Справа № 580/8229/21
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року справа № 580/8229/21
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), в якому з урахуванням зменшення позовних вимог просить:

-визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України;

-стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 451537,84грн.

Позов мотивовано тим, що відповідач своєчасно не виплатив йому грошове забезпечення при звільненні, а тому позивач вважає, що відповідач має виплатити йому середній заробіток за весь час затримки такого розрахунку відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України.

Відповідач позов не визнав, надав до суду письмовий відзив в якому зазначив, що сума середнього заробітку, яку просить стягнути позивач, значно більша, ніж сума, яка підлягала виплаті під час звільнення, тому вважає, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. При цьому наголосив, що позивач звернувся до суду за виплатою коштів лише через 3 роки після звільнення, що з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 821/1083/17 справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям співмірності, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, виходячи з дати звернення позивача за захистом порушеного права.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

21.06.2018 ОСОБА_1 наказом начальника 27 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України № НОМЕР_2 , звільнено зі служби у запас. Згідно даного наказу, позивачу здійснюється виплата премії у розмірі 65% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби 20% від посадового окладу, матеріальну допомогу на оздоровлення за 2018 рік.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 у справі №2340/3734/18 (яке набрало законної сили 06.02.2019) позов задоволено частково, зокрема зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку із закінченням строку контракту.

Згідно рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03.01.2020 у справі №580/3478/19 (яке набрало законної сили 24.04.2020) позов задоволено частково, зокрема зобов`язано Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015-2018 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на час звільнення зі служби 21.06.2018.

Крім того, згідно рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі №580/6931/21 (яке набрало законної сили 30.11.2021) позов щодо виплати індексації задоволено повністю, зокрема зобов`язано Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.12.2015 по 28.02.2018.

Відповідно до відомостей виписки з АТ КБ «Приватбанк» по картковому рахунку ОСОБА_1 від 11.10.2021 з урахуванням листа 27 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 20.10.2021 №11/М-105 судом встановлено виплату відповідачем грошових коштів позивачу після дати звільнення:

-29.09.2021 зараховано грошові кошти (індексація) в розмірі 5404,68грн. з призначенням платежу «Зарплата в/ч НОМЕР_1 »;

-26.06.2020 зараховано грошові кошти на виконання рішення №580/3478/19 в розмірі 22444,60грн. з призначенням платежу «Зарплата в/ч НОМЕР_1 »;

-15.04.2019 зараховано грошові кошти в розмірі 48095,58грн. на виконання рішення №2340/3734/18 з призначенням платежу «виплата за квітень 2019 в/ч НОМЕР_1 »;

-25.10.2018 зараховано грошові кошти (виплачено компенсацію за неотримане речове майно) в розмірі 8192,24грн. з призначенням платежу «Зарплата в/ч НОМЕР_1 ».

Позивач вважаючи, що відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ).

Зважаючи на те, що нормами спеціального законодавства, а саме Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, Законом України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовця, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України, зокрема, його стаття 117, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.04.2019 у справі №806/889/17.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладається обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплативши всі суми, що йому належать, а у разі невиконання такого обов`язку виникає відповідальність передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника під час його звільнення, зокрема захист права працівника на своєчасну оплату праці за виконану роботу. При цьому відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Суд бере до уваги, що реалізуючи свої права працівник має діяти добросовісно. При цьому під час захисту прав працівника має бути дотриманий розумний баланс між інтересами такого працівника та роботодавця.

Оскільки відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від розміру простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг такої відповідальності може бути неспівмірним та непропорційним наслідкам порушення.

Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗПП України.

Викладене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.05.2019 у справі №761/9584/15ц (провадження №14-623цс18). При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

-розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством. Колективним договором, угодою чи трудовим договором;

-період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

-ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

-інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Також Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Так, застосовуючи у даній справі критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, суд враховує наступні обставини.

Відповідно до відомостей автоматизованої системи Діловодство спеціалізованого суду встановлено, що позивач:

-18.09.2018 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача - справа №2340/3734/18 (рішення набрало законної сили 06.02.2019) -15.04.2019;

-06.11.2019 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача - справа №580/3478/19 (рішення набрало законної сили 24.04.2020) -26.06.2020;

-09.09.2021 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача - справа №580/6931/21 (рішення набрало законної сили 30.11.2021) -29.09.2021;

-25.10.2018 зараховано грошові кошти (виплачено компенсацію за неотримане речове майно) в розмірі 8192,24грн. з призначенням платежу «Зарплата в/ч НОМЕР_1 », наказом від 21.06.2018 звільнений зі служби.

Суд врахував, що позивач тривалий час не звертався до відповідача про нарахування та виплати грошових коштів.

