Справа № 500/6609/21
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6609/21

20 січня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Паряк Тетяни Дмитрівни

представника позивача Василишин К.В.

представника відповідача Чайківська М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасувати податкові-повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 163239,06 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що фізична особа - ОСОБА_1 будучи власником нерухомого майна, надала право користування на умовах договору оренди (долучений до матеріалів справи) ПМП «Рост» (вид діяльності 24.33: холодне штампування та гнутя металу) приміщення які відносяться згідно із Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507 до будівель промисловості.

03.08.2018 ГУ ДПС у Тернопільській області щодо ОСОБА_1 прийнято наступні податкові повідомлення рішення форми "Ф" за податковий період 2017 р. :

- № 0-1916, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 10 721,33 грн.;

- № 0-1916, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 460,13 грн.;

- № 0-1916, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 29 004,80 грн.;

- № 0-1916, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі З 110,40 грн.;

- № 0-1916, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 1 766,40 грн.;

- № 0-1916, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 21 795,20 грн.;

- № 0-1916, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 39 760 грн.;

- № 0-1916, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 56 620,80 грн.

Такого висновку контролюючий орган дійшов у зв`язку із ти, що ОСОБА_1 є власником об`єктів нежитлової нерухомості.

Промислове підприємство використовує у своїй діяльності будівлі промисловості на умовах договору оренди, а власнику таких об`єктів нерухомості нараховані податкові зобов`язання із сплати податку на нерухоме майно.

Існування зазначених правовідносин є передумовою для застосування п. «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, адже будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складських приміщень промислових підприємств використовуються у господарський діяльності (не залежно від того чи це реалізація права користування як власника чи законного користувача нерухомості), тому позивач вважає, що зазначені податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 18.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

08.11.2021 відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю. Заперечуючи щодо позовних вимог відповідач серед іншого зазначає, що позивач є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою:

- склад металу за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1769,4;

- заготовча майстерня за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 906,4 кв.м.;

- прохідна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 20,3 кв.м.;

- адмінбудинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 473 кв.м.;

-трансформаторна підстанція за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 55, кв.м.;

- колірний цех за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 681,1 кв.м.,

- цех по виробництву металочерепиці та профнастилу з складськими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1242,5 кв.м.,

- арматурний цех за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 97,2 кв.м.

Враховуючи те, що Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 є частиною чинного законодавства України та призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні, то він може застосовуватися для визначення статусу нежитлового приміщення, будівлі або споруди.

З урахуванням вказаних даних, податковим органом було сформовано податкові повідомлення-рішення про визначення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 163239,06 грн. При цьому, зазначає, що ПК України передбачено можливі факти виявлення тих чи інших розбіжностей між даними контролюючого органу та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема, документів на право власності. Однак, позивач із таким документами та відповідною заявою у контролюючий орган не звертався.

ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.

Отже, з урахуванням вищезазначеного та відповідно до правового висновку, викладеного в постанові палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №820/3556/17 (постанова від 17.02.2020), застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Позивач вказала, що використання зазначених будівель промисловості нею не здійснюється, а таке здійснюється в промисловому виробництві на підставі договору оренди ПМП «Рост». Натомість, сама ОСОБА_1 не є суб`єктом господарювання і промисловим виробництвом не займається.

Таким чином, попри функціональне призначення об`єкту нерухомості (заготовча майстерня за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 906,4 кв.м.- відповідно до ДК 0 18-2000, група (125) «Будівлі промислові та склади» клас (1251) «Будівлі промислові») не вбачається використання такого у промисловому виробництві позивача, оскільки ОСОБА_1 , як платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, підприємницької діяльності не здійснює.

Слід зазначити те, що висновок окремій думці від 18.02.2020р. у справі №820/3556/17 полягає в тому, застосування для цілей оподаткування п. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст.266 Кодексу можливе щодо будівель промисловості, які перебувають у власності саме промислових підприємств, а тому ця пільга не поширюється на фізичних осіб або іноземців, у тому числі й тих, які зареєстровані як суб`єкти господарської діяльності.

З урахуванням зазначеного щодо вказаних об`єктів оподаткування відсутні підстави застосування п.п."є" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, а тому слід відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 17.11.2021 визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У справі призначено судове засідання на 30.11.2021 о 12:00 год.

30.11.2021 ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання здійснено процесуальне правонаступництво та замінено відповідача Головне управління ДПС у Тернопільській області () на його правонаступника Головне управління ДПС у Тернопільській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України () та розгляд справи відкладено на 20.12.2021 о 10:15 год.

