Справа № 500/8303/21
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/8303/21

28 січня 2022 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Тернопільська обласна організація громадської організації "Всеукраїнська спілка автомобілістів" про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тернопільська обласна організація громадської організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів», у якій позивач (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 04.01.2022) просить суд зобов`язати міську раду (її відповідні органи) прийняти заяву на складання проекту землеустрою про виділення земельної ділянки площею 0, 0077 га для обслуговування (будівництва) гаража 1012 на АДРЕСА_1 ) та винести її на розгляд сесії міської ради для прийняття рішення, запросити ОСОБА_1 на засідання сесії при вирішенні даного питання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26 лютого 2019 року позивач звернувся до Тернопільської міської ради із письмовим зверненням про виділення земельної ділянки під збудованим гаражем для їх подальшої приватизації. Позивачу відмовлено у прийняті заяви, через відсутність необхідного з позиції відповідача пакету документів, зокрема: копії письмової згоди землекористувача, засвідченої нотаріально (в разі вилучення земельної ділянки) та копії документу, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (у разі наявності нерухомого майна на земельній ділянці).

22 березня 2019 року позивач повторно звернувся з заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0077 га для обслуговування (будівництва) гаража, долучивши всі наявні в нього документи з додатковими поясненнями про те, що копію письмової згоди землекористувача, засвідченої нотаріально (в разі вилучення земельної ділянки) неможливо додати, так як землекористувач немає належним чином оформлену та зареєстровану земельну ділянку. Листом від 04.04.2019 позивачу повідомили, що його звернення було розглянуто виконавчим комітетом та вказано на відсутність повного пакету документів та, як наслідок, - правових підстав для надання адміністративної послуги, а тому запропоновано надати необхідний пакет документів, що зумовить подальший розгляд зави позивача згідно вимог чинного законодавства.

Позивач 02.11.2021 звернувся із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою, на яку відповідач, листом за підписом заступника міського голови, повідомив позивача про недостатність документів для надання йому адміністративної послуги.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся із даним позовом в суд.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.11.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

20.12.2021, через відділ документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого слідує, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, мотивуючи свою позицію тим, що Тернопільською міською радою будь-які права позивача не порушено, оскільки кожна з поданих ним заяв була прийнята, зареєстрована та розглянута відповідачем у передбачений законом спосіб з наданням обґрунтованої відповіді. Водночас, відповідачем зазначено, що адміністративну послугу позивачу не надано за результатами розгляду поданих заяв, оскільки позивач не надав необхідного обсягу документів, передбачених для отримання такої послуги. Просив у задоволенні позову відмовити через його безпідставність.

21.12.2021, на адресу суду надійшли письмові пояснення щодо позовних вимог від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Тернопільської обласної організації громадської організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів», в яких третя особа просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не виконує вимоги діючого законодавства та не надає передбачених законом перелік документів, а тому поведінка відповідача є правомірною та відповідає вимогам Земельного кодексу України.

04.01.2022, на адресу суду надійшла відповідь на відзив позивача у якій він зазначив, що ним (при зверненні із заявою до відповідача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою) не надано, з передбаченого статтею 118 Земельного кодексу України обсягу документів, лише «погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб)». Однак, позивач зазначає, що землекористувач бажаної для позивача земельної ділянки (Тернопільська обласна організація громадської організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів» - немає належним чином оформленого права користування зазначеною земельною ділянкою, що виключає, на переконання позивача, можливість отримання такого погодження з метою його долучення відповідачу в порядку вимог статті 118 Земельного кодексу України.

04.01.2022, позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог.

10.01.2022, через відділ документального забезпечення суду, надійшли заперечення на відповідь на відзив позивача.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.05.2012 у справі №1915/5085/2012 (набрало законної сили) за позовом Тернопільської обласної організації Всеукраїнська спілка автомобілістів до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні автостоянкою встановлено, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ТР №000755 слідує, що Тернопільській обласній організації Всеукраїнської спілки автомобілістів Тернопільською районною Радою народних депутатів Тернопільської області надано земельну ділянку площею 4,3713 га у постійне користування для будівництва автостоянки відповідно до рішення Тернопільської обласної ради народних депутатів №318 від 25 грудня 1990 року та №12 від 18 липня 1991 року. Судом в межах даної судової справи встановлено, що Тернопільська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів - є землекористувачем земельної ділянки, на якій знаходиться автостоянка №7. На вказаній автостоянці ОСОБА_1 на підставі договорів-зобов`язань користується місцями під забудову гаражів №1012, №1013, №1014, №1015, №1016, №1017, №1018, №1038, №1039, №1047, №1048, №1049. На виділених ОСОБА_1 місцях №1015, №1016, №1017, №1018, №1038, №1039, №1047, №1048, №1049 знаходяться недобудовані гаражі та перекриті панелями фундаменти. Здійснене ОСОБА_1 будівництво проводилося за власні кошти за погодженням адміністрації автостоянки, про що свідчать долучені до матеріалів справи договори-зобов`язання, а також надані Тернопільською обласною організацією Всеукраїнської спілки автомобілістів свідоцтва (https://reyestr.court.gov.ua/Review/24458691).

