Справа № 500/7050/21
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7050/21

17 січня 2022 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, у якій позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Тернопільської міської ради щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0022 та для обслуговування індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_1 та зобов`язати Тернопільську міську раду прийняти рішення про надання ОСОБА_1 , дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки площею до 0,0022 та для обслуговування індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначено, що позивач є власником нерухомого майна, а саме: гаража по АДРЕСА_1 . З метою оформлення права користування земельною ділянкою для обслуговування гаража позивач декілька разів письмово звертався до Тернопільської міської ради (востаннє - 18.07.2019, після рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 у справі №500/879/19) з проханням надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , подавши необхідний перелік документів. Натомість, у листі заступника Тернопільського міського голови №1478/08 від 19.07.2019, на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 справа №500/897/19, попросили подати заяву встановленого зразку з пакетом документів у Центр надання послуг. Позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг з пакетом документів, однак після розгляду такої заяви відповідач, листом від 18.09.2019 №1877/05, повідомив позивача про те, що проект рішення «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 гр. Томіну було подано на розгляд восьмої сесії міської ради сьомого скликання 06 вересня 2019 року. Разом з тим, за результатом її розгляду рішення не прийнято.

Позивач вважає бездіяльність міської ради в частині неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки такою, що суперечить вимогам Земельного кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», тому просить суд визнати її протиправною.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

04.11.2021, через відділ документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач заперечує протиправність дій депутатів ради при розгляді проекту рішення сесії, вважає, що вони діяли у відповідності з вимогами Регламенту ради і скористалися одним із можливих варіантів голосування («за», «проти», «утримався»), тому просить суд у задоволенні позову відмовити. Крім того, відповідачем не зазначено причин неврахування висновків рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 справа №500/897/19 (арк. справи 39-42).

Будь-яких інших заяв по суті справи від сторін на адресу суду не надходило.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №393054266 від 27.07.2017, проведено державну реєстрацію права власності позивача на гараж площею 21,5 кв. м. по АДРЕСА_1 . Підставою набуття позивачем права власності - є рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18.05.2017 року у справі № 607/1911/17, яким за позивачем визнано право власності на вказаний гараж в порядку спадкування після смерті його батька.

Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами врегулювання питання користування земельною ділянкою під об`єктом нерухомого майна, зокрема, 01.11.2017 року та 28.04.2018 року. У обох наведених випадках за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 рішення про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою органом місцевого самоврядування - не було прийнято.

Вказані обставини відповідачем не заперечуються.

29.11.2018 позивачем, в особі його представника за довіреністю Томіної Л.В., подано через Центр надання адміністративних послуг в місті Тернополі заяву (реєстраційний номер 388469) з проханням надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0022 га для обслуговування індивідуального гаража за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з переліком додатків до заяви були долучені: копія паспорта, реєстраційного номера облікової картки платника податків, графічні матеріали (викопіювання з чергового плану міста 1:2000, план земельної ділянки 1:500 з описом меж, на яких зазначено місце розташування та розмір земельної ділянки, копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, копія розрахунку потреби площі, копія технічного паспорту.

Листом заступника Тернопільського міського голови №493/08 від 15.03.2019, позивача повідомлено, що на засіданні сесії Тернопільської міської ради 22.02.2019 рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 - не прийнято.

Позивач не погодився з такими діями відповідача та звернувся із позовом в суд.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 у справі №500/897/19, яке набрало законної сили 13.06.2019, визнано протиправною бездіяльність Тернопільської міської ради сьомого скликання, яка полягає у неприйнятті на тридцять другій сесії міської ради від 22.02.2019 одного з передбачених законом рішень за наслідками розгляду питання про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0022 га за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язано Тернопільську міську раду на найближчій черговій сесії міської ради повторно розглянути питання про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0022 га за адресою: АДРЕСА_1 , та за результатами розгляду даного питання - прийняти відповідне рішення згідно вимог чинного законодавства з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

З урахуванням вказаного рішення суду, позивач черговий раз звернувся до відповідача із заявою та відповідним (з ідентичним раніше поданому) пакетом документів у якій він просив надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0022 га для обслуговування індивідуального гаража за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, Тернопільська міська рада, листом від 19.07.2019 №1478/08, попросила позивача подати заяву та відповідний пакет документів до «Центру надання послуг»

Позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг з пакетом документів, однак після розгляду такої заяви відповідач, листом від 18.09.2019 №1877/05, повідомив позивача про те, що проект рішення «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 » було подано на розгляд восьмої сесії міської ради сьомого скликання 06 вересня 2019 року. За результатами розгляду рішення не прийнято (арк. справи 13).