Ухвалою суду від 20.12.2021 відкладено розгляд справи на 20.01.222 о 12:00 год.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримала письмове клопотання від 08.11.2021 р. про залишення без розгляду вказаного позову, посилаючись на пропуск позивачем строку звернення до суду.

Представник позивача в судовому засіданні, проти задоволення даного клопотання заперечив, посилаючись на подані ним 15.12.2021 р. письмові заперечення на клопотання про залишення без розгляду вказаного позову, оскільки днем, коли позивач дізналась про порушення свої прав та інтересів є серпень 2021 року, коли ОСОБА_1 отримала податкову вимогу від 10.08.2021 р., відтак спірні правовідносини виникли з моменту, коли про це дізналась позивач, а тому строк не є порушеним.

Ухвалою суду, постановленою 20.01.2022 р. в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання в задоволенні клопотання Представника відповідача від 08.11.2021 р. про залишення без розгляду вказаного позову відмовлено та визнано поважними причини пропуску строку звернення до суд.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позові та додаткових поясненнях та просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач фізична особа - ОСОБА_1 будучи власником нерухомого майна, надала право користування на умовах договору оренди (долучений до матеріалів справи) ПМП «Рост» (вид діяльності 24.33: холодне штампування та гнуття металу) приміщення, які відносяться згідно із Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507 до будівель промисловості.

03.08.2018 ГУ ДПС у Тернопільській області щодо ОСОБА_1 прийнято наступні податкові повідомлення рішення форми "Ф" за податковий період 2017 р. :

- № 0-1916, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 10 721,33 грн.;

- № 0-1916, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 460,13 грн.;

- № 0-1916, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 29 004,80 грн.;

- № 0-1916, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі З 110,40 грн.;

- № 0-1916, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 1 766,40 грн.;

- № 0-1916, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 21 795,20 грн.;

- № 0-1916, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 39 760 грн.;

- № 0-1916, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 56 620,80 грн.

Такого висновку контролюючий орган дійшов у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 є власником об`єктів нежитлової нерухомості, а саме:

- будівля, склад металу, загальною площею 1769,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

- будівля, заготовча майстерня, загальною площею 906,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

- будівля, цех по виробництву металочерепиці та профнастилу з складськими приміщеннями, загальною площею 1769,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

- будівля, прохідна, загальною площею 20,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

- будівля, колірний цех, загальною площею 681,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

- будівля, арматурний цех, загальною площею 97,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

- будівля, трансформаторна станція, загальною площею 55,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

- будівля, адмінбудинок, загальною площею 473 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач, вважаючи такі податкові повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

01.01.2015 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, яким запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 ПК України.

За змістом підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписами підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Отже, аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що власник нежитлової нерухомості, яка за своїм окремими характеристиками і площею підпадає під об`єкт оподаткування, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Спірним питанням у межах цих правовідносин є встановлення того, чи є нерухоме майно, що належить позивачу, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Крім того, підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Так, згідно підпункту є) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статгі 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складських приміщень промислових підприємств.

В силу вимог підпункту 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості").

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", що включає підкласи: 1251.1 "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) "Будівлі промислові та склади" належить клас (код 1251) "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) "Резервуари, силоси та склади" належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

Частиною другою статті 191 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торгову марку або інші позначення та права, якщо протилежне не встановлено договором або законом.

Отже, обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій про те, що «будівлі промисловості» неможливо вважати лише промисловими та складськими будівлями, тобто тими, що використовуються для виробництва та зберігання продукції, зберігання матеріалів. Будівлі, які не задіяні безпосередньо для виготовлення продукції, використовуються промисловим підприємством для розміщення персоналу та обладнання, необхідного для адміністративного, побутового (опалення, водопостачання тощо), транспортного забезпечення, а також виконання інших функцій.

Таким чином, будівлі (як виробничі, так і адміністративні та допоміжні), що входять до складу цілісного майнового комплексу промислового підприємства та використовуються для забезпечення його діяльності, необхідно відносити до будівель промисловості в розумінні абз. «є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.26б Податкового кодексу України.

