Справа № 460/18306/21
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2022-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 лютого 2022 року м. Рівне №460/18306/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О. Р. Греська за участю секретаря судового засідання Гук О.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Поліщук Т. С.,

відповідача: представник Аненкова О. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВідділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)
про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати постанову від 02 грудня 2021 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 42691,92 грн; постанову від 03 грудня 2021 року про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору розмірі 42691,92 грн; постанову від 02 грудня 2021 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; постанову від 03 грудня 2021 року про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення витрат виконавчого провадження в сумі 200 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що законодавство України визначає відсоткове визначення розміру виконавчого збору від фактично стягнутої суми (або повернутої, або вартості переданого стягувану майна), тобто стягнення виконавчого збору прямо залежить від того, в якому розмірі фактично виконано рішення державним виконавцем в примусовому порядку. Отже, позивач вважає, що умовою стягнення органами державної виконавчої служби виконавчого збору є фактично стягнуті в примусовому порядку з боржника суми, а у разі виконання судового рішення протягом усього періоду виконавчого провадження іншим способом, ніж примусове стягнення, виконавчий збір не повинен стягуватися.

Крім того, позивач у позовній заяві вказує, що відповідно до ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону (закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

У зв`язку викладеним, позивач просив позовні вимоги задовольнити та скасувати оскаржувані постанови від 02 грудня 2021 року про стягнення виконавчого збору, від 03 грудня 2021 року про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору розмір, від 02 грудня 2021 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, від 03 грудня 2021 року про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення витрат виконавчого провадження.

У судовому засіданні представник позивача надав додаткові пояснення з приводу протиправності оспорюваних постанов відповідача та вказав, що хоча і заходи примусового характеру державним виконавцем були вчинені, однак вони безпосередньо не мали наслідком стягнення основної суми заборгованості за виконавчим документом. Вважає, що лише у випадку, якщо за результатами вчинених заходів примусового виконання рішення відбулося стягнення суми заборгованості за виконавчим листом, то в такому випадку з боржника належить стягувати виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

Ухвалою від 04.01.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними та скасування постанов прийнято до розгляду. Відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі №460/18306/21. Справу вирішено розглядати за правилами статті 287 КАС України, яка визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні 07 лютого 2022 року о 11:00 год.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов, у якому зазначив, що згідно із статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника є заходом примусового виконання рішення. Вважає, що винесення державним виконавцем відповідної постанови спростовує твердження позивача про не вчинення дій примусового характеру.

Також відповідач наголошує на тому, що у випадках, передбачених чинним законодавством, після повернення виконавчого документа або закриття виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не було стягнуто, відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком, а не правом державного виконавця. Саме тому державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору та відкрите виконавче провадження з метою примусового її виконання.

Крім того, відповідач звернув увагу на те, що постановою Касаційного адміністративного суду Верховного Суду по справі №703/1111/17 від 01.10.2020 встановлено, що витрати виконавчого провадження компенсуються за рахунок боржника, безвідносно до того, чи виконано рішення боржником у добровільному порядку.

У судовому засіданні представник відповідача надав суду аналогічні пояснення, викладеним у відзиві на позов.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Постановою Кременецького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 14.07.2016 ВП №51627035 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-689, виданого Кременецьким районним судом 24.11.2010, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСибБанк» 425657,83 грн.

В свою чергу, постановою Кременецького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 24.02.2017 передано вказаний вище виконавчий документ у Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, а постановою державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 07.03.2017 ВП №51627035 прийнято відповідне виконавче провадження.

17.07.2017 відповідачем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направлено на виконання до Управління державного агентства рибного господарства у Рівненській області, що підтверджує вчинення державним виконавцем заходу примусового виконання рішення, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження».

В межах виконавчого провадження №51627035 здійснено заміну сторони стягувача АТ «Дельта Банк» на ОСОБА_2 .

З матеріалів справи встановлено, що 23.11.2021 на адресу відповідача надійшла заява стягувача про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним добровільним виконанням боржником в повному обсязі боргу за виконавчим листом №2-689, виданим Кременецьким районним судом 24.11.2010.

