Справа № 320/1771/19
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022 року № 320/1771/19

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лапія С.М.,

за участі: секретаря судового засідання Борисенко М.В.,

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки Кантемір В.І.

представника відповідача Іванюк Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України , Дисциплінарної комісії приватних виконавців, третя особа: Державне підприємство "Національні інформаційні системи" про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Шмідт Катерина Валеріївна з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії, оформлене протоколом засідання від 15.03.2019 №8, щодо застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на шість місяців;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 29.03.2019 №1015/5 про зупинення її діяльності як приватного виконавця, який виданий на підставі рішення Дисциплінарної комісії, оформленого протоколом засідання від 15.03.2019 №8, щодо застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на шість місяців.

На обґрунтування позову позивачка зазначила, що відповідачі під час перевірки і розгляду питання про притягнення її до дисциплінарної відповідальності не провели об?єктивного і всебічного аналізу її діяльності як приватного виконавця та діяли щодо неї упереджено. На думку позивачки, оскаржувані рішення є невмотивованими, оскільки в них не визначено, за яке саме порушення на неї накладено дисциплінарне стягнення, які норми закону були нею порушені, не надано оцінки ступеню її вини, тяжкості наслідків і розміру заподіяної шкоди, не враховано відсутності раніше накладених дисциплінарних стягнень та не аргументовано неможливості застосування менш суворого заходу впливу. Крім того вважає, що при наданні оцінки її процесуальним виконавчим діям щодо примусового виконання рішення суду Дисциплінарна комісія перевищила свої повноваження.

Відповідачами надано до суду відзиви на позовну заяву, в якому вони проти позову заперечують та просять відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що їм надано право контролювати діяльність приватних виконавців, у тому числі шляхом проведення планових перевірок та винесення рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності за наслідками таких перевірок.

Підставою для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності стали порушення вимог інструкції з організації примусового виконання рішень, порядку стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, вимог законодавства про використання авансового внеску, вимог законодавства, які регулюють питання, пов`язані зі зверненням стягнення майна боржника та його реалізацію, правил ведення діловодства.

Третя особа надала суду пояснення, в яких зазначила, що ДП «НАІС» не здійснювало жодних дій, пов`язаних із припиненням доступу позивачки до АСВП.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2019, позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 28.04.2021 скасовано рішення Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2019 а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 справу прийнято до провадження.

Судом встановлено, що наказом Міністерства юстиції України від 03.01.2019 №23/7 прийнято рішення Про проведення планової перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 у період з 21 по 25 січня 2019 року.

Даним наказом утворено робочу групу у складі 3 осіб ( ОСОБА_2 , Хребет Т.І., Думанська А.Л.) та затверджено план проведення планової перевірки, яким затверджено перелік питань, які підлягали перевірці, а саме:

1. Відповідність офісу приватного виконавця вимогам законодавства.

2. Забезпечення приватним виконавцем вимог законодавства щодо страхування цивільно-правової відповідальності (наявність договору (ів) страхування його цивільно-правової відповідальності за весь період, що підлягає перевірці, відповідність страхової суми встановленому Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів розміру).

3. Стан ведення рахунків з обліку депозитних сум та авансових внесків стягувачів.

4. Ведення статистичної звітності, достовірність наданих статистичних даних.

5. Стан ведення виконавчих проваджень в автоматизованій системі виконавчого провадження, достовірність, правильність та своєчасність внесення даних.

6. Дотримання приватним виконавцем вимог законодавства щодо заміщення приватного виконавця.

7. Дотримання приватним виконавцем вимог законодавства під час вчинення виконавчих дій.

8. Дотримання вимог законодавства під час розгляду звернень учасників виконавчого провадження, фізичних та юридичних осіб стосовно діяльності приватного виконавця.

9. Виконання приватним виконавцем встановлених законодавством правил ведення діловодства та архіву.

За результатами перевірки складено довідку від 25.01.2019, у якій зазначено наступні порушення:

1) порушення порядку ведення книг обліку депозитних сум та авансових внесків (виведення підсумків за залишками здійснюється не на перше число місяця та містяться незаповнені графи, чим порушено пункти 6, 7 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі Інструкція);

2) неналежне забезпечення вимог законодавства щодо внесення до автоматизованої системи виконавчого провадження відомостей про виконавче провадження (відсутні скановані копії виконавчих документів (виконавчі провадження №56404481, №55967877, №55967855, №55450232, №56324732, №56384877), заявок на реалізацію майна (виконавчі провадження №56324732, №56583480, №57188069, №56056649, №55966380, №57181563, №57074640), актів про реалізацію предмета іпотеки (виконавчі провадження №57074640, №57188069), відповіді на адвокатський запит від 30.10.2018 №2366), чим порушено абзац третій пункту 7 розділу II, пункт 2 розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5);