Відповідно до витягу з протоколу тридцять восьмої сесії сьомого скликання Тернопільської міської ради від 06.09.2019 проект рішення «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 гр. Томіну» було подано на розгляд. Результати голосування: «за» - 1, «проти» - 0, «утримались» - 8. Рішення не прийнято (арк. справи 14).

Не погодившись із бездіяльністю органу місцевого самоврядування, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності визначенні у статті 116 Земельного кодексу України.

Так, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частини перша-третя статті 116 ЗК України).

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема, для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

З огляду на це, позивач, який є громадянином України, має право на набуття права власності на земельну ділянку для будівництва індивідуального гаража.

Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частинами першою, другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною шостою статті 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.

При цьому, за наслідком розгляду суб`єктом владних повноважень відповідних клопотань приймається одне із двох рішень: надається дозвіл на розроблення проекту землеустрою або мотивована відмова у його наданні.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України від 21.05.1997, №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон №280).

Відповідно до статті 2 Закону №280 місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення (стаття 5 Закону №280).

Стаття 26 Закону № 280 передбачає виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад.

Так, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, серед іншого, відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (пункт 34 частини першої статті 26 Закону № 280).

Частинами першої, четвертою статті 47 Закону № 280 передбачено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. Постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування регламентує стаття 59 Закону № 280.

Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (частина перша статті 59 Закону № 280).

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос (частина друга статті 59 Закону № 280).

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради (частина третя статті 59 Закону № 280).

Згідно з частиною десятою статті 59 Закону №280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до пункту 6.7 статті 6 Регламенту Тернопільської міської ради сьомого скликання, затвердженого рішенням ради від 24.11.2015 №7/2/152 з наступними змінами і доповненнями, який розміщений на офіційному сайті Тернопільської міської ради (https://ternopilcity.gov.ua/app/webroot/files/Rishennia_sesiii/7-2-152-24-11-15.pdf):

6.7. Депутат Тернопільської міської ради зобов`язаний: 6.7.1. дотримуватися Конституції та законів України, Регламенту Тернопільської міської ради та інших нормативно-правових актів, що визначають порядок діяльності ради та її органів; 6.7.2. всебічно відстоювати інтереси членів територіальної громади міста Тернополя; 6.7.3. брати участь у роботі Тернопільської міської ради, постійних комісій та інших її органів, до складу яких він входить, всебічно сприяти виконанню їх рішень.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Регламенту постійні депутатські комісії є органами ради, що обираються для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до відання Тернопільської міської ради, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Стаття 26 цього ж Регламенту передбачає порядок прийняття рішень міською радою. Зокрема,

26.1. Міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

26.2. Рішення ради приймається більшістю депутатів від загального складу міської ради на пленарному засіданні після обговорення, крім інших випадків, передбачених чинним законодавством або цим регламентом. При встановленні результатів голосування до загального складу міської ради включається міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

26.3. Рішення міської ради приймаються лише з питань, внесених до порядку денного пленарного засідання сесії міської ради і за наявності відповідно оформленого проєкту рішення.

26.4. Проєкт рішення не ставиться на голосування, якщо він знімається розробником, який його вносив.

Стаття 29 Регламенту визначає види і форми голосування.

29.1. Рішення міської Ради приймаються відкритим поіменним або таємним голосуванням.

29.2. Відкрите поіменне голосування проводиться з більшості питань порядку денного.

29.5. Відкрите поіменне голосування проводиться кожним депутатом особисто за допомогою системи електронного голосування «Віче» в такий спосіб, що унеможливлює голосування замість депутата іншою особою.

29.6. При проведенні відкритого поіменного голосування за допомогою системи електронного голосування «Віче» формується список з результатами голосування в стандартному режимі «За», «Проти», «Утримались», «Не голосували», який зберігається в електронному архіві сесії. Результати голосування висвітлюються за допомогою системи електронного голосування «Віче» на інформаційному табло.

В силу вимог частини першої статті 1 Закону України «Про адміністративні послуги» від 06.09.2012 №5203-VI (далі - Закон №5203-VI) адміністративна послуга - це результат здійснення владних повноважень суб`єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов`язків такої особи відповідно до закону.

