Справа № 500/8419/21
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/8419/21

12 січня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження з врахуванням особливостей, передбачених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих Анатолій Іванович про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих Анатолій Іванович, в якому просив:

визнати протиправними дії державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) Харченко Д.А. зі стягнення з ОСОБА_1 55059.58 грн. виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 47081422 з виконання виконавчого листа № 607/14341/14 виданого 26.02.2015 Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-E 00/065/2008 від 04.04.2008 року, яка становить 40575,28 доларів США, що еквівалентно 531941,80 грн., 15000 грн - пені за прострочення виконання боргових зобов`язань та судовий збір в розмірі 3654 грн.;

визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) Харченко Д.А. від 10.11.2020 №47081422 про стягнення виконавчого збору, якою стягнуто з ОСОБА_1 55059,58 гривень виконавчого збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що стягнення виконавчого збору є правомірним за умови стягнення заборгованості в результаті вчинення державним виконавцем дій примусового характеру. Вважає, що повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувана права повторного його пред`явлення до примусового виконання. Просить врахувати, що у виконавчому провадженні ВП №47081422 державним виконавцем не вчинено дій примусового характеру, наслідком яких мало фактичне стягнення заборгованості за зобов`язанням, а отже стягнення виконавчого збору є протиправним. Відтак, на думку позивача, у спірному випадку дії державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) з стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, згідно постанови від 10.11.2020, а отже така постанова підлягає до скасування.

Ухвалою суду від 30.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з врахуванням особливостей, передбачених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України). Судове засідання у справі призначено на 10.12.2021 о 11:00 год. Відповідачу встановлено строк до 09.12.2021 для подання відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову повністю. Зазначає, що законодавцем встановлений чіткий перелік випадків, при яких виконавчий збір не стягується. Вважає, що головним державним виконавцем Харченком Д.А. 12.11.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання Постанови №47081422 виданої 10.11.2020 Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано- Франківськ) про стягнення з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 55059,58 грн. Просить врахувати, що державним виконавцем правомірно винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а постанову про стягнення виконавчого збору, як цього вимагає частина третя статті 40 цього Закону, п.8 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції від 02.04.2012 №512/5 зареєстровано в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ.

Від третьої особи письмових пояснень щодо позову чи відзиву до суду не надходило.

Ухвалою суду від 10.12.2021 розгляд справи відкладено до 22.12.2021 о 14:45 год.

Ухвалою суду від 22.12.2021 розгляд справи відкладено до 12.01.2022 о 09:30 год.

12.01.2022 позивач та його представник не прибули, представник позивача подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без участі позивача та його представника.

Представник відповідача у відкрите судове засідання не прибув, подав письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі.

Приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих Анатолій Іванович у судове засідання не прибув, подав письмове клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі в порядку письмового провадження, при вирішенні даної справи покладається на думку суду.

Враховуючи положення частини третьої ст.194, частини дев`ятої ст.205, частини четвертої ст. 229, частини третьої ст.268 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом встановлено, що 07.04.2015 головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №47081422 щодо виконання виконавчого листа №607/14341/14, виданого Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" заборгованість за кредитним договором №ML-E 00/065/2008 від 04.04.2008 року, яка становить 40575,28 доларів США, що еквівалентно 531941,80 грн., 15000,00 грн. - пені за прострочення виконання боргових зобов`язань та судовий збір в розмір 3654,00 грн.

Так, пунктом 2 вказаної постанови встановлено боржнику термін для добровільного виконання рішення до 14.04.2015, а пунктом 3 зазначено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

15.04.2015 головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції винесено Постанову ВП №47081422 про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, якою постановлено приєднати виконавче провадження №47081422 з примусового виконання виконавчого листа №607/14341/14, виданого 26.02.2015 Тернопільським міськрайонним судом до зведеного виконавчого провадження №39845990, яке веде Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, Тернопільська область.

09.07.2020 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг України" звернувся із заявою (зареєстрована 16.07.2020 №21819) до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, в якій просив повернути в порядку пункту 1 частини першої ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" стягувачу ТОВ "ОТП Факторинг України" виконавчий лист №607/14341/14 виданий 26.02.2015 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.