3) порушення порядку стягнення основної винагороди (постановами приватного виконавця від 23.08.2018 основна винагорода стягнута одночасно з відкриттям виконавчих проваджень №57075707 і №57074345, хоча чинна на той час редакція частини сьомої статті 31 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів передбачала здійснення лише розрахунку основної винагороди, і навпаки, у виконавчих провадженнях №57188069, №57187065, №57181563, №57181105, №57478324, №57315059, які відкриті після 28.08.2018, постанови про стягнення основної винагороди не виносилися одночасно з відкриттям виконавчих провадження, а складалися розрахунки цієї винагороди);

4) порушення порядку стягнення витрат виконавчого провадження (у постановах про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у виконавчих провадженнях №55534391, №56098533, №55286660, №56054164, №57075707, №57001352, №56719996, №57074640, №57188069, №55966380, №57187065, №56299248, №56299144, №56668868, №56723485, №56491304 не зазначено види та суми витрат виконавчого провадження, на прикладі виконавчого провадження №56491304 зазначено про стягнення приватним виконавцем з боржника необґрунтованих та можливо додаткових витрат);

5) недотримання вимог законодавства щодо використання авансового внеску стягувача (неодноразові випадки компенсації приватним виконавцем витрат виконавчого провадження за рахунок невикористаного авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа; порушення строку повернення авансового внеску, що є порушенням частини третьої статті 37 Закону України Про виконавче провадження, пункту 3 розділу VI Інструкції);

6) порушення вимог законодавства, що регулює питання, пов?язані зі зверненням стягнення на майно боржника та його реалізацію (передано на реалізацію нерухоме майно, право власності на яке або право користування яким мають діти, без звернення до органів опіки і піклування за відповідним дозволом (виконавчі провадження №57075707, №57001352, №57074640, №56723485, №57074345, №56583480); не враховано повідомлення органу опіки та піклування про ненадання дозволу на реалізацію квартири, в якій зареєстровані діти (виконавче провадження №56491304); не перевірено інформацію про наявність зареєстрованих дітей (виконавче провадження №56056649) тощо, чим порушено пункт 28 розділу VIII Інструкції та абзац сьомий пункту 3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5);

7) порушення окремих правил ведення діловодства, які були усунуті приватним виконавцем під час перевірки.

У резолютивній частині довідки діяльність приватного виконавця ОСОБА_1 оцінена як незадовільна та вказано позивачці на необхідність забезпечення неухильного дотримання положень нормативно-правових актів, які регулюють порядок примусового виконання рішень, особливу увагу звернувши на відповідність вчинення виконавчих дій вимогам законодавства, облік коштів на депозитних рахунках та рахунках авансових внесків, а також ведення діловодства.

Листом від 01.02.2019 №171 ОСОБА_1 подала до Міністерства юстиції України письмові заперечення на довідку про результати планової перевірки.

Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 26.02.2019 Дисциплінарній комісії внесено подання про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у зв?язку з виявленими плановою перевіркою порушеннями вимог законодавства у її діяльності, які свідчать про неналежне виконання приватним виконавцем своїх обов?язків.

Розглянувши вказане подання та заслухавши пояснення ОСОБА_1 з питань, що стали підставою для його внесення, Дисциплінарна комісія на своєму засіданні 15.03.2019 прийняла рішення про задоволення подання Міністерства юстиції України та застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на шість місяців (протокол засідання від 15.03.2019 №8).

Наказом Міністерства юстиції України від 29.03.2019 №1015/5 введено в дію рішення Дисциплінарної комісії та зупинено діяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. строком на шість місяців.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням та наказом, позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 і частини першої статті 5 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII Про виконавче провадження примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України від 02.06.2016 №1403-VIII Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (далі Закон №1403-VIII).

Згідно статті 16 Закону №1403-VIII приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.

Державне регулювання діяльності приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України, до повноважень якого стаття 17 Закону №1403-VIII, зокрема, відносить: здійснення контролю за діяльністю приватних виконавців та визначення порядку здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця; введення в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення; зупинення та припинення права на здійснення діяльності приватного виконавця.

За приписами частини першої статті 34 Закону №1403-VIII контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2018 №3284/5 затверджений Порядок проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців (далі Порядок), який визначає механізм здійснення Міністерством юстиції України перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, зокрема стану додержання Конституції України, вимог законів України, указів Президента України та постанов Верховної Ради України, ухвалених відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства юстиції України, доручень Міністра юстиції України, та організації роботи щодо їх виконання, дотримання державними і приватними виконавцями порядку та строків вчинення виконавчих дій, виконання правил діловодства.

Згідно з пунктом 6 розділу III Порядку до плану проведення планової перевірки діяльності приватного виконавця вносяться питання, що стосуються організації діяльності приватного виконавця, дотримання приватним виконавцем вимог законодавства під час вчинення виконавчих дій та виконання ним правил ведення діловодства.

Про результати планової перевірки складається довідка (пункті 16 розділу III Порядку).