Суд також врахував висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, постановах Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі № 400/2884/18, від 16 липня 2020 року у справі № 812/1259/17, від 16 липня 2020 року у справі № 825/1540/17, від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19, від 13 серпня 2020 року у справі № 808/610/18.

Отже, доводи позивача про затримку у виплаті грошового забезпечення на 1196 днів та відповідно необхідність виплати 451537,84грн. середнього заробітку є очевидно неспівмірними з несвоєчасно виплаченими сумами при звільнені позивача з розміром середнього заробітку за час затримки їх виплати при звільненні, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача.

Так, суд дійшов висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям співмірності, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, виходячи з дати звернення позивача до суду за захистом порушеного права, набранням рішення законної сили та дня проведення остаточного розрахунку відповідачем.

Таким чином, строк прострочення належних при звільненні позивача виплат становить:

- одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - 210 днів з яких 145 робочих (18.09.2018 звернувся до суду -15.04.2019 виплачено);

- компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки 234 днів з яких 160 робочих (06.11.2019 звернувся до суду -26.06.2020 виплачено);

- індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 21 день з яких 15 робочих (09.09.2021 звернувся до суду - 29.09.2021 виплачено);

- компенсацію за неотримане речове майно 127 днів з яких 88 робочих (21.06.2018 звільнено зі служби - 25.10.2018 виплачено).

Вирішуючи питання про розмір суми середнього заробітку, яка підлягає відшкодуванню, суд виходить із такого.

Згідно архівної відомості грошове забезпечення за квітень 2018 року становило 10450,36грн., з якого утримано військовий збір у розмірі 1,5%, а в травні позивачу було виплачено 26479,64грн. (12579,32 грн. - грошове забезпечення за травень; 12207 грн - матеріальна допомога на оздоровлення та 1905 грн. - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань).

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, сума середньоденного грошового забезпечення становить 377грн.54 коп.

Суд вважає за необхідне розрахувати розмір компенсації наступним чином.

1) виплата одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в сумі 48095,58грн.грн./12 (роки за які нараховувалась виплата 50% грошового забезпечення)/12 місяців = 334грн. / 11514,84 грн. (середня заробітна плата з урахуванням повних двох останніх місяців роботи) = 0,029% (від суми середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні).

Оскільки кількість днів затримки розрахунку при звільненні щодо одноразової грошової допомоги становить 145 дні, з урахуванням середньоденної заробітної плати позивача (377,54грн.), сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 377,54грн.*145дні*0,029коефіцієн) 1587,55грн.

2) індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 в сумі 5404,68грн./3 (роки за які нараховувалась індексація)/12 місяців = 150,13грн. / 11514,84 грн. (середня заробітна плата з урахуванням повних двох останніх місяців роботи) = 0,013% (від суми середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні).

Оскільки кількість днів затримки розрахунку при звільненні щодо одноразової грошової допомоги становить 15 днів, з урахуванням середньоденної заробітної плати позивача (377,54грн.), сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 377,54грн.*15дні*0,013коефіцієн) 73,62грн.

3) компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки в сумі 22444,60грн./3 (роки за які нараховувалась компенсація)/12 місяців = 623,46грн. / 11514,84 грн. (середня заробітна плата з урахуванням повних двох останніх місяців роботи) = 0,054% (від суми середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні).

Оскільки кількість днів затримки розрахунку при звільненні щодо одноразової грошової допомоги становить 160 днів, з урахуванням середньоденної заробітної плати позивача (377,54грн.), сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 377,54грн.*160дні*0,054коефіцієн) 3261,95грн.

4) компенсацію за неотримане речове майно в сумі 8192,24грн./3(роки за які нараховувалась компенсація)/12 місяців = 227,56грн. / 11514,84 грн. (середня заробітна плата з урахуванням повних двох останніх місяців роботи) = 0,019% (від суми середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні).

Оскільки кількість днів затримки розрахунку при звільненні щодо одноразової грошової допомоги становить 88 днів, з урахуванням середньоденної заробітної плати позивача (377,54грн.), сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 377,54грн.*88дні*0,019коефіцієн) 631,25грн.

Така позиція узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 і т.д.

На підставі зазначеного, враховуючи принцип справедливості та співмірності, суд дійшов висновку про доцільність стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5555,37грн.

З урахуванням вищевикладеного, позовну вимога щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку належить задовольнити у вказаній частині.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, доходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково.

Враховуючи приписи ст. 139 КАС України, судові витрати зі сплати судового збору не підлягають компенсації на користь позивача.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 242-245, 255, 295, 370 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення своєчасного повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні з військової служби.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби в сумі 5555 (п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 37 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Петро ПАЛАМАР