Оперативність та своєчасність є одними із основоположних принципів державної політики в сфері надання адміністративних послуг згідно вимог пункту 5 частини першої статті 4 Закону №5203-VI.

Згідно з вимогами частини першої статті 10 Закону №5203-VI граничний строк надання адміністративної послуги визначається законом.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 10 Закону №5203-VI у разі надання адміністративної послуги суб`єктом надання адміністративних послуг, який діє на засадах колегіальності, рішення про надання адміністративної послуги або про відмову в її наданні приймається у строк, визначений частиною першою або другою цієї статті, а в разі неможливості прийняття зазначеного рішення у такий строк - на першому засіданні (слуханні) після закінчення цього строку.

Таким чином, суб`єктом надання адміністративної послуги позивачу щодо надання дозволу на складання експертної грошової оцінки земельної ділянки є Тернопільська міська рада в силу зазначених вище повноважень, які покладені на неї ЗК України та Законом №280/97-ВР.

Поряд з цим, оскільки питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях відповідної ради, тому способом волевиявлення ради, яка реалізує від імені відповідної територіальної громади повноваження у сфері регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією.

Суд звертає увагу, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 у справі 500/897/19 суд зобов`язав Тернопільську міську раду на найближчій черговій сесії міської ради повторно розглянути питання про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0022 га за адресою: АДРЕСА_1 , та за результатами розгляду даного питання - прийняти відповідне рішення згідно вимог чинного законодавства з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Судом встановлено, що позивач, зважаючи на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 у справі 500/897/19 та будучи зацікавлений у отриманні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , - звернувся до Тернопільської міської ради через Центр надання адміністративних послуг із відповідною заявою, яка була зареєстрована за №483489.

Однак, після розгляду такої заяви відповідач, листом від 18.09.2019 №1877/05, повідомив позивача про те, що проект рішення «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 гр. Томіну було подано на розгляд восьмої сесії міської ради сьомого скликання 06 вересня 2019 року. За результатами розгляду рішення не прийнято.

Разом з тим, жодна з норм Регламенту Тернопільської міської ради сьомого скликання не передбачає можливості депутатів колегіального органу при наявності кворуму не голосувати на засіданні сесії міської ради, таким чином ухиляючись від прийняття рішення.

У свою чергу приписи Регламенту та Закону №280/97-ВР не звільняють орган місцевого самоврядування від обов`язку прийняти за результатами розгляду відповідної заяви рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про мотивовану відмову у його наданні, передбаченого статтею 118 ЗК України.

Як встановлено судом, проект рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу не прийнято Тернопільською міською радою на засіданні сесії фактично через відсутність голосів під час голосування даного проекту рішення.

Проект рішення про відмову позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на засідання ради не виносився, не обговорювався і рішення ради з цього питання не приймалось.

Таким чином, за наслідками розгляду заяви позивача ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0022 га за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачем не було прийнято жодного акта ради, як суб`єкта земельних правовідносин, у формі рішення.

При цьому, витяг з протоколу від 06.09.2019 відображає лише результати голосування, мотивів прийняття того чи іншого рішення, які б дозволяли скористатись можливістю його оскарження, не містять і не відповідають визначенню акта органу місцевого самоврядування. Як вбачається з вказаного витягу, майже всі депутати утримались від голосування, волевиявлення щодо поданого на розгляд проекту депутати ради не висловили. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем була допущена протиправна бездіяльність щодо розгляду заяви позивача.

Отже, відсутність рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в наданні такого дозволу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити відповідно до статті 118 ЗК України, чим порушив процедуру розгляду відповідного питання, а отже діяв всупереч вимогам чинного законодавства.

Однак, як встановлено судом та визнається сторонами, - заява позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0022 га за адресою: вул. Б. Хмельницького 13, на момент розгляду даної судової справи залишається не розглянутою, жодного рішення за результатами її розгляду - відповідачем прийнято не було.

Суд зауважує, що відповідач, розглядаючи заяву позивача повинен був прийняти одне з двох рішень: надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, або надати мотивовану відмову з підстав прямо визначених в Земельному кодексі України.