Відповідно до частини першої і пункту 4 частини другої статті 38 Закону №1403-VIII підставою для притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, яким, зокрема, визначено невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків.

У силу частини сьомої статті 34 Закону №1403-VIII у разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерство юстиції України вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до статті 39 Закону №1403-VIII Дисциплінарна комісія приватних виконавців (далі - Дисциплінарна комісія) утворюється при Міністерстві юстиції України для розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків (частина перша); рішення Дисциплінарної комісії приймаються на її засіданні, за умови присутності не менше п`яти членів комісії, шляхом голосування простою більшістю голосів від кількості присутніх на засіданні членів комісії. У разі рівного розподілу голосів рішення вважається неприйнятим (частина восьма); рішення Дисциплінарної комісії оформлюється протоколом, який підписують усі присутні на засіданні члени комісії (частина дев?ята).

Згідно з частиною четвертою статті 40 Закону №1403-VIII Дисциплінарна комісія, розглядаючи подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, може прийняти, зокрема, рішення про задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

У разі якщо Дисциплінарною комісією прийнято рішення про задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року (частина п?ята статті 40 Закону №1403-VIII).

Частиною першою статті 41 Закону №1403-VIII встановлено, що за вчинення дисциплінарного проступку до приватного виконавця може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень: 1) попередження; 2) догана; 3) зупинення діяльності приватного виконавця на строк до шести місяців; 4) припинення діяльності приватного виконавця.

Рішення Дисциплінарної комісії про задоволення відповідного подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Міністерства юстиції України (частина друга статті 41 Закону №1403-VIII).

Отже, Міністерство юстиції України в порядку контролю за діяльністю приватних виконавців здійснює планові і позапланові перевірки та у випадку виявлення ознак дисциплінарного проступку ініціює питання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, яке розглядається Дисциплінарною комісією з прийняттям відповідного рішення.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28.04.2021 у даній справі, підставою направлення справи на новий розгляд є те, що суди попередніх інстанцій не дали правову оцінку діям (бездіяльності) приватного виконавця ОСОБА_1 , які стали підставою для ініціювання щодо неї дисциплінарного провадження, а також не встановили чи містять такі дії (бездіяльність) склад дисциплінарного проступку, визначеного Відповідачами як неналежне виконання приватним виконавцем своїх обов`язків.

Звернуто увагу на те, що суду першої інстанції слід установити, зважаючи на наявні в матеріалах справи копії судових рішень, предметом спору в яких є дії приватного виконавця ОСОБА_1 в окремих виконавчих провадженнях, чи були описані у довідці і поданні дії позивачки щодо передачі на реалізації нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, предметом судового розгляду та чи збігається надана судом правова оцінка цих дій з позицією відповідачів у відповідному питанні.

Щодо розгляду Дисциплінарною комісією подання Міністерства про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивачки, суд зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1403-VIII Дисциплінарна комісія, розглядаючи подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, зокрема зобов`язана запросити на засідання приватного виконавця та заслухати його пояснення з питань, що стали підставою для внесення подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

Пунктом 25 Положення про Дисциплінарну комісію передбачено, що розгляд подання Мін`юсту про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності на засіданні Дисциплінарної комісії починається із заслуховування доповіді члена Дисциплінарної комісії, який попередньо за дорученням голови Дисциплінарної комісії вивчав таке подання, після чого заслуховуються присутні на засіданні члени Дисциплінарної комісії, приватний виконавець та інші запрошені на засідання особи, а також вивчаються та аналізуються необхідні документи.

Члени Дисциплінарної комісії мають право: вивчати матеріали, подані на розгляд Дисциплінарної комісії; заявляти клопотання, висловлювати власну думку з питань, що розглядаються; брати участь у прийнятті рішення шляхом голосування; висловлювати окрему думку, оформлену в письмовому вигляді.

Судом встановлено, що на засіданні Дисциплінарної комісії була присутня позивачка та мала можливість надати свої пояснення з приводу перевірки її діяльності, а тому Дисциплінарною комісією при прийнятті рішення було дотримано принцип безсторонності.

Згідно частини 4 статті 40 Закону №1403-VIII Дисциплінарна комісія, розглядаючи подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, приймає одне з таких рішень:

1) задовольнити подання та застосувати до приватного виконавця дисциплінарне стягнення;

2) відхилити подання та направити матеріали для повторної перевірки діяльності приватного виконавця:

3) відхилити подання та відмовити в застосуванні до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Таким чином, Дисциплінарна комісія може відхилити подання, якщо встановить, що воно необґрунтоване та не має підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця.

У протилежному випадку Дисциплінарна комісія приймає рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця із застосуванням до нього дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 41 Закону.

Щодо вмотивованості рішення Дисциплінарної комісії, суд зазначає наступне.

Рішення Дисциплінарної комісії за результатами розгляду подання оформлене протоколом та підписано усіма присутніми на засіданні членами комісії.

