Справа № 500/7828/21
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7828/21

28 січня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шумської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Шумської міської ради, у якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Шумської міської ради від 28.07.2021 №2096 «Про відмову в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 »;

зобов`язати Шумську міську раду виділити в натурі земельні частки (паї) загальною площею 4,00 в умовних кадастрових гектарах у КСП «Мрія» с. Соснівка Шумського району Тернопільської області.

В обґрунтування позову вказує, що має право на земельну частку (пай) із земель, що перебували у колективній власності КСП «Мрія» с. Соснівка Шумського району Тернопільської області, у розмірі 4,00 умовних кадастрових гектари, що підтверджується відповідними судовими рішеннями, якими визнано його право на дві земельні частки (паї) в КСП «Мрія».

Для виділення в натурі земельних часток (паїв) він звернувся до Шумської міської ради та долучив судові рішення, проте оскаржуваним рішенням йому відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з посиланням на частину сьому статті 118 Земельного кодексу України (далі ЗК України) та невідповідність місця розташування земельних ділянок вимогам нормативно-правових актів, а саме: розпорядженням голови Шумської районної державної адміністрації (далі Шумської РДА) № 449 від 12.12.2003 «Про погодження проекту землеустрою щодо організації територій земельних часток (паїв) на території Соснівської сільської ради» та № 167 від 17.05.2004 «Про передачу у власність земельних ділянок та виготовлення державних актів на право власності на землю».

Позивач вважає таке рішення Шумської міської ради протиправним та таким, що порушує його право на отримання в натурі земельної ділянки.

Позивач посилається на положення ЗК України та Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості), земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 №899-IV (далі Закон №899-IV) та вказує, що рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) вважається правовстановлюючими документами при реалізації громадянами права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

На переконання позивача, відмовляючи у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, відповідач діяв неправомірно, що зумовило звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 30.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

23.12.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає оскаржуване рішення міської ради від 28.07.2021 правомірним та законним. Зазначає, що відповідно до розпоряджень голови Шумської РДА №449 від 12.12.2003 «Про погодження проекту землеустрою щодо організації територій земельних часток (паїв) на території Соснівської сільської ради» та №167 від 17.05.2004 «Про передачу у власність земельних ділянок та виготовлення державних актів на право власності на землю» вільні земельні ділянки (частки (паї)) на території колишньої Соснівської сільської ради відсутні. Окрім того, землі запасу на території вищезгаданої сільської ради також відсутні.

Також відповідач зауважує, що рішеннями Шумського районного суду Тернопільської області за позивачем визнано право власності на земельні частки (паї), розташовані в селі Соснівка. В селі Соснівка був розташований колишній КСП «Мрія», а земельні ділянки - на території Соснівської сільської ради. З метою захисту права позивача на земельну частку (пай), працівниками відділу земельних ресурсів та охорони навколишнього середовища громадянину ОСОБА_2 було рекомендовано звернутись до міської ради із заявою про надання інших, вільних та найбільш привабливих для нього земельних ділянок, які розташовані на території Шумської міської ради (території колишніх сільських рад, які увійшли до складу Шумської територіальної громади). Однак заявник цього не зробив, а звернувся із позовом до суду.

З огляду на це відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

30.12.2021 до суду надійшла відповідь на відзив. Представник позивача зазначає, що позивач має рішення суду від 08.06.2021, яким визнано за ним право на земельну частку в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай), площею 2,00 в умовних кадастрових гектарах у КСП «Мрія» с. Соснівка Шумського району Тернопільської області, та рішення суду від 27.05.2021, яким визнано за ним право на земельну частку в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на земельну частку (пай), площею 2,00 в умовних кадастрових гектарах у КСП «Мрія» с. Соснівка Шумського району Тернопільської області. Рішеннями суду встановлено, що батьки позивача за життя не отримали сертифікатів про право на земельну частку (пай), оскільки до дати видачі сертифікатів померли.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Представник позивача просить задовольнити позовні вимоги.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 27.05.2021 у справі №609/249/21, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_1 та визнано за ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у КСП «Мрія» с. Соснівка Шумського району Тернопільської області, площею 2,00 в умовних кадастрових гектарах (а.с.12-15).

