Справа № 540/5474/21
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 р.м. ХерсонСправа № 540/5474/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправними та скасування поостанов про застосування адміністративно-господарського штрафу,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач-1), Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі - відповідач-2), в якому просить визнання протиправними та скасування постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу від 31.08.2021р. №301072, №301073 всього на суму 34 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що службовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки складено акти проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за №300499, №300582, якими зафіксовано порушення транспортним засобом, який належить ОСОБА_1 , п. 22.5. ПДР «перевезення вантажів з перевищенням вагових норм на одиночну вісь» при дозволених 11 т фактично 12,24 т у першому випадку, та 12,7 т у другому, що передбачає відповідальність згідно абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 11,2% у першому випадку, 15,45% - у другому, при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. 31.08.2021р. відповідачем розглянуто справи про порушення законодавства на автомобільному транспорті на підставі чого винесено постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №301072, №301073 та накладено на позивача штраф у сукупному розмірі 34 000 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Позивач звертає увагу, що товариством здійснювалось перевезення сипучого вантажу (пшениці), що не було враховано відповідачем. На підставі наведеного просить скасувати постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 31.08.2021р. №301072, №301073.

Ухвалою суду від 22.09.2021р. позовну заяву залишено без руху та встановлено строк на усунення її недоліків. Позивач усунув недоліки заяви.

Ухвалою суду від 05.10.2021р. відкрито спрощене провадження в справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

25.11.2021р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач наголошує на дотриманні посадовими особами відповідача порядку винесення спірних постанов та вказує на їх законність, так як доданими до відзиву документами підтверджується порушення позивачем п. 22.5. Правил дорожнього руху, а саме перевезення вантажу з перевищенням вагових норм у першому випадку на 11,2% (навантаження на одиничну вісь 12,24 т при максимально дозволеному 11 т), у другому на 15,45% (навантаження на одиничну вісь 12,7 т при максимально дозволеному 11 т). За відповідне правопорушення приписами абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено застосування штрафних санкцій на суму 34 000 грн. За наведених обставин, відповідач вказує на необґрунтованість позовних вимог, тому просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 06.12.2021р. справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів. Призначено підготовче засідання на 17.12.2021р.

Ухвалою суду від 17.12.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.01.2022р.

20.12.2021р. представником позивача до суду подано пояснення по справі.

У судове засідання сторони не з`явились, натомість представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі.

Відповідачі ніяких заяв/клопотань з цього приводу до суду не подавали.

Відтак, суд, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 194, ч. 9 ст. 205 КАС України, здійснюватиме розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши надані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.

Співробітниками Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, 19.07.2021р. був зупинений транспортний засіб марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , який належать позивачу.

Наведений т/з здійснював автоперевезення вантажу «пшениця» на підставі ТТН від 19.07.2021р. б/н.

Відповідно до довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0051617 від 19.07.2021р., зважування транспортного засобу DAF реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом КRОNЕ реєстраційний номер НОМЕР_2 за допомогою зважувального обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу здійснювалося: вісь 1 - 6,6 т; вісь 2 - 12,24 т; вісь 3 - 6,32 т; вісь 4 - 6,48 т; вісь 5 6,44 т; що разом складає 38,08 т.

За результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу встановлено, що навантаження на одиночну вісь склало 12,24 т при нормативно допустимому - 11 т.

Контролюючими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки складений Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0050767 від 19.07.2021р. та Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №300499 від 19.07.02021.

В акті зазначено, під час перевірки виявлене порушення: перевезення вантажу з перевищенням вагових параметрів, а саме: навантаження на строєну вісь склало 12,24 т при нормативно допустимому 11 т, чим порушено вимоги п. 22.5 ПДР України, у тому числі порушення, відповідальність за яке передбачена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» частина 1 абзац 15 перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

На підставі акту відповідачем прийнята постанова про застосування адміністративного-господарського штрафу №301072 від 31.08.2021р. за порушення абз. 15 ч. 1 ст. 60 ЗУ "Про автомобільний транспорт", якою на ФОП ОСОБА_1 накладений штраф у сумі 17 000 грн.

Також інспекторами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, 26.07.2021р. був зупинений транспортний засіб марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , який належать позивачу.

Наведений т/з здійснював автоперевезення вантажу «пшениця» на підставі ТТН від 26.07.2021р. б/н.

Відповідно до довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0051532 від 26.07.2021р., зважування транспортного засобу DAF реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом КRОNЕ реєстраційний номер НОМЕР_2 за допомогою зважувального обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу здійснювалося: вісь 1 - 7,2 т; вісь 2 12,7 т; вісь 3 7,5 т; вісь 4 7,7 т; вісь 5 7,7; що разом складає 42,8 т.

За результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу встановлено, що навантаження на одиночну вісь склало 12,7 т при нормативно допустимому - 11 т.

Контролюючими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки складений Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0050799 від 26.07.2021р. та Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 26.07.2021р. №300582.

У акті зазначено, під час перевірки виявлене порушення: перевезення вантажу з перевищенням вагових параметрів, а саме: на одиночну вісь склало 12,7 т при нормативно допустимому - 11 т, чим порушено вимоги п. 22.5 ПДР України, у тому числі порушення, відповідальність за яке передбачена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» частина 1 абзац 15 перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

На підставі зазначеного акту відповідачем прийнята постанова про застосування адміністративного-господарського штрафу №301073 від 31.08.2021р. за порушення абз. 15 ст. 60 ЗУ "Про автомобільний транспорт", якою на ФОП ОСОБА_1 накладений штраф у сумі 17 000 грн.