Згідно з пунктом 18 Положення про Дисциплінарну комісію протокол засідання Дисциплінарної комісії має містити перелік присутніх на засіданні осіб, порядок денний, питання, що розглядались на засіданні, перелік осіб, які виступали під час засідання, прийняте Дисциплінарною комісією рішення. У разі прийняття Дисциплінарною комісією рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у протоколі засідання Дисциплінарної комісії зазначається вид дисциплінарного стягнення», який застосовано до приватного виконавця.

У разі прийняття Дисциплінарною комісією рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця у протоколі засідання Дисциплінарної комісії зазначається строк, на який зупинено діяльність приватного виконавця.

Так, протокол засідання Дисциплінарної комісії від 15.03.2019 № 8 містить типову структуру, зокрема, зазначено питання, що внесені на порядок денний, осіб, що брали участь в обговоренні питань, а також рішення, що було прийнято за результатами обговорення.

Щодо твердження позивача про невстановлення Дисциплінарною комісією у її діях всіх ознак дисциплінарного проступку, суд зазначає, що аналіз статей 38, 40, 41 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» дає підстави для висновку, що приватний виконавець може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, яким вважається невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків.

Накладення дисциплінарного стягнення на приватного виконавця здійснюється Дисциплінарною комісією, яка, в свою чергу, при визначенні виду дисциплінарного стягнення враховує обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.07.2021 у справі № 160/10658/20, від 10.01.2020 у справі № 2040/6763/19 та від 10.06.2021 у справі № 420/11224/20.

Аналіз наведених норм у сукупності з положеннями Закону, які визначають порядок розгляду питання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, дає підстави для висновку про те, що Дисциплінарною комісією дотримано імперативні норми чинного законодавства щодо вмотивованості та дослідження всіх обставин справи при прийнятті рішення.

Поряд з цим, Дисциплінарною комісією було дотримано баланс між обставинами вчинення проступку, ступеню вини приватного виконавця, тяжкістю вчиненого проступку, наявністю наслідків та факт застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року і тому застосовано не найсуворіший вид дисциплінарного стягнення.

Щодо порушень, виявлених під час проведення перевірки, які стали підставою для ініціювання дисциплінарного провадження, суд зазначає таке.

Так, приватного виконавця ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення:

1) порядку ведення книг обліку депозитних сум та авансових внесків (виведення підсумків за залишками здійснюється не на перше число місяця та містяться незаповнені графи, чим порушено пункти 6, 7 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція № 512/5);

2) неналежне забезпечення вимог законодавства щодо внесення до автоматизованої системи виконавчого провадження відомостей про виконавче провадження (відсутні скановані копії виконавчих документів (виконавчі провадження №56404481, №55967877, №55967855, №55450232, №56324732, №56384877), заявок на реалізацію майна (виконавчі провадження №56324732, №56583480, №57188069, №56056649, №55966380, №57181563, №57074640), актів про реалізацію предмета іпотеки (виконавчі провадження №57074640, №57188069), відповіді на адвокатський запит від 30.10.2018 №2366), чим порушено абзац третій пункту 7 розділу II, пункт 2 розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5;

3) порядку стягнення основної винагороди (постановами приватного виконавця від 23.08.2018 основна винагорода стягнута одночасно з відкриттям виконавчих проваджень №57075707 і №57074345, хоча чинна на той час редакція частини сьомої статті 31 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів передбачала здійснення лише розрахунку основної винагороди, і навпаки, у виконавчих провадженнях №57188069, №57187065, №57181563, №57181105, №57478324, №57315059, які відкриті після 28.08.2018, постанови про стягнення основної винагороди не виносилися одночасно з відкриттям виконавчих провадження, а складалися розрахунки цієї винагороди);

4) порядку стягнення витрат виконавчого провадження (у постановах про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у виконавчих провадженнях №55534391, №56098533, №55286660, №56054164, №57075707, №57001352, №56719996, №57074640, №57188069, №55966380, №57187065, №56299248, №56299144, №56668868, №56723485, №56491304 не зазначено види та суми витрат виконавчого провадження, на прикладі виконавчого провадження №56491304 зазначено про стягнення приватним виконавцем з боржника необґрунтованих та можливо додаткових витрат);

5) не дотримання вимог законодавства щодо використання авансового внеску стягувача (неодноразові випадки компенсації приватним виконавцем витрат виконавчого провадження за рахунок невикористаного авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа; порушення строку повернення авансового внеску, що є порушенням частини третьої статті 37 Закону України Про виконавче провадження , пункту 3 розділу Інструкції № 512/5);

6) вимог законодавства, що регулює питання, пов`язані зі зверненням стягнення на майно боржника та його реалізацію (передано на реалізацію нерухоме майно, право власності на яке або право користування яким мають діти, без звернення до органів опіки і піклування за відповідним дозволом (виконавчі провадження №57075707, №57001352, №57074640, №56723485, №57074345, №56583480); не враховано повідомлення органу опіки та піклування про ненадання дозволу на реалізацію квартири, в якій зареєстровані діти (виконавче провадження №56491304); не перевірено інформацію про наявність зареєстрованих дітей (виконавче провадження №56056649) тощо, чим порушено пункт 28 розділу VIII Інструкції № 512/5 та абзац сьомий пункту 3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5);

7) окремих правил ведення діловодства, які були усунуті приватним виконавцем під час перевірки.

