Справа № 540/70/22
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2022-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 р.м. ХерсонСправа № 540/70/22
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ), у якому просить:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо нарахування та виплати пенсії в розмірі 31710,06 грн протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області перерахувати та виплачувати з 01.12.2021 року раніше призначену пенсію з суми грошового забезпечення вказаного в довідці Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 15.06.2021 №22/6-2671 без її обмеження розміром 31710,06 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що він з 2015 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ). В грудні 2021 року ГУ ПФУ сплатив пенсію в розмірі 31710,06 грн, при цьому згідно довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 15.06.2021 №22/6-2671 виданої на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 у справі № 540/362/21, розмір грошового забезпечення позивача, що враховується для перерахунку пенсій осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) для призначення нової пенсії, складає 51903,96 грн.

Крім того ОСОБА_1 зазначає, що є учасником ліквідації наслідків аварії Чорнобильської АЕС у 1986 році 2 категорії та відповідно до постанови Цюрупинського районного суду Херсонської області у справі № 664/1852/17 від 11.09.2017 має право на пенсію в розмірі 95% відповідного грошового забезпечення.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23.07.2021 у справі №540/3324/21 встановлено, що позивач має право на пенсію за вислугу років на підставі довідки про грошове забезпечення Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 15.06.2021 №22/6-2671, яке складає 51903,96 грн.

Вказує, що розмір його пенсії повинен складати 49308,76 грн, виходячи з розрахунків 51903,96 грн * 95% = 49308,76 грн. Однак, ГУ ПФ України в Херсонській області в грудні 2021 сплатив йому пенсію в розмірі 31710,06 грн. Вважає такі дії відповідача протиправними, просить суд позов задовольнити.

Ухвалою від 10.01.2022 провадження відкрито, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

01.02.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого останній позов не визнає. Зазначає, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ України в Херсонській області та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб". Вказує, що Ліквідаційною комісією УМВС України в Херсонській області вже надавалась довідка про грошове забезпечення для перерахунку пенсії позивачу у зв`язку з прийняттям Постанови №988 та №103, а надання інших довідок з іншими даними з тих самих підстав не передбачено.

Відповідач стверджує, що інших нормативно-правових актів, що стосуються перерахунку пенсій, призначених за Законом №2262, Кабінетом Міністрів України до цього моменту не прийнято, відтак підстави для проведення перерахунку пенсії позивача за новою довідкою відсутні.

Щодо проведення позивачу виплат пенсії без обмежень її максимальним розміром, вважає, що обмеження максимального розміру пенсії введені в дію Законом України "Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-УІ, згідно якого максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Оскільки при обрахунку пенсії позивача обмеження максимального розміру пенсії застосовано з 01.04.2019, тобто в період дії загальної норми частини першої статті 2 Закону № 3668-УІ, то до регулювання спірних правовідносин, вважають, що слід застосовувати обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Враховуючи зазначене, просить суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відзив відповідача, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ та отримує пенсію за вислугу років починаючи з 2015 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ). В грудні 2021 року ГУ ПФУ сплатив пенсію в розмірі 31710,06 грн, при цьому згідно довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 15.06.2021 №22/6-2671 виданої на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 у справі № 540/362/21, розмір грошового забезпечення позивача, що враховується для перерахунку пенсій осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) для призначення нової пенсії, складає 51903,96 грн.

Крім того ОСОБА_1 зазначає, що є учасником ліквідації наслідків аварії Чорнобильської АЕС у 1986 році 2 категорії та відповідно до постанови Цюрупинського районного суду Херсонської області у справі № 664/1852/17 від 11.09.2017 має право на пенсію в розмірі 95% відповідного грошового забезпечення.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23.07.2021 у справі №540/3324/21 встановлено, що позивач має право на пенсію за вислугу років на підставі довідки про грошове забезпечення Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 15.06.2021 №22/6-2671, яке складає 51903,96 грн.

Вказує, що розмір його пенсії повинен складати 49308,76 грн, виходячи з розрахунків 51903,96 грн * 95% = 49308,76 грн. Однак, ГУ ПФ України в Херсонській області в грудні 2021 сплатив йому пенсію в розмірі 31710,06 грн.

20.09.2021 адвокат Душенко В.А. звернулася до ГУ ПФУ з заявою щодо відсоткового значення основного розміру пенсії та обмеження максимальним розміром пенсії ОСОБА_1 .

Листом від 28.09.2021 (а.с. 28) ГУ повідомило, що відсоткове значення основного розміру пенсії ОСОБА_1 складає 95%, а щодо обмеження максимального розміру, то виплата пенсії без застосування обмеження максимальним (граничним) розміром, передбаченим Законом України "Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-УІ, здійснюється з 01.01.2016 на підставі рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 26.03.2018 у справі №664/1852/17. При цьому, постановою Верховного Суду України від 05.11.2013 у справі №21-293а13 та постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 19.12.2011 №8 зазначено, що у випадках, коли в рішенні суду не визначено кінцевої дати періоду, за який слід здійснити перерахунок пенсії, виплата за рішеннями судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача.

Не погоджуючись з позицію відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1-1 Закону №2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно з частиною сьомою статті 43 Закону №2262-XII, в редакції Закону від 08.07.2011 №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", із змінами, внесеними згідно із Законами України від 24.12.2015 №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та від 06.12.2016 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), вищенаведені положення Закону №2262-XII зі змінами, а саме: частина сьома статті 43.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 положення Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Крім того, вирішуючи питання про застосування Закону №2262-ХІІ у часі, суд виходить з того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсязі існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, які під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій, такі гарантії не можуть бути звужені шляхом внесення змін до законодавства.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону № 3668-VI.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Також на користь зазначеного висновку свідчить стала практика Європейського суду з прав людини.

Так, в рішенні ЄСПЛ по справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26.06.2014 (за заявою №68385/10 та №71378/10) зазначено, що якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинним Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 з посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Тому, обмеження ГУ ПФУ максимального розміру пенсії ОСОБА_1 , право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 400/2085/19.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність дій пенсійного органу в частині обмеження пенсії ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) пенсії в розмірі 31710,06 грн протиправними.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) з 01.12.2021 року раніше призначену пенсію з суми грошового забезпечення вказаного в довідці Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 15.06.2021 №22/6-2671 без її обмеження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 112010201