Не погодившись із постановами, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним постановам, суд використовує наступні правові норми, чинні на час виникнення спірних правовідносин.

Як вбачається зі спірних постанов, вони прийняті на підставі абзацу 3 та 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (далі Закон №2344-III).

Згідно з абзацу 3, 15 частини 1 статті 60 Закону № 2344-IIІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за:

- перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац 3);

- перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац 15).

Відповідно до ч. 6 ст. 48 статті 60 Закону № 2344-IIІ у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Із аналізу правової конструкції частини 1 статті 60 Закону №2344-IIІ, слідує, що для настання відповідальності за вказаною нормою є встановлення факту перевезення вантажу без відповідного дозволу.

За приписами ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. №3353-ХІІ (далі - Закон №3353 - ХІІ) з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 22.1 ПДР маса вантажу, що перевозиться і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Дозвіл відповідно до ст. 48 Закону № 2344-III, що дає право на рух автодорогами України з перевищенням встановлених законодавством нормативно-вагових параметрів понад 10%, але не більше 20% відсутній.

Відповідно до статті ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 № 2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з п. 22.5 ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Проаналізувавши наведені вище норми законодавства, суд дійшов висновку, що правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними:

- перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі;

- перевезення подільного вантажу не допускається взагалі.

Оскільки частиною 1 статті 60 Закону №2344-III не було встановлено відповідальності за перевезення подільного вантажу з перевищення вагових або габаритних параметрів без дозволу, законодавець виправив таку ситуацію, внісши відповідні зміни.

Так, новою редакцією абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону №2344-III, яка почала діяти з 01.10.2021, законодавець відокремив відповідальність за перевищення ваги неподільного вантажу без відповідного дозволу та за перевищення ваги подільного вантажу, на перевезення якого раніше дозвіл не вимагався.

У цій справі сторони не заперечують обставин, що позивач перевозив вантаж (пшеницю), який за своїм характером є подільним, тобто може при завантаженні бути поділений на окремі частки без втрати або пошкодженні його властивостей, а тому перевезення такого вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху, заборонено.

Головна мета такої заборони - збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування. Унаслідок цього й встановлено заборону з перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків.

Отже, чинним законодавством встановлена імперативна заборона на перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що виключає можливість отримання перевізником відповідного дозволу.

Резюмуючи викладене, суд зазначає, що заборона руху транспортних засобів з перевищенням вагових параметрів при перевезенні подільного вантажу унеможливлює отримання перевізником дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

За таких умов, оскільки видача дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, які перевозять подільні вантажі з перевищенням габаритно-вагових параметрів, не передбачена, то на особу не може бути накладений штраф відповідно до абзацу3 або 15 частини 1 статті 60 Закону №2344-IIІ за відсутність такого дозволу.

Водночас, варто відзначити, що за перевищення габаритно-вагових параметрів подільного вантажу, перевізник повинен нести відповідальність у вигляді нарахування посадовою особою Укртрансбезпеки плати за проїзд, відповідно до п. 31-1 Порядку №879.

Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду від 29.01.2020 р. №814/1460/16.

Так, у цьому рішенні, суд касаційної інстанції відзначив, у випадку перевезення подільних вантажів з перевищенням вагових параметрів автомобільними дорогами до перевізників лише може бути застосована відповідальність у вигляді плати за проїзд, якщо при зважуванні вантажу встановлено порушення вагових параметрів.

Відтак оскаржувані постанови слід визнати протиправними та скасувати.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених по справі судових витрат, суд зазначає наступне.

За правилами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно положень ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відтак стягненню на користь позивача підлягає сплачений судовий збір.

Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст.134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст.134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просив стягнути із відповідача понесені ним судові витрати.

Відповідно до ст.55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна (ст.59 КАС України).

Відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Судом встановлено, що представництво інтересів позивача здійснюється адвокатом Лошкарьовим Ф.А. (адвокатське об`єднання «Мімір») на підставі договору про надання правової допомоги від 25.08.2021р.

У п. 3.1 договору визначений наступний розмір гонорару: одна мінімальна заробітна плата, встановлена на час підписання договору.

Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах даної справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати станом на 25.08.2021р. становив 6000 грн.

Суд відмічає, що вартість наданих адвокатом послуг ставить під сумнів, чи є розмір понесених позивачем витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та чи відповідає критерію розумності його розміру.

Визначаючи питання співмірності та розумності розміру понесених витрат на правничу допомогу, за встановлених обставин, суд виходить із того, що предмет спору у цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, вимоги ґрунтуються на судовій практиці та позиції ВС у подібній справі, а тому суд вважає, що обґрунтованим та пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума 2000 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (, 03135, м. Київ, просп. Перемоги, 14), Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови (, 73008, м. Херсон, Бериславське шосе, 46) про застосування адміністративно-господарського штрафу, задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративного-господарського штрафу від 31.08.2021р. №301072.

Визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративного-господарського штрафу від 31.08.2021р. №301073.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті витрати на правничу допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя С.В. Гомельчук

кат. 113070200