У зв`язку з надходженням такої заяви 02.12.2021 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Крім того, на виконання положень п. 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, ст. ст. 40, 42 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон №1404-VIII) державним виконавцем винесено оспорювані постанови від 02 грудня 2021 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 42691,92 грн та від 02 грудня 2021 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

В подальшому оспорюваними постановами від 03.12.2021 було відкрито виконавчі провадження №67733120 та №67735058 з примусового виконання постанов від 02.12.2021 про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження відповідно.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним рішенням суб`єкта владних повноважень, суд виходить з наступного.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII, у редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження про стягнення основного боргу) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року (на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №51627035), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За приписами пунктів 1- 6 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується:

- за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

- у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

- якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

- за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

- у разі виконання рішення приватним виконавцем;

- за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частиною дев`ятою цієї ж статті обумовлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року) слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Проте, Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесені зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ.

З урахуванням наведених змін, за змістом статті 27 Закону № 1404 - VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Таким чином, з урахуванням редакцій Закону № 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

З матеріалів справи убачається, що державний виконавець під час прийняття оскаржуваної постанови ВП №51627035 від 02.12.2021 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 42691,82 грн, визначив суму виконавчого збору в розмірі 10 % від суми, яка зазначена у виконавчому листі №2-689 від 24.11.2010.

Тож державний виконавець визначив суми виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, застосувавши таким чином фактично Закон № 1404-VIII у редакції Закону № 2475-VIII.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Отже, положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 року (Закон № 2475-VIII), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

З урахуванням того, що внесені Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище боржника - ОСОБА_1 , а також того, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 42691,82 грн.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №640/32814/20 від 20.05.2021 (адміністративне провадження №К/9901/11872/21). Крім того, відповідна правова позиція викладена також в постановах Верховного Суду від 28.01.2021 у справі №420/769/19, від 22.01.2021 у справі №400/4023/19, від 21.01.2021 у справі №640/3430/19, від 12.08.2020 у справі № 1340/5053/18, від 28.10.2020 у справі № 400/878/20.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховучи аналогічність спірних правовідносин даної справи по відношенню до адміністративної справи №640/32814/20, суд, з урахуванням положень ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує правові висновки, викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 20.05.2021.

Отже, до спірних правовідносин належить застосувати приписи статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, оскільки у процесі виконання судового рішення становище боржника було погіршеним у зв`язку із прийняттям змін до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, що суперечить статті 58 Конституції України.

Враховуючи вищевикладене, постанови від 02 грудня 2021 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 42691,92 грн та постанову від 03 грудня 2021 року про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору розмірі 42691,92 грн належить визнати протиправними та скасувати.

Що стосується постанови державного виконавця від 02 грудня 2021 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та постанови від 03 грудня 2021 року про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення витрат виконавчого провадження в сумі 200 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з положеннями ст.42 Закону №1404 стягнуті з боржника кошти на витрати виконавчого провадження, входять до складу витрат виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, визначено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

Позивачем жодним чином не заперечено понесення відповідачем витрат виконавчого провадження в розмірі 200,00 грн.

Згідно з п.1, 5 ч.1 ст.3 Закону №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Так, відповідно до частини четвертої статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Отже, понесені державним виконавцем витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, правомірно стягнуті оскаржуваною постановою відповідача від 02.12.2021 у виконавчому провадженні №51627035. Відповідно постанова державного виконавця від 03.12.2021 №67735058 винесена на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, позов належить до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 270-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 02 грудня 2021 року ВП №51627035 про стягнення виконавчого збору у розмірі 42691,92 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 03 грудня 2021 року ВП №67733120 про відкриття виконавчого провадження.

У задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанови Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 02 грудня 2021 року ВП №51627035 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та постанови від 03 грудня 2021 року ВП №67735085 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення витрат виконавчого провадження відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) судовий збір у розмірі 1811,77 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Днем подання апеляційної скарги є день її надходження до відповідного суду. Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 07 лютого 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (вул. Замкова, 22А,м .Рівне,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 35007146)

Суддя О.Р. Гресько