Справа № 440/10098/21
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/10098/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/10098/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

02.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУПФ в Полтавській області), в якому просить визнати протиправною та скасувати відмову у призначенні йому пенсії від 05.07.2021 №86 та зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком з 13.06.2021.

В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на протиправну, як на його думку, поведінку відповідача, що полягає у неналежній оцінці фактичних обставин, які надають право позивачу на призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 07.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

У наданому до суду відзиві на позов представник ГУПФ в Полтавській області просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що за результатами розгляду наданих ОСОБА_1 , документів ГУПФ в Донецькій області встановлено, що страховий стаж заявника становить 12 років 5 місяців 2 дні, оскільки згідно з записами трудової книжки до стажу не зараховано період роботи з 23.02.1987 по 27.07.1993, оскільки дата звільнення не відповідає даті наказу про звільнення з посади. Крім того, не зараховано період проходження строкової військової служби, оскільки дата звільнення дописана іншими чорнилами та почерком. На підставі вищевикладеного ГУПФ в Донецькій області було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії №86. В ході розгляду повторного звернення ОСОБА_1 ГУПФ в Кіровоградській області встановлено, що до страхового стажу не враховано період роботи з 23.02.1987 по 04.04.1992 згідно записів трудової книжки, оскільки трудова книжка оформлена з порушенням вимог Інструкції та вищезазначені періоди роботи документально не підтверджені. Крім того, наявні виправлення в даті наказу про звільнення. Підтверджена тривалість страхового стажу у встановленому законом порядку складає 14 років 4 місяці 26 днів. Враховуючи викладене, рішенням ГУПФ в Кіровоградській області від 05.07.2021 №6 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідної тривалості страхового стажу тривалістю 18 років (а.с. 28-29).

У відповіді на відзив представник позивача - адвокат Захаров Т.Г. вказував, що за наявності у позивача трудової книжки і відповідних записів у ній, він не має доводити іншими доказами наявність трудового стажу. Самі лише формальні неточності в документах, в тому числі різниця між датою видання наказу про звільнення і датою внесення відповідного запису, за загальним правилом не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист (а.с. 35-36).

Ухвалою суду від 11.10.2021 до участі у справі №440/10098/21 в якості другого відповідача залучено ГУПФ в Кіровоградській області.

У відзиві на позов, що надійшов від ГУПФ в Кіровоградській області, представник вказує на правомірність спірного рішення з тих підстав, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 14 років 4 місяці 26 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком у віці 63 років відповідно до статті 26 Закону (а.с. 49-50).

Розгляд справи, відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.03.1980 (а.с. 5-6) працював на наступних посадах:

- з 30.05.1979 по 10.03.1980 - шофером на автомобілі ГПЗ-53Ф на Заводі будматеріалів Нехворощанського будівельного управління №15;

- з 25.03.1980 по 26.12.1986 - УВД Дніпропетровського облвиконкому;

- з 10.01.1987 по 04.02.1987 - помічник бджоляра у Колгоспі ім. Ульянова;

- з 23.02.1987 по 27.07.1992 - зоотехнік складу "Облміжколгосптахопром" Петриківської МХИПП;

- з 21.08.1992 по 30.11.1995 - член колгоспу ім. Суворова;

- з 01.10.2004 по 14.12.2004 - охоронець ТОВ "Охоронно-детективне агентство "Бізнес і безпека";

- з 18.03.2010 по 09.04.2010 - отримував допомогу по безробіттю у Новосанжарському районному центрі зайнятості;

- з 10.04.2010 по 01.10.2010 - заступник начальника охорони ТОВ "Сокіл";

- з 12.10.2020 по 30.12.2020 - охоронець ТОВ "Алонза".

26.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до органів Пенсійного фонду України 26.12.2019 за отриманням довідки про наявний страховий стаж, відповідно до якої наявний страховий стаж позивача становить 19 років, право на пенсійну виплату позивач матиме 13.06.2021 (а.с. 9).

15.06.2021 позивач звернувся до ГУПФ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком, надавши паспорт, ідентифікаційний код, трудову книжку та довідки про стаж (а.с. 32-48).

За результатами розгляду наданих ОСОБА_1 документів ГУПФ в Донецькій області встановлено, що страховий стаж заявника становить 12 років 5 місяців 2 дні, оскільки згідно з записами трудової книжки до стажу не зараховано період роботи з 23.02.1987 по 27.07.1993, так як дата звільнення не відповідає даті наказу про звільнення з посади. Крім того, не зараховано період проходження строкової військової служби, оскільки дата звільнення дописана іншими чорнилами та почерком.

З огляду на це ГУПФ в Донецькій області було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії №86 від 22.06.2021 (а.с. 11), яке направлено позивачу листом від 25.06.2021 (а.с. 10).

29.06.2021 позивач повторно звернувся до ГУПФ в Полтавській області (а.с. 50-54), додавши довідку про військову службу, видану Новосанжарським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки від 25.06.2021 №7/842 про те, що ОСОБА_1 проходив дійсну строкову службу з 02.11.1976 по 28.10.1978 (а.с. 12).

Відповідно до проєкту рішення ГУПФ в Кіровоградській області про відмову в призначенні пенсії від 05.07.2021 №86 (а.с. 49) ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком. Страховий стаж становить 14 років 4 місяці 26 днів. В ході розгляду документів до страхового стажу не зараховано період роботи з 23.02.1987 по 04.04.1992, оскільки існує великий проміжок часу між датою звільнення і датою наказу на звільнення (більше 3-х місяців).

У відзиві на позов представник ГУПФ в Кіровоградській області повідомив, що Управлінням була розглянута заява та прийнято проект рішення про відмову у призначенні пенсії. Рішення ж про відмову (у формі протоколу) у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 05.07.2021 №86 було прийнято Кобеляцьким об`єднаним управлінням ПФУ в Полтавській області (а.с. 75).