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 08.06.2021 у справі №609/250/21, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_1 та визнано за ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у КСП «Мрія» с. Соснівка Шумського району Тернопільської області, площею 2,00 в умовних кадастрових гектарах (а.с.7-11).

Судовими рішеннями встановлено, що батьки позивача за життя як члени КСП «Мрія» с. Соснівка Шумського району Тернопільської області були включені до списку членів КСП «Мрія», які мають право на земельну частку (пай), тобто за життя набули право на земельну частку (пай). Батьки позивача сертифікатів про право на земельну частку (пай) не отримали, бо до дати їх видачі померли. Спадщину після їх смерті прийняв позивач, а тому суд визнав за ним право на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом.

Враховуючи вказані судові рішення, з метою виділення в натурі земельної частки (паю) 16.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до Шумської міської ради з відповідною заявою.

Рішення Шумської міської ради від 28.07.2021 №2096 «Про відмову в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 » позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на земельні ділянки (паї) орієнтовною площею 2 умовних кадастрових гектари за межами населених пунктів колишньої Вілійської сільської ради Кременецького (колишнього Шумського) району з посиланням на частину сьому статті 118 ЗК України та невідповідність місця розташування земельних ділянок вимогам нормативно-правових актів, а саме: розпорядженням голови Шумської РДА № 449 від 12.12.2003 «Про погодження проекту землеустрою щодо організації територій земельних часток (паїв) на території Соснівської сільської ради» та № 167 від 17.05.2004 «Про передачу у власність земельних ділянок та виготовлення державних актів на право власності на землю» (а.с.6).

Не погодившись з вищевказаним рішенням органу місцевого самоврядування, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача (дії, вчиненні при його прийнятті) як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом статті 3 ЗК України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель (частина друга статті 4 ЗК України).

Частиною першою статті 25 ЗК України встановлено, що при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Згідно із пунктом «ґ» частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до частин першої, другої, пункту «б» частини третьої, частини четвертої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) визначені Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Відповідно до статті 1 цього Закону, право на земельну частку (пай) мають, зокрема, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Згідно зі статтею 2 Закону №899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Статтею 3 Закону №899-IV визначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Статтею 5 Закону №899-IV визначено повноваження сільських, селищних, міських рад щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Так, сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) зокрема:

- розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок;

- приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості);

- уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

- уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв);

- укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету;

- сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо;

- надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

- розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

- організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом;

- оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Статтею 11 цього ж Закону визначено, що встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Земельні ділянки, які будуть використовуватися їх власниками, самостійно закріплюються межовими знаками встановленого зразка кожна окремо.

Земельні ділянки, які їх власники або інші особи будуть використовувати єдиним масивом, закріплюються межовими знаками встановленого зразка лише по окружній межі єдиного масиву.

Відповідно до пунктів 8, 16, 17 розділу IX «Прикінцеві положення» ЗК члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу.

Громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Також пунктом 21 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України установлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 № 122 затверджено Порядок організації робіт та методика розподілу земельних ділянок між власниками земельних частко (паїв). Цей Порядок визначає процедуру розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Пунктами 2, 3 цього Порядку передбачено, організація робіт з розподілу земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою за місцем розташування земельних ділянок згідно з проектом.

У разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про: внесення змін до проекту розробником документації із землеустрою з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки.

У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою рішення щодо внесення змін до проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2001 зазначено, що член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Суд зауважує, що наведені вище положення законодавства, дають підстави для висновку, що за умови відсутності вільних земель сільськогосподарського призначення колишнього колективного сільськогосподарського підприємства, право на пай в колективній власності якого має позивач, останній має право на отримання земельної ділянки за рахунок земель резерву (запасу).

Відповідно до статті 25 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 № 858-IV, документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Особливим видом такої документації є документація із землеустрою, яка одночасно є містобудівною документацією, - комплексні плани просторового розвитку територій територіальних громад, генеральні плани населених пунктів, детальні плани територій. Затверджена документація із землеустрою є публічною та загальнодоступною.