Як слідує з матеріалів судової справи, позивач ОСОБА_1 , звертався до Тернопільської міської ради із заявами про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0077 га для обслуговування гаража за адресою АДРЕСА_2 (заяви від 22.03.2019, 26.02.2019 та 02.11.2021).

Тернопільська міська рада листами від 04.04.2019 №686/08 (арк. справи 51), від 12.03.2019 №440/08 (арк. справи 50) та від 09.11.2021 №24800 (арк. справи 49) повідомила позивача, що подані ним звернення було розглянуто та встановлено, що до них позивачем не додано необхідного обсягу документів, а саме: письмової згоди землекористувача, засвідченої нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки), копії документу, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (у разі наявності об`єкту нерухомого майна на земельній ділянці), з огляду на що, правові підстави для надання адміністративної послуги відсутні. Запропоновано позивачу надати повний пакет документів, що дозволить відповідачу розглянути питання стосовно надання дозволу на складання проекту землеустрою позивачем.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності визначенні у статті 116 Земельного кодексу України.

Так, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частини перша-третя статті 116 ЗК України).

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема, для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

З огляду на це, позивач, який є громадянином України, має право на набуття права власності на земельну ділянку для будівництва індивідуального гаража.

Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частинами першою, другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною шостою статті 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.

При цьому, за наслідком розгляду суб`єктом владних повноважень відповідних клопотань приймається одне із двох рішень: надається дозвіл на розроблення проекту землеустрою або мотивована відмова у його наданні.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України від 21.05.1997, №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон №280).

Відповідно до статті 2 Закону №280 місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення (стаття 5 Закону №280).

Стаття 26 Закону № 280 передбачає виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад.

Так, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, серед іншого, відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (пункт 34 частини першої статті 26 Закону № 280).

Частинами першої, четвертою статті 47 Закону № 280 передбачено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. Постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування регламентує стаття 59 Закону № 280.

Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (частина перша статті 59 Закону № 280).

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос (частина друга статті 59 Закону № 280).

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради (частина третя статті 59 Закону № 280).

В силу вимог частини першої статті 1 Закону України «Про адміністративні послуги» від 06.09.2012 №5203-VI (далі - Закон №5203-VI) адміністративна послуга - це результат здійснення владних повноважень суб`єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов`язків такої особи відповідно до закону.

Оперативність та своєчасність є одними із основоположних принципів державної політики в сфері надання адміністративних послуг згідно вимог пункту 5 частини першої статті 4 Закону №5203-VI.

Згідно з вимогами частини першої статті 10 Закону №5203-VI граничний строк надання адміністративної послуги визначається законом.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 10 Закону №5203-VI у разі надання адміністративної послуги суб`єктом надання адміністративних послуг, який діє на засадах колегіальності, рішення про надання адміністративної послуги або про відмову в її наданні приймається у строк, визначений частиною першою або другою цієї статті, а в разі неможливості прийняття зазначеного рішення у такий строк - на першому засіданні (слуханні) після закінчення цього строку.

Таким чином, суб`єктом надання адміністративної послуги позивачу щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою є Тернопільська міська рада в силу зазначених вище повноважень, які покладені на неї ЗК України та Законом №280/97-ВР.

Поряд з цим, оскільки питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях відповідної ради, то способом волевиявлення ради, яка реалізує від імені відповідної територіальної громади повноваження у сфері регулювання земельних відносин, - є прийняття рішення сесією.

Судом встановлено, що позивач, будучи зацікавлений у отриманні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0077 га для обслуговування гаража за адресою вул. Гайова, м. Тернопіль - звернувся до Тернопільської міської ради через Центр надання адміністративних послуг із відповідною заявою, яка була зареєстрована за №21184/21 (арк. справи 45).

Однак, після розгляду такої заяви відповідач, листом від 09.11.2021 №24800 (арк. справи 49) повідомив позивача, що подане ним звернення було розглянуто та встановлено, що позивачем не додано необхідного обсягу документів, а тому підстав для надання адміністративної послуги немає.

Так, за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, орган місцевого самоврядування приймає лише одне із рішень визначених частиною сьомою статті 118 ЗК України: або про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або мотивовану відмову у його наданні.

Разом з тим, відсутність належним чином оформленого рішення Тернопільської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або мотивованої відмови у його наданні свідчить про те, що органом місцевого самоврядування не прийнято жодного рішення з числа тих, які він зобов`язаний прийняти за законом.

