Справа № 440/1750/22
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про залишення позовної заяви без руху
03 лютого 2022 рокум. ПолтаваСправа № 440/1750/22

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Удовіченко С.О., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в якій просить:
- визнати протиправними дії Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненарахування грошової компенсації ОСОБА_1 за неотримане речове майно протягом служби в повному обсязі без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу за цінами предметів обмундирування, визначеними Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на 01 січня 2019 року,
- зобов`язати Полтавський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але неотримане речове майно впродовж всієї служби з відрахуванням раніше проведених виплат без застосування часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу за цінами предметів обмундирування станом на 01 січня 2019 року,
- встановити судовий контроль.
Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
За приписами частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
В ході з`ясування питання, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу, судом встановлено наступне.
Згідно з частиною шостою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Разом із позовною заявою представником позивача подано заяву про поновлення строку звернення до суду. В обгрунтування заяви зазначено, що відповідно до наказу Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 108 від 13 червня 2019 року позивача виключено зі списків особового складу військового комісаріату та всіх видів забезпечення. Згідно довідки № 9 про вартість речового майна, що належить до видачі, сума компенсації за належне але не отримане речове майно склала 2575,57 грн. 31 жовтня 2021 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому з відрахуванням раніше проведених виплат грошової компенсації за належне, але неотримане впродовж проходження військової служби речове майно без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу та за цінами на речове майно станом на 01 січня 2019 року. Однак, листом від 23 листопада 2021 року № 1/13/23535 позивачу відмовлено у перерахунку грошової компенсації на 01 січня 2019 року за належне, але не отримане впродовж проходження військової служби речове майно, оскільки сума нарахована та виплачена в повному обсязі. Зазначив, що згідно пункту 4 Порядку № 178 виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством України його прав та інтересів. Тобто, з 24 вересня 2021 року позивач остаточно дізнався про порушення права на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 54112,82 грн. Стверджував, що в силу статті 233 Кодексу законів про працю України строк позовної давності про стягнення заробітної плати не застосовується.
Вирішуючи питання дотримання позивачем строку звернення до суду у справі 440/1750/22 та поважності причин пропуску такого строку зазначених у заяві, суд приходить до наступних висновків.
За правилами частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За приписами частини третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Положеннями частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
За приписами частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
При визначенні початку строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
Вищевказані правові висновки відображені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 лютого 2021 року при розгляді справи № 9901/141/20.
Суд зазначає, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.
Необхідно зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 809/1087/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 815/91/18.
Так, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.
Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
З матеріалів позовної заяви випливає, що наказом Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 108 від 13 червня 2019 року позивача виключено зі списків особового складу військового комісаріату та всіх видів забезпечення. Згідно довідки № 9 про вартість речового майна, що належить до видачі, сума компенсації за належне але не отримане речове майно склала 2575,57 грн. У подальшому представник позивача звернувся до Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою в якій просив нарахувати та виплати ОСОБА_1 з відрахуванням раніше проведених виплат грошової компенсації за належне, але неотримане впродовж проходження військової служби речове майно без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу та за цінами на речове майно станом на 01 січня 2019 року.
Однак, листом від 23 листопада 2021 року № 1/13/2335 Полтавський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомив, що обрахунок довідки № 9 про вартість речового майна, що належить до видачі майору ОСОБА_1 здійснювався без застосування вимог розділу III пункту 4 наказу МОУ від 29 квітня 2019 року № 232 щодо обрахування вартості майна під час звільнення в запас без права носіння військової форми одягу за речове майно пропорційно часу.
Сума за належне, але не отримане речове майно нарахована та виплачена в повному обсязі.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що при звільненні ОСОБА_1 , останньому проведено нарахування та виплату компенсації за вартість речового майна, при цьому, вимоги позивача зводяться до незгоди із здійсненим розрахунком такої компенсації.
Пунктом 10 розділу 1 Інструкції про порядок речового забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 31 жовтня 2016 року № 1132, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2016 року за № 1536/29666 (далі Інструкція № 1132), визначено, що речове майно особистого користування військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається в їхню власність. За неотримане згідно із встановленими нормами речового забезпечення речове майно їм виплачується грошова компенсація у порядку, визначеному чинним законодавством України.
Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 (далі - Порядок № 178), виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Пунктом 4 Порядку № 178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
За приписами пункту 5 цього ж Порядку довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Зі змісту положень Інструкції № 1132 вбачається, що речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби.
Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.
Як випливає із позовної заяви компенсація за вартість речового майна згідно наказу № 108 від 13 червня 2019 року нарахована та виплачена ОСОБА_1 .
Крім того, до позовної заяви позивачем долучена довідка № 9 про вартість речового майна, що належить до видачі від 10 травня 2019 року, яка отримана під підпис, ОСОБА_1 11 травня 2019 року.
Таким чином, про розмір грошової компенсації за вартість речового майна ОСОБА_1 було відомо ще 11 травня 2019 року.
Проте, з даним адміністративним позовом позивач звернувся до суду лише 27 січня 2022 року, тобто поза межами строку встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.
За правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 - речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.
Відповідно до актуальної правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 26 травня 2021 року у справі №380/5093/20, виходячи з правової природи грошової компенсації за неотримане речове майно, спеціальним строком звернення до суду у спорах такої категорії є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Така ж позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі №380/6442/20, у якій зокрема, наголошено, що строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців, а відтак відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що причини пропуску строку звернення до суду, зазначені в заяві представника позивача не є такими, що об`єктивно унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, були непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом.
Відповідно до частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Таким чином, позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаного недоліку.
На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 160, 161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У Х В А Л И В:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.
Позивачу надати строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Недоліки необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду:
- заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів на їх підтвердження.
Роз`яснити, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Відповідно до частини 11 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України надати позивачу дозвіл на подання в паперовій формі заяв по суті справи, клопотань та письмових доказів.
Копію ухвали направити позивачеві.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя С.О. Удовіченко