При цьому, таке рішення органу місцевого самоврядування щодо розробки проекту землеустрою стосовно земельної ділянки або про відмову в його затвердженні повинне оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення. Як наслідок, відсутність належним чином оформленого рішення Тернопільської міської ради, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

За загальним правилом, бездіяльність - це пасивна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним тих дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього обов`язків (завдань) згідно із чинним законодавством.

В контексті наведених вище обставин та приписів, суд вважає, що міська рада мала передбачений частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України обов`язок розглянути заяву позивача у місячний строк, мала можливість зазначений обов`язок виконати вчасно, проте цього не зробила, що вказує на протиправну бездіяльність з її боку та як наслідок є підставою для задоволення позову в цій частині.

З таких обставин суд дійшов висновку, що в межах даної судової справи має місце протиправна бездіяльність Тернопільської міської ради.

Щодо покликань відповідача на те, що Тернопільська міська рада є колегіальним органом, рішення в якому приймаються депутатами на основі колективного і вільного обговорення, суд зазначає таке.

Так, стаття 20 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» передбачає, що на сесіях місцевої ради депутати місцевої ради на основі колективного і вільного обговорення розглядають і вирішують питання, віднесені до відання відповідної ради, однак чинними є, зокрема, приписи частини другої статті 19 Конституції України, що зобов`язують органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також пункту 1 частини першої статті 18 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», які зобов`язують депутатів місцевої ради та саму раду як орган місцевого самоврядування, окрім іншого, додержуватися Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, регламенту ради та інших нормативно-правових актів, що визначають порядок діяльності ради та її органів.

Таким чином, колективне та вільне обговорення депутатами питань, що розглядає рада не передбачає права ради та депутатів діяти інакше, ніж у спосіб передбачений законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені у статті 118 ЗК України, у визначений законом строк, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Тернопільську міську раду прийняти відповідне рішення, тобто рішення про надання дозволу або рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність,то суд зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано частиною сьомою статті 118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Такі ж висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 440/793/19, від 02.04.2020 у справі № 826/568/19, а також від 02.07.2020 за № 825/2228/18.

Проте, суд зазначає, що зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи. Дійсно, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

Однак, як і будь-який інший спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав. В той же час суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки, а прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозвіл на розробку проекту землеустрою, без перевірки наявності чи відсутності усіх названих підстав для відмови у видачі дозволу, може бути необґрунтованим та призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону.

В контексті обставин спору застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

При цьому, судом враховано, що зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проте, наведених обставин судом не встановлено. Оцінка правомірності рішення стосувалася лише тих мотивів, які наведено в оскаржених діях відповідача. За таких обставин суд на цьому етапі позбавлений процесуальної можливості приймати рішення за умови не перевірки, не надання оцінки та не встановлення певних обставин суб`єктом владних повноважень з цього питання, в тому числі на відповідність вимогам статті 118 ЗК України, а тому позовні вимоги про зобов`язання надання дозволу на розроблення проекту землеустрою за наявності встановлених вище обставин, є передчасними та не підлягають задоволенню.

Вказані висновки узгоджуються з позицією, висловленою у постанові Верховного Суду у постанові від 10.10.2019 у справі №814/1959/17.

Зважаючи на встановлені обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що в даному випадку належним способом захисту прав та інтересів позивача буде визнання протиправною бездіяльність Тернопільської області міської ради щодо не прийняття рішення за наслідками розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0022 та для обслуговування індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_1 та зобов`язання Тернопільську міську раду розглянути заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0022 та для обслуговування індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_1 та прийняти рішення за результатом розгляду зазначеної заяви відповідно до чинного законодавства та з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З наведеної норми вбачається, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суб`єктом владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, є правом, а не обов`язком суду.

Тобто, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами.

Проте позивачем не наведено доводів та не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження необхідності саме в даному випадку зобов`язувати відповідача, як суб`єкта владних повноважень, подати звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі, наголошуючи при цьому, що, відповідно до частин другої та третьої статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач за подання даної позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн згідно квитанції від 22.10.2021 (арк. справи 1), а отже такі витрати підлягають стягненню на корить позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Тернопільської області міської ради щодо не прийняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0022 та для обслуговування індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Тернопільську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0022 та для обслуговування індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_1 та прийняти рішення за результатом розгляду зазначеної заяви відповідно до чинного законодавства та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської міської ради судові витрати в розмірі 908 (дев`ятсот вісім гривень) 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 17 січня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач: - Тернопільська міська рада (місцезнаходження: вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.