те, що декларантом додатково не були надані обов`язкові для підтвердження заявленої митної вартості товарів документи, визначені частиною другою статті 53 МК України, зокрема, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, чи інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (товарний чек, прихідний касовий ордер, фіскальний чек тощо), транспортні (перевізні) документи.

Статтею 368 МК України визначено, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів. При визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України. Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості. У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів митні органи визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Восьмого апеляційного адміністративного суду, що викладена у постанові від 27.10.2020 у справі № 380/3058/20 (пров. № А/857/9198/20).

За змістом пункту 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 № 689, під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС; спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку; інформація, отримана від ДФС, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів; інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару; інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю, в тому числі, за результатами проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи; інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити територіальних органів та/або ДФС; цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між ДФС та асоціаціями, спілками та іншими об`єднаннями імпортерів та виробників; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; інформація отримана з мережі Інтернет.

Наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та ініціювання повної її перевірки.

У спірному випадку, у зв`язку з ненаданням додаткових документів митний орган правомірно прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості. Відповідач визначив митну вартість транспортного засобу за резервним методом.

Частиною першою статті 55 МК України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (частина друга статті 55 МК України).

Зазначеним вимогам спірне рішення про коригування митної вартості відповідає, оскільки містить всю передбачену законом інформацію, у графі 33 вказаного рішення зазначені та обґрунтовані причини, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог статей 54, 55, 57, 58, 368 МК України.

Як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2021/600009/1 від 26.01.2021, у ньому зазначено про неможливість застосування другорядних методів визначення митної вартості у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно з другорядними методами, описано послідовність застосування методів визначення митної вартості, а також причини застосування резервного методу відповідно до статті 64 МК України.

Митна вартість товару визначена Галицькою митницею Держмитслужби за резервним методом визначення митної вартості згідно із положеннями статті 64 МК України.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Тлумачних приміток до статті 7 (резервний метод) Угоди про застосування статті VII ГАТТ, митні вартості, визначені згідно з положеннями статті 7, повинні настільки, наскільки можливо, ґрунтуватися на раніше визначених митних вартостях; методи оцінювання, які мають використовуватися згідно зі статтею 6, повинні бути методами, викладеними в статтях 1 - 6, проте обґрунтована гнучкість у застосуванні таких методів відповідатиме цілям та положенням статті 7.

Частиною 2 статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (далі - ГАТТ) визначено, що оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, від час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпункту Ь) цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Відповідно до примітки 4 до пункту 2 статті VII ГАТТ, формулювання підпунктів "а" і "Ь" дозволяє стороні визначати вартість для митних цілей єдиним способом чи то (1) на базі цін, які певний експортер встановлює за імпортований товар, чи (2) на базі загального рівня цін на подібний товар.

Так як митниця не могла визначити вартість на базі ціни, встановленої експортером у зв`язку з відсутністю її документального підтвердження, тому вартість визнавалася на базі загального рівня цін на подібний товар.

При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем за основу для обрахунку митної вартості товару взято інформацію щодо вартості транспортного засобу обрахованого згідно ЕМД UA100530/2020/050310 від 12.10.2020 на рівні 6000 EUR (65183 NOK), тобто джерелом інформації для визначення митної вартості при винесенні рішення про коригування митної вартості від №UA209000/2021/600009/1 від 26.01.2021 використано рівень ціни, за який транспортний засіб визначеної марки, моделі, комплектації пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, визначений відповідно до раніше визнаної (визначеної) митної вартості за ЕМД UA100530/2020/050310 від 12.10.2020.

При цьому суд звертає увагу, що на вимогу митниці не були надані обов`язкові для підтвердження заявленої митної вартості товарів документи, визначені частиною другою статті 53 МК України, відтак у митного органу підставно виникли обґрунтовані сумніви та необхідність витребувати додаткові документи, визначені частиною третьою статті 53 МК України.

Також суд враховую, що за заявою-зверненням ОСОБА_1 здійснено експертне автотоварознавче дослідження автомобіля та за результатами складено звіт № 25/01-2021 про оцінку вартості колісного транспортного засобу легковий седан MERCEDES- BENZ Е 200 (а.с.11-14), згідно з яким визначено вартість даного ввезеного на митну територію України автомобіля в сумі 159 566 грн, що є більшою, ніж визначена уповноваженою особою позивача в митній декларації.

Таким чином, у зв`язку з ненаданням додаткових документів митний орган правомірно прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості та визначив митну вартість транспортного засобу за резервним методом.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2021/600009/1 від 26.01.2021 Галицька митниця Держмитслужби діяла у межах повноважень та у спосіб, передбачений законом, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач довів правомірність оскаржуваного рішення, яке прийняті з дотриманням вимог частини другої статті 2 КАС України, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів належить відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Тернопільської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 ).

Відповідач: Тернопільська митниця як відокремлений підрозділ Державної митної служби України (вулиця Текстильна, 38, місто Тернопіль, 46004 ).

Повний текст рішення складено та підписано 18 січня 2022 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.