Справа № 360/6824/21
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

03 лютого 2022 рокуСєвєродонецькСправа № 360/6824/21

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Борзаниці С.В.,

за участю секретаря судового засідання Попової Н.І.,

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Міністерство фінансів України та Головне управління ДПС у Луганській про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також позивач) до Головного управління Державної фіскальної служби у Луганської області (далі також відповідач), у якій з урахуванням уточнення, позивач просить:

- визнати бездіяльність Головного управління ДФС у Луганської області щодо необґрунтованого внесення до наказу про звільнення ОСОБА_1 від 24.09.2021 № 151-о розрахування вислуги років, а саме не зарахування до вислуги років станом на 15.08.2020 - 25 років, не нарахування та невиплату надбавки за вислугу років у розмірі 50% у продовж проходження служби, не нарахування та невиплату надбавки за особливості проходження служби, не нарахування та невиплати одноразової вихідної допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, при встановленої вислуги років - 26 років 8 місяців 9 днів, не нарахування та не виплати суми грошових коштів на оплату праці у розмірі подвійної годинної або денної ставки за цілодобове чергування, роботу у нічний час, в святкові та вихідні дні у період часу з 23 жовтня 2020 року по 26 лютого 2021 року, а також за відпрацьовані у серпні 2020 року та у травні поточного року святкові дні, несвоєчасної виплати відповідачем заробітної плати, не виплати заборгованості із заробітної плати понад місяць;

- зобов`язати Головне управління ДФС у Луганської області внести до наказу від 24.09.2021 № 151-0 відомості щодо вислуги років в обчисленні - 26 років 8 місяців 9 днів, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 : надбавку за вислугу років у розмірі 50% у продовж проходження служби в органах податкової міліції за період часу з 15.08.2020 по 24.09.2021 у сумі 4903 гривні; надбавку за особливості проходження служби за січень, лютий, квітень, травень та липень-вересень 2021 року у сумі 17003 гривні; грошові кошти на оплату праці у розмірі подвійної годинної або денної ставки за цілодобове чергування, святкові та вихідні дні у період часу з 23 жовтня 2020 року по 25 лютого 2021 року у кількості 39 днів, з яких: 13 днів у святкові та вихідні дні, 26 днів цілодобове чергування, а також за відпрацьовані 24.08.2020 та 01.05.2021 святкові дні; компенсацію за не виплату заборгованості із заробітної плати понад місяць, а саме з липня по вересень 2021 року у сумі 4515 гривень; одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, при наявності 26 років 8 місяців 9 днів, з урахуванням компенсації податку з доходів фізичних осіб у сумі 186519 гривень; середній заробіток за невиплату надбавки за вислугу років у розмірі 50% за період часу з 15.08.2020 по 24.09.2021 у сумі 33 558 гривень, та по день фактичної виплати зазначеної надбавки; середній заробіток за несвоєчасну виплату одноразової грошової допомоги при звільненні за 26 повних календарних років служби у сумі 33 558 гривень, та по день фактичної виплати зазначеної грошової допомоги; середній заробіток за несвоєчасну виплату компенсації за невикористану відпустку за 2021 рік у сумі 33 558 гривень; середній заробіток за час затримки виплати грошового забезпечення (заробітної плати) за вересень 2021 року у сумі 33 558 гривень.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що у період з 10 серпня 2020 року по 24 вересня 2021 року ОСОБА_1 проходив службу на посадах начальницького складу Головного управління ДФС у Луганської області.

Наказом від 24.09.2021 № 151-о позивача звільнено з посади та податкової міліції на підставі п 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ від 29.07.1991 № 114, у зв`язку з повним скороченням штатів, при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Позивач вважає, що під час перебування у трудових правовідносинах (проходження служби) з відповідачем останнім порушено чинне законодавство України та законне право позивача на оплату праці, а саме: необґрунтовано проведено розрахування вислуги років; невірно визначено розмір надбавки за вислугу років; упродовж січня-травня та липня-вересня поточного року не виплачена встановлена надбавка за особливості проходження служби; не нарахована та невиплачена за період часу з 23.10.2020 по 26.02.2021, а також за серпень 2020 року та у травень 2021 року сума грошових коштів на оплату праці у розмірі подвійної годинної або денної ставки за цілодобове чергування, роботу у нічний час, в святкові та вихідні дні; не виплачена компенсація за затримку виплати заробітної плати за липень 2021 року; при звільненні навмисно невірно нарахована та виплачена занижена сума грошового забезпечення при звільненні (вихідна допомога), а відповідно невірно нарахована та не виплачена компенсація податку з доходів фізичних осіб (надалі - ПДФО) при звільненні, розрахунок проведено неповно та із затримкою.