Не погоджуючись із правомірністю мотивів відмови, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд зважає на таке.

Предмет спору у даній справі зводиться до встановлення обставин, що підтверджують наявність або відсутність фактичних передумов для зарахування спірного періоду роботи позивача (з 23.02.1987 по 04.04.1992) до страхового стажу за наявними записами трудової книжки.

Поняття "страховий стаж" введено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, який набув чинності 01.01.2004 (надалі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до абзацу 36 статті 1 цього Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За приписами частини другої статті 24 Закону страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Так, відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

За відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. В такому ж порядку показаннями свідків підтверджується час роботи громадян із числа національних меншин, примусово виселених з місць постійного проживання в 30-40 роки, а також час роботи в колгоспі до 1965 року у випадках, коли неможливо одержати документи про наявний стаж роботи, незалежно від причин відсутності необхідних документів (пункту 17 Порядку).

Згідно з пунктом 18 Порядку за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Зі змісту наведених норм слідує, що трудова книжка, у якій містяться всі необхідні, правильні та точні записи про періоди роботи, є основним документом, що підтверджує стаж роботи. За наявності такої трудової книжки підтверджувати трудовий стаж іншими документами законодавством не вимагається.

Згідно з пунктом 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, та пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою записи про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Так, зокрема відповідач зазначає, що позивачу не був зарахований період роботи зоотехніком складу "Облміжколгосптахопром" Петриківської МХИПП з 23.02.1987 по 04.04.1992 (5 років 1 місяць 13 днів), оскільки існує великий проміжок часу між датою звільнення і датою наказу на звільнення (більше 3-х місяців).

Як встановлено судом за даними трудової книжки, під записом №6 містяться такі відомості: 23.02.1987 - зарахувати зоотехніком складу "Облміжколгосптахопром" Петриківської МХИПП, наказ №20 від 26.02.1987, а під записом №7 міститься інформація: 27.07.1992 - звільнений згідно з пунктом 1 ст. 40 (скорочення штатів), наказ №2 від 04.04.1992 (а.с. 5, зі звороту, а.с. 40).

Тобто між вказаними записами дійсно наявна різниця у часі у більше ніж три місяці.

Однак відповідно до пункту 8.1 розділу 8 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (чинної на момент внесення до трудової книжки позивача першого запису), контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки робітників і службовців" (ЗП УРСР, 1973 р. № 21, ст. 115).

Так, пунктом 18 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки робітників і службовців" було визначено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З аналізу змісту вказаних вище норм права слідує, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на його особисті права. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Верховного Суду від 28.02.2018 в справі № 428/7863/17 (провадження № К/9901/4552/17) та від 06.02.2018 в справі № 677/277/17 (провадження № К/9901/1298/17).

Крім того сдід зазначити, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Більше того, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи, за наявності у трудовій книжки відомостей достатніх у своїй сукупності для визначення конкретного періоду роботи, не може бути підставою для виключення вказаного періоду роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення організаційно-розпорядчих документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист, в тому числі вирішення питання щодо призначення пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 по справі №687/975/17.

При цьому будь-яких доказів на спростування достовірності внесених до трудової книжки позивача записів про періоди роботи або відсутності підстав для їх зарахування до страхового стажу відповідачем суду не надано, а судом в ході розгляду справи не здобуто.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що рішення Кобеляцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 05.07.2021 №86 прийняте без належної оцінки обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому це рішення суд визнає протиправним та скасовує у зв`язку з цим.

Обираючи належний спосіб відновлення порушеного права, суд враховує наступне.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії визначені Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Також суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав (постанова Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №227/3208/16-а).

Приписами статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, зокрема, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як встановлено судом, позивач пенсійного віку досяг 12.06.2021, а із заявою про призначення пенсії звернувся до відповідача 15.06.2021, тобто в межах тримісячного строку, у зв`язку з чим пенсія йому має бути призначена з 13.06.2021.

Враховуючи викладене, а також ту обставину, що позивач проживає на території, яка обслуговується ГУПФ в Полтавській області, то суд, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, вважає за необхідне зобов`язати ГУПФ в Полтавській області зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 зоотехніком складу "Облміжколгосптахопром" Петриківської МХИПП з 23.02.1987 по 04.04.1992 та призначити йому пенсію за віком з 13.06.2021 , у зв`язку з чим задовольняє таку зокрема і позов у цілому.

Згідно з приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з ГУПФ в Полтавській області як органу, безпосередньо дії та рішення якого призвели до порушення прав позивача.

28.09.2021 від представника позивача - адвоката Захарова Т.Г. надійшло клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн.

Згідно зі ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Суд зауважує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивач надав: договір про надання правової допомоги №63-2021 з боку адвоката Захарова Т.Г. від 27.08.2021 (а.с. 63-64); акт погодження гонорару №1 за договором про надання правової допомоги №63-2021 від 27.08.2021 (а.с. 65); рахунок-фактура №71 від 20.09.2021; детальний опис робіт та послуг від 20.09.2021 (а.с. 67).

Разом з тим участь адвоката Захарова Т.Г. у цій справі зводилася лише до написання відповіді на відзив, позаяк позов підписаний позивачем ОСОБА_1 . Тож фактично роль адвоката у цій справі зводилася лише до документування витрат на правничу допомогу.

Враховуючи це, а також те, що позивач не надав до суду докази на підтвердження факту оплати послуг адвоката Захарова Т.Г., заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Кобеляцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 05.07.2021 №86 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 зоотехніком складу "Облміжколгосптахопром" Петриківської МХИПП з 23.02.1987 по 04.04.1992, та призначити йому пенсію за віком з 13.06.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Б. Супрун