Вказані порушення законодавства підтверджено Дисциплінарною комісією під час засідання та не спростовано позивачем.

Вказані порушення призвели до порушення прав стягувачів у зв`язку із неперерахуванням вчасно коштів (порушено пункти 6, 7 розділу VII Інструкції № 512/5);

порушення прав боржників у зв`язку із не закінченням виконавчого провадження та відповідно, не застосування наслідків закінчення виконавчого провадження, порушення прав сторін виконавчого провадження, а саме, право на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження (порушено вимоги статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 38 Закону підставою для притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, яким вважається, зокрема, невиконання або неналежне виконання приватним виконавцем своїх обов`язків.

Перевіркою встановлено, що під час здійснення діяльності приватним виконавцем ОСОБА_1 порушуються вимоги законодавства, яке регулює питання організації діяльності приватного виконавця та порядок примусового виконання рішень.

Під час проведення перевірки встановлено, що позивачем порушуються вимоги нормативно-правових актів, які регулюють питання, пов`язані зі зверненням стягнення на майно боржника та його реалізацією.

Слід зазначити, що основним законом, який регулює охорону дитинства, є Закон України «Про охорону дитинства», норми якого кореспондуються з нормами Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989, ратифікованої Постановою ВР України від 27.02.1991, в якій встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері.

Відповідно до статті 18 ЗУ «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Так, пунктом 28 розділу VIII Інструкції встановлено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувану з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Згідно з абзацом сьомим пункту 3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, до заявки на реалізацію цього майна має додаватись копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про необхідність отримання попереднього дозволу органів опіки та піклування при реалізації нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні.

На порушення зазначених вимог по виконавчим провадженням №№ 57075707, 57001352, 57074640, 56723485, 57074345, 56583480 приватним виконавцем передано на реалізацію майно боржника (квартири) за наявності відомостей про зареєстрованих дітей, без звернення до органів опіки та піклування за відповідним дозволом.

По виконавчому провадженню № 56491304 квартира, у якій зареєстровані діти, передана приватним виконавцем на реалізацію, не зважаючи на те, що орган опіки та піклування повідомив приватного виконавця про те, що дозвіл на реалізацію квартири не надається.

Дії приватного виконавця у межах вказаного виконавчого провадження були оскаржені до суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23.11.2018 у справі № 761/15667/15-ц за скаргою ОСОБА_3 на дії приватного виконавця Шмідт К.В., залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 29.05.2019, визнано неправомірними дії приватного виконавця Шмідт К. В. щодо вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження № 5649130, а саме: здійснення передачі на реалізацію арештованої квартири, якою користуються та в якій проживають неповнолітні діти, без надання дозволу органу опіки та піклування.

Постановою від 10.10.2019 Верховний Суд у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 761/15667/15 залишив без змін вказані судові рішення.

Верховний Суд вказав на пункт 28 розділу VIII Інструкції, відповідно до якого у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувану з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

За таких обставин Верховний Суд прийшов до висновку, що для реалізації предмету іпотеки приватний виконавець мав попередньо отримати відповідний дозвіл органу опіки та піклування.

Оскільки відділ опіки і піклування Служби у справах дітей Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві повідомив ДП «Сетам» про те, що Орган опіки та піклування Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві згоду на відчуження вищевказаної квартири не надав, колегія суддів вважає, що приватний виконавець не позбавлений можливості продовжувати виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Крім того, Верховний Суд критично оцінив доводи касаційної скарги відносно того, що судами не було взято до уваги, що нормами діючого законодавства не передбачено обов`язок приватного виконавця отримувати у органу опіки та піклування дозволу для примусового стягнення іпотечного майна, оскільки даний обов`язок покладається на нотаріуса при безпосередньому укладені правочину та відносно того, що суд не врахував те, що примусова реалізація майна не є правочином, а є одним з етапів виконання рішення суду, вказавши, що дані твердження спростовуються встановленими вимогами Інструкції № 512/5.

Верховний Суд також не погодився з доводами касаційної скарги про те, що судами було проігноровано той факт, що боржник в порушення вимог діючого законодавства України та умов іпотечного договору, зареєструвала в іпотечній квартирі неповнолітню дитину вже після укладення іпотечного договору з метою ухилення від виконання рішення суду, оскільки даний факт не впливає на встановлений порядок передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають неповнолітні діти.