05 жовтня 2021 року позивач отримав розрахунковий лист за 2021 рік, 07 жовтня 2021 року з позивачем проведено розрахунок шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку та 13.10.2021 позивачем отримано грошовий атестат.

Вважає, що дії та бездіяльність відповідача щодо необґрунтованого розрахування вислуги років, невірного визначення розміру надбавки за вислугу років, не виплати встановленої надбавки за особливості проходження служби, несвоєчасної виплати заборгованості із заробітної плати та компенсації ПДФО, а також суми грошових коштів на оплату праці у розмірі подвійної годинної або денної ставки за цілодобове чергування, роботу у нічний час, в святкові та вихідні дні, невірного розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги після звільнення (вихідної допомоги) із затримкою, є незаконним, і таким, що порушують законне право на оплату праці, а саме грошового забезпечення та його складових, у тому числі виплату одноразової грошової допомоги після звільнення, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 12.11.2021 позовна заява залишена без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 22.11.2021 продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 06.12.2021 визнано причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії в адміністративній справі, відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 24.12.2021 клопотання ОСОБА_1 про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, задоволено. Залучено у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Міністерство фінансів України та Головне управління ДПС у Луганській області.

Головне управління ДФС у Луганській області позовних вимог не визнало, про що 24.12.2021 надало відзив на позовну заяву (т. 1 арк. спр. 153-158), у якому заперечувало проти позовних вимог з огляду на наступне.

Позивач вважає, що при звільнені з органів податкової міліції до нього неправомірно не застосовано положення абзацу 8 пункту 1 Постанови КМУ № 393, яким установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються: час роботи в органах прокуратури і суду осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих і перебувають на службі в органах внутрішніх справ на посадах начальницького складу, військової служби в органах і військових формуваннях Служби безпеки. Як наслідок протиправної бездіяльності відповідача, позивачеві всупереч визначеному додатку 16 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового начальницького складу та деяких інших осіб» визначено розмір надбавки за вислугу років особам рядового і начальницького складу не 50% а лише 45%, а також відповідно нараховано грошове забезпечення без урахування вислуги років понад 25 років.

Наказом Головного управління ДФС у Луганській області від 24.09.2021 № 151-о визначено, що вислуга років ОСОБА_2 станом на 24 вересня 2021 року у календарному обчисленні становить 21 рік 03 місяці 01 дні, у пільговому обчисленні 21 рік 11 місяців 05 днів.

За абзацом 1 пункту 1 Постанови № 393, установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються зокрема: час роботи в органах прокуратури і суду осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих і перебувають па службі в органах внутрішніх справ на посадах начальницького складу, військовій службі в Збройних Силах, органах і військових формуваннях Служби безпеки, Службі зовнішньої розвідки. Періоди роботи позивача на посадах стажиста на посаду помічника прокурора Старобільського району з 20.10.1998 по 20.05.1999 помічника прокурора Старобільського району з 21.05.1999 по 13.12.2001, помічника прокурора м. Сєвєродонецька Луганської області з 01.03.2007 по17.06.2009 на час виникнення спірних правовідносин не належать до посади прокурора, у понятті статті 15 Закону України «Про прокуратуру».

Стосовно посилання позивача на п. 167.1 статті 167 Розділу IV Податкового кодексу України щодо компенсації ПДФО, відповідач зазначив наступне.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення (пункт 5 Порядку № 44). З наведених приписів законодавства випливає, що податковий агент зобов`язаний утримати з сум оподатковуваного доходу фізичної особи за його рахунок суму податку. При цьому, сума податку па доходи фізичних осіб, що утримана з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних особою рядового і начальницького складу, спрямовується виключно па виплату рівноцінної та повної компенсації втрати його доходів. Виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою йому грошового забезпечення та виплачується установою, що утримує таку особу, у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманої з грошового забезпечення особи рядового і начальницького складу.