Щодо об`єктів оподаткування, що перебувають у власності ОСОБА_1 :

- склад металу за адресою: м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 31, загальною площею 1769,4 , згідно ДК 018-2000, група (125) «Будівлі промислові та склади», клас (1252) «Резервуари, сил оси та склади»;

- заготовча майстерня за адресою: м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 1 , загальною площею 906,4 кв.м.- відповідно до ДК 018-2000, група (125) «Будівлі промислові та склади» клас (1251) «Будівлі промислові»;

- прохідна за адресою: м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 31, загальною площею 20,3 кв.м. - відповідно до ДК 018-2000, група (122) «Будівлі офісні», клас (1220) «Будівлі офісні»;

- адмінбудинок за адресою: м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 31, загальною площею 473 кв.м. - відповідно до ДК 018-2000, група (122) «Будівлі офісні», клас (1220) «Будівлі офісні»;

- трансформаторна підстанція за адресою: м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 31, загальною площею 55, кв.м. - не є об`єктом оподаткування відповідно до ДК 018-2000, розділ II «Інженерні споруди», група (221) «Магістральні трубопроводи, комунікації та лінії електропередачі», клас (2214) «Магістральні лінії електропередач»,

- колірний цех за адресою: м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 31, загальною площею 681,1 кв.м., відповідно до ДК 018-2000, група (125) «Будівлі промислові та склади» клас (1251) «Будівлі промислові», відповідно до підпункту є) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу Українияк такі що не є об`єктом оподаткування - цехи;

- цех по виробництву металочерепиці та профнастилу з складськими приміщеннями за адресою: м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 31, загальною площею 1242,5 кв.м., відповідно до ДК 018-2000, група (125) «Будівлі промислові та склади» клас (1251) «Будівлі промислові», відповідно до підпункту є) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу Українияк такі що не є об`єктом оподаткування - цехи;

- арматурний цех за адресою: м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 31, загальною площею 97,2 кв.м. відповідно до ДК 018-2000, група (125) «Будівлі промислові та склади» клас (1251) «Будівлі промислові», відповідно до підпункту є) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу Українияк такі що не є об`єктом оподаткування - цехи.

Тому, вся зазначена нерухомість визначена переліком об`єктів підпункту є) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, як такі що не є об`єктом оподаткування - будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Крім того, об`єкти нерухомості щодо яких нараховані податкові зобов`язання використовуються за призначенням ПМП «Рост» (промислове підприємство) на підставі договору оренди для виробництва металочерепиці, про що неодноразово повідомлялось ГУ ДФС у Тернопільській області та надавались підтверджуючі документи.

Норма п. п. "є" п. 266.2.2. ст. 266 ПК України в розрізі основоположного принципу єдиного підходу до встановлення податків і зборів, передбаченого пп. 4.1.11 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, і принципу нейтральності оподаткування, встановленого у пп. 4.1.8 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України не містить жодних виключень, обмежень чи застережень щодо включення будівель промисловості, що належать на праві приватної власності фізичним особам, до об`єктів, які не оподатковуються в силу закону.

З урахуванням викладеного та з огляду на встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що позивач ОСОБА_1 будучи власником нерухомого майна, надала право користування на умовах договору оренди (долучений до матеріалів справи) ПМП «Рост» (вид діяльності 24.33: холодне штампування та гнутя металу) приміщення які відносяться згідно із Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507 до будівель промисловості.

Тобто, промислове підприємство використовує у своїй діяльності будівлі промисловості на умовах договору оренди, а власнику таких об`єктів нерухомості нараховані податкові зобов`язання із сплати податку на нерухоме майно.

Суд вважає, що існування зазначених правовідносин є передумовою для застосування п. «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, адже будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складських приміщень промислових підприємств використовуються у господарський діяльності (не залежно від того чи це реалізація права користування як власника чи законного користувача нерухомості).

Аналогічно Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі №820/3556/17 вказав, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Відтак податкові повідомлення-рішення № 0-1916, № 0-1916, № 0-1916, № 0-1916, № 0-1916, № 0-1916, № 0-1916, № 0-1916 від 03.08.2018, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік, у розмірі 163239,06 грн, є протиправними та підлягають скасуванню.

Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином підлягає до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в користь позивача сплачений згідно квитанції від 08.10.2021 судовий збір в сумі 1632,41 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення:

- № 0-1916 , яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 10 721,33 грн.;

- № 0-1916, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 460,13 грн.;

- № 0-1916, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 29 004,80 грн.;

- № 0-1916, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі З 110,40 грн.;

- № 0-1916, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 1 766,40 грн.;

- № 0-1916, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 21 795,20 грн.;

- № 0-1916, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 39 760 грн.;

- № 0-1916, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 56 620,80 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 632 (одна тисяча шістсот тридцять дві) гривні 41 копійка за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 25 січня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003 код ЄДРПОУ/РНОКПП 44143637).

Головуючий суддя Подлісна І.М.