10.11.2020 головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Харченко Д.А. винесено Постанову про стягнення виконавчого збору ВП №47081422 у розмірі 55059,58 грн.

Також, 10.11.2020 головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Харченком Д.А., на підставі пункту 1 частини першої ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову ВП №47081422 про повернення виконавчого документа стягувачу, а саме виконавчого листа №607/14341/14 виданий 26.02.2015 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.

Після цього, 12.11.2020 головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Харченко Д.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№63592193 щодо виконання Постанови №47081422, виданої 12.11.2020 Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).

Не погоджуючись з діями державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) зі стягнення з позивача виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №47081422, а також вважаючи протиправною постанову державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) Харченко Д.А. від 10.11.2020 №47081422 про стягнення виконавчого збору якою стягнуто з ОСОБА_1 55059,58 гривень виконавчого збору, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно з статтею 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно із частиною п`ятою ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Виконавчий збір не стягується, якщо інше не передбачено угодою про врегулювання спору (мировою угодою), укладеною між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулюваня спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, відповідно до якої виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню.

За наявності обставин, визначених абзацом першим цієї частини, виконавче провадження, відкрите на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у тому числі до дати укладення такої угоди, підлягає закінченню відповідно до пункту 19 частини першої статті 39 цього Закону.

За змістом частини третьої ст.40 Закону № 1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

В ході розгляду даної справи, судом встановлено, що на момент приєднання ВП№47081422 до ЗВП№39845990 державним виконавцем проведено заходи примусового впливу для реального виконання рішень, які перебували на виконанні, зокрема, проведено опис та арешт майна боржника (рухомого майна речей побутового вжитку, нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 ).

Суд вважає, що такі заходи для примусового виконання рішення кореспондуються з діями, які має право вчиняти державний виконавець, виходячи з норм ст.18 Закону України "Про виконавче провадження".

Стосовно посилання відповідача на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 (далі - Закон № 1304-VII), суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 вказаного Закону № 1304-VII протягом його дії:

1) не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно / об`єкт незавершеного житлового будівництва / майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або

таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, за недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не має права відступити (відчужити) на користь (у власність) іншої особи свої права вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно / майнові права, зазначені у підпункті 1 цього пункту.

Тобто, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання, він лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що виконавче провадження у такому випадку не припиняється, а проведення виконавчих дій відтерміновується.

При цьому, вирішуючи спір по суті, суд приймає до уваги те, що дія цього Закону унеможливила фактичне виконання державним виконавцем рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-E 00/065/2008 від 04.04.2008 року, яка становить 40575,28 доларів США, що еквівалентно 531941,80 грн., 15000 грн. пені за прострочення виконання боргових зобов`язань та судовий збір в розмірі 3654 грн., оскільки діяв мораторій на звернення стягнення на єдине житло боржника.

Позаяк, суд вважає, що відповідачем вчинені виконавчі дії стосовно примусового виконання виконавчого листа №607/14341/14, виданого 26.02.2015 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, що відповідають вимогам ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" та не суперечать вимогам Закону "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

З наведеного мотиву, суд відхиляє доводи сторони позивача стосовно того, що у виконавчому провадженні ВП №47081422 державним виконавцем не вчинено дій примусового характеру, наслідком яких мало фактичне стягнення заборгованості за зобов`язанням.

Суд враховує, що протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який втратив чинність 23 вересня 2021, представник ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ із заявою від 09.07.2020 про повернення виконавчого листа в порядку пункту 1 частини першої ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Наведені обставини у їх сукупності дають підстави вважати, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Стосовно інших доводів наведених учасниками справи у позовній заяв та відзиві на позов, то суд критично оцінює такі з огляду на їх надуманість, та зазначає, що згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, враховуючи наведені норми закону та встановлені обставини, суд вважає, що відповідач не порушив прав позивача, позовні вимоги є необґрунтованими, у позові слід відмовити, та оскаржувана в даній справі постанова про стягнення виконавчого збору є правомірною.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 12 січня 2022 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (місцезнаходження:вул. Князя Острозького, 14, м. Тернопіль,46008 );

третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих Анатолій Іванович (місцезнаходження вул. Живова, 32-А, м.Тернопіль,46008 РНОКПП НОМЕР_2 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.