Відтак, постановою Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 761/15667/15-ц було встановлено неправомірні дії приватного виконавця щодо реалізації предмета іпотеки, у якому зареєстровані та проживають малолітні діти, за відсутності дозволу органу опіки та піклування.

Водночас, Верховний Суд, залишаючи без змін ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23.11.2018 та постанову Київського апеляційного суду від 29.05.2019 у справі № 761/15667/15-ц, погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо залишення без задоволення позовних вимог про застосування до приватного виконавця стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця, оскільки за результатами розгляду скарги суд не наділений можливістю визнавати виконання виконавцем своїх обов`язків та застосовувати до виконавця заходи дисциплінарного стягнення.

Водночас слід зазначити, що в порушення вимог абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II Порядку реалізації майна в заявках на реалізацію квартир та інших житлових приміщень приватним виконавцем не зазначалося інформація про наявність зареєстрованих мешканців (зокрема, дітей). Такі порушення були виявлені по виконавчим провадженням № 56324732, 56583480, 57188069, 56056649, 55966380, 57181563, 57074640.

Зазначені дії Позивача свідчать про порушення нею житлових прав дітей, встановлених статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей».

У своїх запереченнях на довідку за результатами перевірки приватний виконавець не погодилась із зазначеною позицією та пояснила, що нерухоме майно, право користування яким мають діти, передається нею на реалізацію без дозволу органу опіки та піклування у випадку, якщо таке майно є предметом іпотеки. При цьому приватний виконавець звертає увагу та те, що боржники по виконавчим провадженням, у яких нерухоме майно передано на реалізацію, не звертались до іпотекодержателя за отриманням дозволу на реєстрацію дітей в квартирі, яка є предметом іпотеки. Також позивачка зазначила, що на її думку звертатись до органів опіки та піклування за отриманням дозволу на відчуження майна мають право виключно батьки дитини.

Отже, приватним виконавцем були порушені вимоги законодавства під час подання відповідної заявки на реалізацію арештованого нерухомого майна тобто в момент, коли діти були зареєстровані за адресою домоволодіння, не було додано дозволу органу опіки та піклування, обов`язковість якого встановлена законом та Порядком.

Також перевіркою встановлено, що по виконавчим провадженням № 55286660, 56054164, 56054222 на порушення вимог частини другої статті 47 Закону України «Про іпотеку» та абзацу тринадцятого пункту 2 розділу VII Порядку реалізації майна, приватним виконавцем після реалізації предмета іпотеки видано акт про проведені електронні торги замість акту про реалізацію предмета іпотеки.

Щодо порушення вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень, суд зазначає таке.

Частиною четвертою статті 44 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що приватний виконавець має вести електронний облік і звітність за сумами на рахунках у порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Порядок обліку і звітності за сумами на рахунках визначено розділом VII Інструкції №512/5.

Перевіркою стану ведення рахунків з обліку депозитних сум та авансових внесків стягувачів встановлено, що приватним виконавцем на порушення вимог пунктів 6, 7 розділу VII Інструкції № 512/5 в книгах обліку депозитних сум та книгах обліку авансових внесків виведення підсумків за залишками здійснюється не на перше число місяця. Зазначені порушення виявлено в книгах обліку авансових внесків за листопад та грудень 2017 року, книгах обліку депозитних сум за січень, липень, вересень 2018 року, книгах обліку авансових внесків за січень, липень, серпень, вересень, листопад 2018 року.

Також на порушення вимог абзацу п`ятого пункту 6 розділу VII Інструкції № 512/5 книги обліку депозитних сум та книги обліку авансових внесків містять незаповнені графи.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження затверджено наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.08.2016 за № 1126/29256 (далі - Положення про автоматизовану систему).

Перевіркою стану ведення виконавчих проваджень в автоматизованій системі виконавчого провадження виявлено порушення приватним виконавцем вимог абзацу третього пункту 7 розділу II Положення про автоматизовану систему щодо обов`язкового сканування виконавчого документа, що реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження та порушення вимог пункту 2 розділу IV Положення про автоматизовану систему щодо обов`язкового внесення до автоматизованої системи виконавчого провадження відомостей про проведення виконавцем всіх дій та прийняття процесуальних рішень, а також відомостей про заяви сторін, відповідей на них та їх сканованих копій.

Відповідно до частини першої та другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Заходи примусового виконання рішень мають здійснюватись виконавцем у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Вибірковою перевіркою виконавчих проваджень, які перебували та перебувають на виконанні у приватного виконавця, встановлено, що при здійсненні примусового виконання рішень приватний виконавець не дотримується вимог Закону та інших нормативно-правових актів, які регулюють порядок примусового виконання рішень, що свідчить про порушення ним зазначених вимог Закону.

