Справа № 460/1234/22
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2022-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 лютого 2022 року м. Рівне №460/1234/22
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) визнати протиправною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) щодо не зняття обтяження за реєстраційним № 8146882 з майна належного ОСОБА_1 ; 2) зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) зняти обтяження за реєстраційним № 8146882 накладене на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, б/н від 01.10.2008 року. Стягнути судовий збір та витрати на правову допомогу в сумі 6000грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на час звернення до суду, позивач не є боржником за жодним виконавчим провадженням. Також позивач зазначив, що він звертався до відповідача з клопотанням про скасування арешту, однак відповідач відмовив у зв`язку із відсутністю правових підстав та зазначив, що арешт може бути зняти за рішенням суду. Просить позов задовольнити повністю.

Відповідач подав відзив на позов в якому заперечив проти позовних вимог. Свої заперечення аргументує тим, що на виконанні у відповідача перебували виконавчі провадження. Вищевказані виконавчі провадження були закінчені у зв`язку з фактичним повним виконанням виконавчих документів. В межах даних виконавчих проваджень, постанови про арешт майна боржника не виносилися. Інші дані, з яких було б можливо встановити підстави накладення арешту в автоматизованій системі виконавчих проваджень не міститься. Разом з тим, правові підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні. Звертає увагу на те, що позивачем пропущений строк звернення до суду, отже є підстави для закриття провадження у справі. Просить вирішити питання про закриття провадження у справі та у задоволенні позову відмовити. Також у відзиві відповідач заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу, мотивуючи тим, що позовна заява містить загальні обґрунтування та посилання на норми закону без надання аналізу. Тобто, така позовна заява є універсальною та може бути використана заявником і у інших справах практично без внесення змін до відповідних документів.

25.01.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Учасники справи у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи приписи наведеного положення права, суд здійснює розгляд справи у письмовому провадженні.

З`ясувавши доводи та аргументи наведені у заявах по суті, дослідивши зібрані у справі докази, суд враховує наступне.

Частиною 1 ст. 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника (ч. 2 ст. 57 Закону № 606, ч. 2 ст. 57 Закону № 1404).

Положенням ч. 1, 2 ст. 40 Закону № 1404 встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 1).

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (ч. 2).

Підстави для зняття арешту визначені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із частиною п`ятою статті 59 Закону № 1404, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як слідує із змісту листа відповідача від 26.01.2021 № 22231, на виконанні у нього перебували виконавчі провадження № 5145637 з примусового виконання постанови Рівненського міського суду № 3-3942 від 28.11.2006 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 8,5грн; № 5145721 з примусового виконання постанови Рівненського міського суду № 3-1477 від 15.01.2007 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 17грн; № 5145807 з примусового виконання постанови Рівненського міського суду № 3-11915 від 16.03.2007 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 15грн; № 59310254 з примусового виконання постанови № 084988 від 10.06.2017 Управління патрульної поліції у Вінницькій області про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 850грн; № 61933421 з примусового виконання постанови № 010810 від 21.08.2017 Управління патрульної поліції у Вінницькій області про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 510грн; № 62187934 з примусового виконання постанови № 681777 від 03.05.2019 Управління патрульної поліції в Рівненській області про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 255грн; № 102875 з примусового виконання наказу № 3/199 від 29.06.2004 Господарського суду Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДП «СІЦ» 118грн витрат; № 30730435 з примусового виконання постанови № 199522 від 15.09.2010 ВДАІ м. Рівне УМВС в Рівненській області про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 850грн; № 30730579 з примусового виконання постанови № 009087від 21.01.2011 ВДАІ м. Рівне УМВС в Рівненській області про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 860грн; № 39948947 з примусового виконання постанови № 313668 від 21.07.2013 ВДАІ м. Рівне про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 510грн; № 45046502 з примусового виконання постанови № 659893 від 12.08.2014 ВДАІ м. Рівне про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 510грн.

Вищевказані виконавчі провадження були закінчені у зв`язку з фактичним повним виконанням виконавчих документів.

Разом з тим, як встановлено судом, та не заперечується відповідачем, відповідно до інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявна інформація про обтяження на все нерухоме майно позивача за № 8146882 на підставі постанови б/н від 01.10.2008, виданої відділом ДВС Рівненського міського управління юстиції.

Отже, саме постанова б/н від 01.10.2008, видана відділом ДВС Рівненського міського управління юстиції стала наслідком для накладення обтяження на все нерухоме майно позивача, а не інші процесуальні документи, як припускає відповідач у відзиві.

В той же час, жодних дій на виконання наведених вище положень права щодо зняття арешту з майна позивача, після закінчення виконавчих проваджень, відповідачем не вчинено, що свідчить про протиправну бездіяльність останнього.

Позаяк, наведені вище виконавчі провадження були закінчені у зв`язку з фактичним повним виконанням виконавчих документів і арешт на майно позивача залишився не знятим, то суд уважає, що є всі підстави для зняття арешту згідно ч. 5 ст. 59 Закону № 1404.

При цьому, за змістом п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV, державним реєстратором є державний, приватний виконавець у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Отже, відповідно до чинного законодавства, державний виконавець у разі винесення постанови про закінчення виконавчого провадження із зазначенням у ній про скасування (зняття) накладеного арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також у разі отримання відповідної обґрунтованої заяви, наділений повноваженнями, діючи як державний реєстратор у розумінні приписів п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», самостійно вчинити реєстраційні дії щодо внесення до Державного реєстру прав запису про припинення такого обтяження (зняття арешту тощо).