Позивач проходив службу в ГУ ДФС у Луганській області з 10 серпня 2020 по 24 вересня 2021 року включно. Відповідно до грошового атестату підтверджено, що відповідачем у вересні 2021 року позивачу нараховано грошове забезпечення в загальній сумі 25889,69 грн, з якого відраховано податків 5123,77 грн та компенсовано ПДФО в сумі 4660,14 грн (25889,69 грн (нараховане грошове забезпечення) х 18 % (ставка податку)). Таким чином, відповідачем позивачу одночасно з виплатою належного йому при звільненні грошового забезпечення за вересень 2021 року в сумі виплачено також компенсацію ПДФО в сумі 4660,14 грн. Відповідач вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача компенсації ПДФО в сумі 28452 грн є безпідставною, тому в її задоволенні слід відмовити.

Щодо посилання позивача про те, що на час звільнення з органів податкової міліції з ним не проведено відпрацьованих 24.08.2020 та 01.05.2021 святкові дні, слід зазначити, що п.21 Розділу II Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМУ від 29.07.1991 № 1 14 встановлено, що для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

Втім, згідно Розпорядження керівника ГУ ДФС у Луганській області від 24.06.2020 року № 9-р «Про забезпечення належної організації роботи» з 25.01.2020 встановлено п`ятиденний робочий день з додержанням 40 годинної норми тривалості праці на тиждень, як встановлено Кодексом законів про працю, додаткової інформації від безпосередніх керівників позивача щодо перевищення норми праці до відділу кадрового забезпечення ГУ ДФС у Луганській області не надходило.

Відповідач також не погоджується з твердженнями позивача, що відповідачем затримано розрахунок при звільненні позивача на 13 днів, а відтак відповідач повинен сплатити середній заробіток за весь час затримки у сумі 33557,8 грн, вважає, що одноденний розмір грошового забезпечення, позивачем у розмірі 33557,8 грн враховано безпідставно та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

06.01.2022 від Головного управління ДПС у Луганській області надійшли письмові пояснення у справі (т. 1 арк. спр. 182-185), в яких третя особа зазначає, що враховуючи відсутність компетеційного правонаступництва повноважень податкової міліції відповідні й відсутні правові підстави участі ДПС та його територіальних органів у справах, пов`язаних з реалізацією підрозділами податкової міліції та її посадовими особами своїх повноважень.

У зв`язку з відсутністю у складі ДПС та її територіальних підрозділів податкової міліції та пов`язаного з цим бюджетного забезпечення, у ДПС відсутні будь-які механізми реалізації прав та соціальних гарантій, встановлених державою для такої категорії осіб, як працівники податкової міліції, що унеможливлює участь ДПС у відновленні порушених прав працівників податкової міліції у спірних правовідносинах.

Відповідно до наказу ДПС України від 24.12.2020 № 755 «Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій» з 01 січня 2021 року територіальні органи ДПС (у тому числі Головне управління ДПС у Луганській області), утворені як відокремлені підрозділи, здійснюють повноваження та функції територіальних органів ДПС, що ліквідуються (при цьому функції податкової міліції відокремленим структурним підрозділам ДПС передані не були).

До того, станом на теперішній час юридичну особу Головного управління ДФС у Луганській області не припинено.

Таким чином, не всі повноваження було передано до ГУ ДПС у Луганській області, про що також свідчить наказ ГУ ДПС у Луганській області від 12.12.2019 № 520, яким затверджено перелік змін до організаційної структури ГУ ДПС у Луганській області на 2019 рік та відповідно до якого, оперативне управління податкової міліції, де проходив службу позивач, виведено зі структури ГУ ДПС у Луганській області та залишено в структурі ГУ ДФС у Луганській області. Отже, у ГУ ДПС у Луганській області не перебували та не перебувають у підпорядкуванні військовослужбовці, та, як наслідок, відсутні законні підстави для надання правової оцінки вимогам позивача у даній справі.

24.01.2022 від Міністерства фінансів України надійшли письмові пояснення у справі (т. 1 арк. спр. 220-225), в яких третя особа зазначає, що нарахування та проведення розрахунків вислуги років, встановлення та виплати надбавки за особливості проходження служби, нарахування та виплати грошових коштів на оплату праці у розмірі подвійної денної ставки за цілодобове чергування, роботу у нічний час, в святкові та вихідні дні, нарахування та виплати сум грошового забезпечення при звільненні з посади осіб начальницького складу ГУ ДФС у Луганській області не входить до повноважень ані Міністра фінансів, ані Міністерства фінансів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 846 від 25.09.2019 було внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2018 № 1200, зокрема пункт 2 додано абзацом такого змісту: підрозділи податкової міліції у складні Державної фіскальної служби продовжують здійснювати повноваження та виконувати функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а такої законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» тЈ Постанови Кабінету Міністрів України від 06.10.2021 № 1068 «Деякі питання організації діяльності Бюро економічної безпеки України» Бюро економічної безпеки є центральний органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України та на який покладається завдання щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави.