Так, 28.08.2018 набрали чинності зміни до частини сьомої статті 31 Закону, внесені Законом України від 03.07.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», відповідно до яких, постанова про стягнення основної винагороди виноситься приватним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Позивачкою 23.08.2018 прийнято постанови про стягнення основної винагороди одночасно з відкриттям виконавчих проваджень № 57075707, 57074345 всупереч чинній на момент їх винесення редакції частини сьомої статті 31 Закону, яка передбачала складання приватним виконавцем розрахунку основної винагороди.

При цьому по виконавчим провадженням № 57188069, 57187065, 57181563, 57181105, 57478324, 57315059, які відкриті після 28.08.2018, постанови про стягнення основної винагороди одночасно з відкриттям виконавчого провадження не виносились, а складені розрахунки цієї винагороди.

Щодо порушення вимог порядку стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, перевіркою встановлено, що приватний виконавець при здійсненні виконавчого провадження не дотримується вимог законодавства, яке регулює порядок стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої та третьої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» витратами виконавчого провадження є витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувана, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції № 512/5 встановлено, що витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження.

Під час проведення перевірки встановлено, що в порушення зазначених вимог приватним виконавцем у постановах про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження не зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Зазначені постанови містять лише загальний розмір витрат, який підлягає стягненню з боржника. Розрахунок витрат виконавчого провадження здійснюється приватним виконавцем в актах приватного виконавця.

При цьому слід звернути увагу, що до зазначеного розрахунку включаються суми коштів, використання яких під час проведення виконавчих дій не підтверджено, що може свідчити про стягнення з боржника необґрунтованих та можливо додаткових витрат.

Види та розміри витрат виконавчого провадження затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 № 1300/29430 (далі - Види та розміри витрат).

Твердження позивачки про те, що розміри витрат виконавчого провадження визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, встановлених в укладених нею договорах, зокрема, з ПАТ «Укрпошта» та ТОВ «Уклон» (послуги перевезення), суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються матеріалами перевірки.

Перевіркою виконавчого провадження № 56491304 встановлено, що в акті від 13.11.2018 у розрахунок витрат виконавчого провадження приватним виконавцем включено послуги ПАТ «Укрпошта» за поштові пересилання на суму 1200 грн, при цьому, які саме види витрат, передбачені пунктом 2 розділу І Видів та розмірів витрат, здійснено у цьому виконавчому провадженні (конверти, знаки поштової оплати (марки), послуги маркувальної машини, послуги поштового зв`язку), а також їх розміри згідно з тарифами ПАТ «Укрпошта», у зазначеному розрахунку не наведені.

Також до цього розрахунку включено послуги перевезення на суму 500 грн. Разом з цим, підтвердження використання цих коштів під час проведення виконавчих дій у зазначеному виконавчому провадженні (маршрут та мета перевезення) не наведено.

Щодо порушення вимог законодавства про використання авансового внеску, суд зазначає таке.

Дисциплінарною комісією встановлено, що позивачка при здійсненні своєї діяльності не дотримується вимог законодавства щодо використання авансового внеску стягувача.

Частиною третьою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску.

Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції № 512/5, у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа невикористаний авансовий внесок повертається стягувачу не пізніше трьох робочих днів з дня винесення відповідної постанови.

Про використання авансового внеску виконавець готує звіт, в якому наводить перелік витрат виконавчого провадження, які було здійснено за рахунок авансового внеску, із зазначенням сум коштів, сплачених на фінансування кожної з витрат.

Перевіркою встановлено, що приватним виконавцем запроваджена практика компенсації витрат виконавчого провадження за рахунок невикористаного авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.

Перевіркою виконавчого провадження № 56491304 встановлено, що приватним виконавцем 13.11.2018 винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. Також цього дня приватним виконавцем складено звіт про використання авансового внеску на суму 5601 грн, не зважаючи на те, що під час здійснення виконавчого провадження, авансовий внесок стягувача на здійснення зазначених у цьому звіті витрат не використовувався. При цьому, з невикористаної суми авансового внеску стягувача, яка знаходилась на рахунку авансових внесків, приватним виконавцем здійснені перерахування на свій рахунок для виплати винагороди, як компенсація витрат виконавчого провадження.

Позивачка зазначила, що не вважає зазначені дії порушенням вимог законодавства, оскільки нею заздалегідь закуповуються товари та послуги для здійснення виконавчого провадження. Ці витрати компенсуються нею з авансового внеску стягувача при поверненні йому виконавчого документа.

Суд критично оцінює такі пояснення, оскільки під час виконавчого провадження перерахування коштів авансового внеску стягувача для здійснення витрат виконавчого провадження не здійснювалось і тому згідно з вимогами частини третьої статті 37 Закону сума авансового внеску стягувача, яка на знаходилась на рахунку авансових внесків на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа, підлягала поверненню стягувачу.

Відповідно до абзацу тринадцятого частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» при поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

При цьому, абзацом другим пункту 3 розділу VI Інструкції № 512/5 встановлено, що у такому випадку авансовий внесок має бути повернутий одночасно з винесенням повідомлення про повернення стягувану виконавчого документа без прийняття до виконання.