Доводи та посилання відповідача про пропущення строків звернення до суду є неприйнятними з огляду на те, що предметом позову є протиправна бездіяльність відповідача, що полягає у не знятті арешту на майно позивача після закінчення виконавчого провадження.

Суд зауважує, що протиправна бездіяльність відповідача, у даному випадку, є триваючим правопорушенням, а тому строки звернення до суду на даний позов не поширюються.

Також суд звертає увагу, що перелік підстав для закриття провадження у справі визначений ст. 238 КАС України. Цей перелік підстав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, отже пропущення строків звернення до суду з позовною заявою, не є підставою для закриття провадження у справі. Зважаючи на викладене, клопотання відповідача про закриття провадження у справі є очевидно безпідставним та необґрунтованим, тому задоволенню не належить.

Підсумовуючи вищевикладене в його сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, що належать відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Таким чином, сплачену позивачем суму судового збору відповідно до квитанції № 0.0..1 від 13.01.2022 в розмірі 992,40грн слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Як наведено вище, відповідач у відзиві заперечив проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Дослідивши докази, долучені до позовної заяви позивача та заперечення відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами адміністративного судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

За змістом статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За правилами частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із частиною 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до частини 1 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).

За змістом частини 3 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

За правилами частини сьомої статті 134 КАС України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із нормами частин 1, 5 статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

До матеріалів позову долучений договір про надання правничої допомоги та представництво інтересів від 07.09.2021 року, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатом Нікольчиком Борисом Борисовичем, рахунок № 002 від 07.09.2021 на суму 6000грн. На підтвердження понесених витрат, заявником долучено меморіальний ордер № 68334769.1 від 08.09.2021 на суму 6000грн.

Згідно п. 1.1 розділу 1 Договору від 07.09.2021, За цим Договором, Адвокат зобов`язується надати правову допомогу та юридичні послуги, в тому числі консультаційного характеру в письмовій або усній формі в обсязі та на умовах, визначених цим Договором, а Клієнт зобов`язується сплатити винагороду.

Пунктом 1.2 даного Договору встановлено, що безпосередній зміст правової допомоги Адвоката за цим Договором полягає в наданні йому правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, участі в судовому засіданні у справі за позовом Клієнта до у державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального j управління юстиції (м. Львів) про зняття арешту нерухомого майна, інших видів правової допомоги пов`язаної з розглядом зазначеної справи в суді першої інстанції, апеляційному суді.

Гонорар за цим договором становить 6000грн у фіксованому розмірі та підлягає сплаті не пізніше 1 робочого дня з дня подання позовної заяви (п. 2.2 Договору).

Згідно рахунку № 002 від 07.09.2021 гонорар за надання правничої допомоги згідно Договору про надання правничої допомоги та представництва інтересів б/н від 07.09.2021 складає 6000грн.

За змістом меморіального ордеру № 68334769.1 від 08.09.2021, ОСОБА_1 сплатив кошти в сумі 6000грн адвокату Нікольчику Б.Б. із призначенням платежу: Оплата зг. дог. про надання правничої доп. pax.№ 002 від 07.09.2021.

Дослідивши надані докази, суд зазначає, що у наданих документах наявні усі дані, які дають можливість ідентифікувати надані послуги та прослідкувати взаємний зв`язок із даними спором.

Водночас суд звертає увагу на те, що сума гонорару встановлена сторонами у фіксованому розмірі у Договорі, отже не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, тобто є визначеним.

Щодо тверджень відповідача про те, що сума витрат на правову допомогу в 6000грн не відповідає критерію розумності, співмірності та пропорційності до предмета спору.

За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу суд враховує таке.

Предметом спору у цій справі є зняття арешту на майно позивача, обтяження на яке накладено згідно постанови б/н від 01.10.2008р, виданої відділом ДВС Рівненського міського управління юстиції.

Суд враховує, що дана справа, є справою незначної складності. Окрім того, в судове засідання представник позивача не прибув і справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Також суд зауважує, що фактично адвокатом надані послуги у даному спорі лише щодо адвокатського запиту до відповідача та написання позовної заяви до суду, що не потребує значних зусиль.

Суд враховує заперечення відповідача щодо не співмірності розміру судових витрат на правничу допомогу заявленим позовним вимогам, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, і робить висновок про те, що слід відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу, понесені у суді у розмірі 3000грн, так як саме такий розмір правової допомоги буде співмірним заявленим позовним вимогам на думку суду.

Враховуючи те, що Відділ Державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) є структурним підрозділом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яке, в свою чергу, є головним розпорядником бюджетних коштів по відношенню до своїх структурних підрозділів, то судові витрати зі сплати судового збору за подання даного позову в сумі 992,40грн та витрат на правову допомогу в сумі 3000грн необхідно стягнути саме за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Керуючись статтями 241-246, 255, 270-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) щодо не зняття обтяження за реєстраційним № 8146882 з майна, належного ОСОБА_1 .

Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) зняти обтяження за реєстраційним № 8146882, накладене на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, б/н від 01.10.2008 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) судовий збір в розмірі 992,40грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні, 40коп) та витрати, понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 3000грн (три тисячі гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Днем подання апеляційної скарги є день її надходження до відповідного суду. Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (вул. Замкова, 22А,м .Рівне,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 35007146)

Повний текст рішення складений 07 лютого 2022 року

Суддя Т.О. Комшелюк