Окрім Державної податкової служби України та Державної митної службі України фактичним правонаступником Державної фіскальної служби України в частині функцій податкової міліції є Бюро економічної безпеки - центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом.

Не погодившись із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, позивач 27.01.2022 надав відповідь на відзив (арк. спр. 232-236), у якому навів обставини, аналогічні викладеним у позовній заяві, та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджено копіями паспорту громадянина України, картки платника податків (т. 1 арк. спр. 120,121), має статус внутрішньо переміщеної особи (т. 1 арк. спр. 122).

Трудовою книжкою НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 підтверджено, що останній з 10.06.2020 по 24.09.2021 проходив службу в податковій міліції (т. 1 арк. спр. 123-128).

Відповідно до наказу ГУ ДФС у Луганській області від 24.09.2021 № 151-о звільнено полковника податкової міліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу аналітичної роботи, прогнозування та оцінки ризиків Головного управління ДФС у Луганській області 24.09.2021 з посади та податкової міліції в запас (з постановкою на військовий облік) за п. 64 «г» (через скорочення штатів) у зв`язку з повним скороченням штатів, при відсутності можливості подальшого використання на службі. Вислуга років станом на 24 вересня 2021 року у календарному обчисленні становить 21 рік 03 місяці 01 день, у пільговому обчисленні 21 рік 11 місяців 05 днів (т. 1 арк. спр. 129).

Згідно із довідкою від 25.02.2021 № 183/9/12-97-13 ОСОБА_1 у період з 23.10.2020 по 25.02.2021 безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (т. 1 арк. спр. 130).

У відповідь на звернення позивача, відповідач листами від 15.09.2021 № В-309/14/12-97-09-19 та від 22.09.2021 № В-320/14/12-97-09-19 повідомляв, зокрема, про те, що інформація щодо роботи у святкові дні у травні 2021 року відповідно до належним чином оформленого табелю обліку робочого часу не надавалася керівником структурного підрозділу; подання на встановлення надбавки за особливості проходження служби працівниками податкової міліції надаються керівниками структурних підрозділів ГУ ДФС у Луганській області в межах економії фонду грошового забезпечення за конкретний місяць служби, ця надбавка не є обов`язковою складовою грошового забезпечення; вислуга років для виплати грошової допомоги станом на 24.09.2021 - 1 повний календарний рік у календарному обчисленні; сума одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби за попередніми підрахунками становить 5060,50 грн (т. 1 арк. спр. 140-140,142).

Листом від 29.09.2021 № № 665/14/12-97-07 відповідач повідомив позивачу, що періоди роботи позивача на посадах: стажиста на посаду помічника прокурора Старобільського району з 20.10.1998 по 20.05.1999, помічника прокурора Старобільського району з 21.05.1999 по 13.12.2001, помічника прокурора м. Сєвєродонецька Луганської області з 01.03.2007 по 17.06.2009 не були враховані у вислугу років на підставі роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 30.05.2018 № 9340/5/99-99-22-07-18. Здійснити перерахунок розміру надбавки за вислугу років не вбачається за можливе у зв`язку з тим, що вислуга років станом на 24.09.2021 складає 21 рік 03 місяці 01 день, що складає 45% (т. 1 арк. спр. 144).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» від 20.12.1991 №2011-XII (далі також - Закон №2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною першої статті 15 вищевказаного Закону визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з частиною другою статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічні норми містяться також в статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі - Порядок №393).

Згідно з пунктом «ж» частини першої статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі також - Закон №2262-XII) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в органах прокуратури осіб, які працювали на прокурорів, слідчих і перебувають на військовій службі або службі в органах і військових формуваннях Служби безпеки України, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах офіцерського та начальницького складу, в Службі судової охорони на посадах середнього і вищого складу.

