Справа № 400/1557/22
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2022-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
04 лютого 2022 р. № 400/1557/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову по справі

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України, пров. Штабний, 1, м. Одеса, Одеська область, 65012,
про:визнання протиправним та скасування п. 16 § 4 наказу від 27.01.2022 року № 42; залишення в силі п.25 наказу від 12.01.2022 року № 12; поновлення на посаді,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 16 наказу § 4 командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу від 27 січня 2022 року №42, яким скасовано як нереалізований пункт 25 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 12.01.2022 року № 12 про укладання контракту, прийняття на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та призначення на посаду майора запасу ОСОБА_1 помічником командира кадру бригади з правової роботи - начальником служби кадру управління 123 окремої бригади територіальної оборони Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Миколаївської області оперативного командування «Південь» Сухопутних військ Збройних Сил України, та залишити в силі пункт 25 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 12.01.2022 року № 12 командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу);

- поновити ОСОБА_1 на призначену посаду помічника командира кадру бригади з правової роботи - начальника служби кадру управління 123 окремої бригади територіальної оборони.

03 лютого 2022 року позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони Міністру оборони України, Головнокомандувачу Збройних Сил України, заступнику Головнокомандувача Збройних Сил України, начальнику Генерального штабу Збройних Сил України, заступнику начальника Генерального штабу Збройних Сил України, командувачу Сухопутних військ Збройних Сил України, командувачу оперативного командування «Південь» Сухопутних військ Збройних Сил України, Командувачу Сил територіальної оборони Збройних Сил України призначати на посаду помічника командира кадру бригади з правової роботи - начальника служби кадру управління 123 окремої бригади територіальної оборони (військова частина НОМЕР_1 ) до набрання законної сили рішенням суду.

В обґрунтування своєї заяви позивач зазначив, що внаслідок прийняття наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 27.01.2022 року № 42, яким скасовано як нереалізований пункт 25 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 12.01.2022 року № 12 про укладання контракту, прийняття на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та призначення на посаду майора запасу ОСОБА_1 , на даний час посада помічника командира кадру бригади з правової роботи - начальника служби кадру управління 123 окремої бригади територіальної оборони є вакантною і на неї в будь-який час може бути призначений інший військовослужбовець. В разі задоволення позову поновлення порушеного права позивача на проходження публічної служби може бути істотно ускладнено, оскільки на відміну від трудового законодавства, яким передбачено звільнення працівника в разі поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, законодавство, яке поширюється на відносини проходження служби у Збройних Силах України, не передбачає такої підстави для переміщення одного військовослужбовця з посади в разі поновлення на ній іншого військовослужбовця.

Дослідивши доводи, викладені в заяві про забезпечення позову та матеріали, додані до неї, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч. 2 ст. 151 КАС України).

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із наведеного випливає, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Однак, у ході розгляду заяви позивача судом не виявлено фактів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову.

Щодо посилання позивача на те, що невжиття обраного заходу забезпечення позову ускладнить чи унеможливить через призначення на його посаду іншої особи, суд зазначає, що наслідки спірного наказу є відворотніми, тобто чинним законодавством чітко встановлений порядок дій роботодавця у разі визнання звільнення судом протиправним, а саме наслідком скасування спірного наказу є поновлення позивача на посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

При цьому, наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного пункту наказу може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Самі по собі негативні наслідки не можуть бути підставою для забезпечення позову, а наведене заявником обґрунтування потребує з`ясування обставин в адміністративній справі, з підтвердженням відповідними доказами і наданням оцінки аргументам учасників справи.

За таких обставин, у суду відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 150 - 154, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення в порядку, визначеному ст. 295-297 з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя О.В. Малих