Щодо порушення правил ведення діловодства, суд зазначає таке.

Комісією встановлено, що ведення діловодства здійснюється приватним виконавцем з порушенням вимог, встановлених Правилами ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.06.2017 за № 699/30567 (далі - Правила ведення діловодства).

Вибірковою перевіркою виконавчих проваджень, за якими винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень, встановлено, що вони оформлені з порушенням вимог пункту 7 розділу III Порядку ведення діловодства.

Перевіркою номенклатури справ встановлено, що в порушення вимог пунктів 6, 7 Примітки до Номенклатури справ приватного виконавця, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.06.2017 № 699/30567 (далі - Номенклатура) номенклатури справ за 2017, 2018 роки не містять підсумкового запису про кількість та категорії фактично заведених за рік справ, графи цих номенклатур не заповнені.

На порушення вимог пункту 2 розділу VII Правил ведення діловодства, Журнал обліку прийому громадян, Журнал реєстрації протоколів про адміністративні правопорушення, Журнал обліку печаток і штампів на момент проведення перевірки не були прошнуровані, пронумеровані та засвідчені підписом приватного виконавця. Зазначені порушення усунуті під час перевірки.

Передбачені номенклатурами справ за 2017, 2018, 2019 роки Журнал реєстрації наказів з кадрових питань тривалого зберігання, Журнал реєстрації наказів з кадрових питань тимчасового зберігання, Журнал реєстрації наказів з адміністративно- господарських питань, Журнал реєстрації договорів (угод), однією із сторін яких є приватний виконавець, були відсутні. Зазначені журнали заведено приватним виконавцем під час проведення перевірки.

Пунктом 1 розділу VII Правил ведення діловодства передбачено, що формування справ має здійснюватись відповідно до глави 2 розділу IV Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 22.06.2015 за № 736/27181 (далі - Правила організації діловодства та архівного зберігання).

Перевіркою встановлено, що особові справи працівників приватного виконавця сформовані з порушенням вимог пункту 12 глави 2 розділу IV Правил організації діловодства та архівного зберігання. Так, в особових справах були відсутні копії або витяги з наказів про прийняття на роботу. Внутрішній опис до особових справ не складено.

Перевіркою номенклатурної справи № 01-12 «Особові рахунки працівників (розрахунково-платіжні відомості)» встановлено, що вона ведеться з порушенням вимог пункту 14 глави 2 розділу IV Правил організації діловодства та архівного зберігання, відповідно до якого розрахунково-платіжні відомості (особові рахунки) працівників установи систематизуються в межах року за прізвищами в алфавітному порядку, а відомості на виплату грошей (відомості нарахування заробітної плати) формуються щомісячно в межах року. Ця номенклатурна справа містила лише зведені відомості сум для зарахування на картрахунки за період з квітня по червень 2018 року. Розрахунково-платіжні відомості були відсутні.

При проведенні планової перевірки діяльності приватного виконавця виявлено порушення вимог: частини сьомої та одинадцятої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»; частини четвертої статті 4, частини першої та другої статті 18, частини третьої статті 37, частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»; статті 18 Закону України «Про охорону дитинства»; статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей»; частини другої статті 47 Закону України «Про іпотеку»; пункту 7 розділу І, пунктів 2, 3 розділу VI, пунктів 6,7 розділу VII, пункту 28 розділу VII Інструкції; абзацу третього пункту 7 розділу II, абзацу другого пункту 2 розділу IV Положення про автоматизовану систему; пунктів 2, 3 розділу II, пункту 2 розділу VII, пункту 5 розділу XI Порядку реалізації майна; пункту 7 розділу III, пунктів 1, 2 розділу VII Правил ведення діловодства; пунктів 6, 7 Примітки до Номенклатури; пунктів 12,14 глави 2 розділу IV Правил організації діловодства та архівного зберігання документів.

Дані порушення свідчать про неналежну діяльність приватного виконавця під час виконання своєї роботи.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 зазначила, що вона була головою робочої групи під час проведення планової перевірки діяльності приватного виконавця Шмідт К.В.

Свідок зазначила, що під час перевірки були виявлені порушення діяльності позивачки, які були внесені до довідки про результати планової перевірки.

Також пояснила, що робоча група лише встановлює факт порушення, при цьому аналізу порушення та його наслідків не встановлює і не зазначає у довідці.

З огляду на викладене судом не встановлено протиправності оскаржуваних рішення та наказу, відтак, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог даного позову та відсутність правових підстав для його задоволення.

При вирішенні даної справи суд враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Як установлено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачами доведено належними та допустимими доказами правомірність прийнятих рішень.

Водночас докази, подані позивачкою, не підтверджують обставини, на які вона посилається на обґрунтування позовних вимог, та були спростовані доводами відповідачів.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивачки є необґрунтованими, а її вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 07 лютого 2022 р.