Видами документації із землеустрою серед іншого, є, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно зі статтею 19-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Винесення в натурі (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування <…> та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених вище правових норм, в контексті встановлених судами обставин цієї справи, дає підстави для висновку, що позивач, право на земельну частку (пай) якого встановлено рішенням суду, має гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості), подавши до міської ради відповідну заяву.

В свою чергу міська рада, реалізуючи надані їй повноваження та розглядаючи заяву щодо виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості), приймає рішення про виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості), що є підставою для звернення до землевпорядної організації та укладення договору на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), отримання заявником витягу з Державного земельного кадастру та здійснення ним реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

У цій справі позивачем не реалізовано право власності на земельну ділянку земельну частку (пай), право на яку визнано в судовому порядку.

Відповідачем відмовлено у реалізації такого права. Оскаржуване рішення містить підставу відмови невідповідність місця розташування земельних ділянок розпорядженням голови Шумської РДА №449 від 12.12.2003 та №167 від 17.05.2004. Такі розпорядження голови Шумської РДА стосуються погодження проекту землеустрою щодо організації територій земельних часток (паїв) на території Соснівської сільської ради та передачі у власність земельних ділянок та виготовлення державних актів на право власності на землю.

Зі змісту відзиву вбачається, що вільні земельні ділянки (частки (паї)) на території колишньої Соснівської сільської ради відсутні, а так само землі запасу.

Хоча оскаржуване рішення містить посилання на положення частини сьомої статті 118 ЗК України та на розпорядження голови Шумської РДА, воно не дає вичерпної відповіді, які ж фактичні обставини відмови в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) позивачу. Посилання відповідача у відзиві на те, що на території колишньої Соснівської сільської ради вільні земельні ділянки відсутні, у тому числі землі запасу, суд оцінює критично, бо такі обставини не підтвердженні належними і допустимими доказами. А окрім цього, це не позбавляє відповідача можливості розглянути питання щодо виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) ОСОБА_1 поза межами території колишньої Соснівської сільської ради.

За таких обставин, суд вважає, що оскаржуване Шумської міської ради від 28.07.2021 №2096 «Про відмову в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 » не відповідає критеріям правомірності, які встановлені до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені статтею 2 КАС України, рішення прийняте не у відповідності до вимог закону, та є необґрунтованим, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Шумську міську раду виділити в натурі земельні частки (паї) загальною площею 4,00 умовних кадастрових гектара у КСП «Мрія» с. Соснівка Шумського району Тернопільської області, то суд зазначає, що прийняття рішення про виділення в натурі земельної частки (паю) є адміністративним актом, прийняттю якого передує визначає законом адміністративна процедура. Крім того, суд зауважував, що у разі відсутності земель запасу на території колишньої Соснівської сільської ради (за місце знаходження колишнього КСП «Мрія»), можливим є варіант виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) ОСОБА_1 поза межами території колишньої Соснівської сільської ради, проте такі питання потребують узгодження з позивачем.

За змістом статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (частина четверта статті 245 КАС України).

Враховуючи викладене, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання Шумську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_5 щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) і надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) загальною площею 4,00 умовних кадастрових гектара, як особі, що має право на земельні частки (паї) у КСП «Мрія» с. Соснівка Шумського району Тернопільської області, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позовна вимога зобов`язального характеру підлягає до задоволення частково.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких гуртуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності свого рішення.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн відповідно до квитанції від 24.11.2021. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України на користь позивача слід стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви до суду судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 454,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Шумської міської ради.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90,139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Шумської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Шумської міської ради від 28 липня 2021 року №2096 «Про відмову в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Шумську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) і надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) загальною площею 4,00 умовних кадастрових гектара, як особі, що має право на земельні частки (паї) у КСП «Мрія» с. Соснівка Шумського району Тернопільської області, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шумської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Шумська міська рада (вулиця Українська, будинок 59, місто Шумськ, Кременецький район, Тернопільська область, 47101, ).

Повний текст рішення складено та підписано 28 січня 2022 року.

Суддя Чепенюк О.В.