За наведених обставин, лист (відповідь) органу місцевого самоврядування, без прийняття відповідного рішення радою - не може, на переконання суду, вважатися «належною» відмовою/згодою щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з огляду на що суд дійшов переконання, що клопотання позивача не розглянуто відповідачем у строк та у спосіб, встановлені Земельним кодексом України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Суд враховує, що частина десята статті 118 ЗК України (згідно з якою відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду) у взаємозв`язку із положеннями КАС України і конституційним правом особи на судовий захист, свідчить про те, що не прийняття органом місцевого самоврядування одного з рішень з питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою може бути предметом судового оскарження, оскільки, фактично, створює перешкоди для подальшого позитивного вирішення питання на користь особи, яка бажає реалізувати своє право, передбачене статтею 121 ЗК України, на отримання земельної ділянки безоплатно у власність.

У випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення, а також перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

У разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. На переконання суду, така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх прав на землю. Зазначена пропозиція щодо «усунення недоліків» - не може розцінюватись в якості «відмови у наданні дозволу», в розмінні частини сьомої статті 118 ЗК України. Однак, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 17.12.2018 у справі №509/4156/15-а.

Таким чином, відповідач у даній справі, не приймаючи жодного з визначених частиною сьомою статті 118 ЗК України рішень з питань надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, допустив протиправну «бездіяльність».

З огляду на зазначене, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності Тернопільської міської ради щодо неприйняття рішення, передбаченого частиною сьомою статті 118 ЗК України за результатом розгляду клопотання ОСОБА_1 з питань надання дозволу на розроблення проекту землеустрою зазначеної ділянки.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності, - є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зважаючи на встановлені обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що в даному випадку належним способом захисту прав та інтересів позивача є зобов`язання Тернопільську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 з питань надання дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки площею до 0,0077 га для обслуговування гаража за адресою АДРЕСА_2 та прийняти рішення у відповідності до вимог частини сьомої статті 118 ЗК України.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

В межах даної судової справи, судом встановлено, що за наслідками розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0077 га для обслуговування гаража за адресою АДРЕСА_2 , відповідачем не було прийнято жодного акта ради, як суб`єкта земельних правовідносин, у формі рішення.

При цьому, лист витяг з протоколу від 06.09.2019 відображає лише результати голосування, мотивів прийняття того чи іншого рішення, які б дозволяли скористатись можливістю його оскарження, не містять і не відповідають визначенню акта органу місцевого самоврядування. Як вбачається з вказаного витягу, майже всі депутати утримались від голосування, волевиявлення щодо поданого на розгляд проекту депутати ради не висловили. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем була допущена протиправна бездіяльність щодо розгляду заяви позивача.

Отже, відсутність рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в наданні такого дозволу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити відповідно до статті 118 ЗК України, чим порушив процедуру розгляду відповідного питання, а отже діяв всупереч вимогам чинного законодавства.

Однак, як встановлено судом та визнається сторонами, - заява позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0022 га за адресою: АДРЕСА_3 , на момент розгляду даної судової справи залишається не розглянутою, жодного рішення за результатами її розгляду - відповідачем прийнято не було.

Суд зауважує, що відповідач, розглядаючи заяву позивача повинен був прийняти одне з двох рішень: надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, або надати мотивовану відмову з підстав прямо визначених в Земельному кодексі України.

При цьому, таке рішення органу місцевого самоврядування щодо розробки проекту землеустрою стосовно земельної ділянки або про відмову в його затвердженні повинне оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення. Як наслідок, відсутність належним чином оформленого рішення Тернопільської міської ради, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

За загальним правилом, бездіяльність - це пасивна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним тих дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього обов`язків (завдань) згідно із чинним законодавством.

В контексті наведених вище обставин та приписів, суд вважає, що міська рада мала передбачений частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України обов`язок розглянути заяву позивача у місячний строк, мала можливість зазначений обов`язок виконати вчасно, проте цього не зробила, що вказує на протиправну бездіяльність з її боку та як наслідок є підставою для задоволення позову в цій частині.

З таких обставин суд дійшов висновку, що в межах даної судової справи має місце протиправна бездіяльність Тернопільської міської ради.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Тернопільська обласна організація громадської організації "Всеукраїнська спілка автомобілістів", - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Тернопільської міської ради щодо неприйняття рішення, передбаченого частиною сьомою статті 118 ЗК України за результатом розгляду клопотання ОСОБА_1 з питань надання дозволу на розроблення проекту землеустрою зазначеної ділянки.

Зобов`язати Тернопільську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 з питань надання дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки площею до 0,0077 га для обслуговування гаража за адресою АДРЕСА_2 та прийняти рішення у відповідності до вимог частини сьомої статті 118 ЗК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 28 січня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач: - Тернопільська міська рада (місцезнаходження: вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46001, );

третя особа: - Тернопільська обласна організація громадської організації "Всеукраїнська спілка автомобілістів" (місцезнаходження: вул. Рєпіна, 14А, м. Тернопіль, 46020, ) .

Головуючий суддя Мірінович У.А.