Абзацом 8 пункту 1 Порядку №393 також встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, до вислуги років зараховується час роботи в органах прокуратури осіб, які працювали на посадах прокурорів, слідчих і перебувають на військовій службі або службі в органах внутрішніх справ, Службі безпеки, Національній поліції, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі на посадах офіцерського та начальницького складу, в Службі судової охорони на посадах середнього і вищого складу.

Однак, під час вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для зарахування відповідних періодів роботи до вислуги років, належить застосовувати норми законодавства, чинні на час виконання відповідної роботи чи роботи особи на відповідній посаді.

Правове регулювання пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури закріплено у статті 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VІІ від 14.10.2014 року.

Статтею 15 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII визначено, що прокурором органу прокуратури є: 1) Генеральний прокурор; 2) перший заступник Генерального прокурора; 3) заступник Генерального прокурора; 4-1) заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; 5) керівник підрозділу Офісу Генерального прокурора; 6) заступник керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора (у тому числі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора); 7) прокурор Офісу Генерального прокурора (у тому числі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора); 8) керівник обласної прокуратури; 9) перший заступник керівника обласної прокуратури; 10) заступник керівника обласної прокуратури; 11) керівник підрозділу обласної прокуратури; 12) заступник керівника підрозділу обласної прокуратури; 13) прокурор обласної прокуратури; 14) керівник окружної прокуратури; 15) перший заступник керівника окружної прокуратури; 16) заступник керівника окружної прокуратури; 17) керівник підрозділу окружної прокуратури; 18) заступник керівника підрозділу окружної прокуратури; 19) прокурор окружної прокуратури.

Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Аналіз норм Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII свідчить про те, що законодавство розрізняє поняття "вислуга років, що дає право на пенсію" і "стаж роботи на прокурорських посадах". При цьому посади, період роботи на яких зараховується до стажу роботи на прокурорських посадах і до вислуги років, що дає право на пенсію, є відмінними. В той же час до вислуги років, що дає право на пенсію, включається весь стаж роботи на прокурорських посадах.

Тобто, за вищенаведених положень Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII посади помічників прокурорів, старших помічників прокурорів і стажистів зараховуються саме до вислуги років, що дає право на пенсію, натомість не відносяться до спеціального стажу - стажу роботи на прокурорських посадах, оскільки не визначені статтею 15 цього Закону.

Подібну правову позицію щодо застосування норм права у спірних правовідносинах було висловлено в постановах Верховного Суду від 19.08.2020 року у справі № 264/5989/16-а, від 25.08.2021 року у справі №751/2403/17.

Відповідно до частини 9 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" право на призначення пенсії по інвалідності може бути реалізовано за двох умов: визнання прокурора особою з інвалідністю І або ІІ групи та наявність стажу роботи в органах прокуратури - не менше 10 років. Цей стаж також є спеціальним і враховує періоди роботи в органах прокуратури саме на прокурорських посадах.

Суд вважає, що під час вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для зарахування періодів роботи на таких посадах до прокурорського стажу, підлягають застосуванню норми законодавства, чинні на час роботи особи на відповідних посадах.

Як свідчить записи у трудовій книжці позивача, останній з 20.10.1998 призначений стажистом на посаду помічника прокурора Старобільського району, з 21.05.1999 призначений на посаду помічника прокурора Старобільського району. З 14.12.2001 позивач призначений на посаду прокурора відділу нагляду за додержанням та застосуванням законів. З 01.03.2007 по 18.06.2009 обіймав посаду помічника прокурора м. Сєвєродонецька Луганської області.

На момент прийняття позивача на роботу до прокуратури Голованівського району чинними були положення Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991 року.

У статті 46 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ були передбачені вимоги до осіб, які призначаються на посади прокурорів і слідчих.

Згідно з частинами 1, 2 цієї статті прокурорами і слідчими можуть призначатися громадяни України, які мають вищу юридичну освіту, необхідні ділові і моральні якості. Особи, які не мають досвіду практичної роботи за спеціальністю, проходять в органах прокуратури стажування строком до одного року. Порядок стажування визначається Генеральним прокурором України.

Особи, вперше призначені на посади помічників прокурорів, прокурорів управлінь, відділів, слідчих прокуратури, приймають "Присягу працівника прокуратури". Текст присяги затверджується Верховною Радою України. Процедура її прийняття визначається Генеральним прокурором України.

Статтею 56 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ надано роз`яснення поняття "прокурор", а саме під поняттям "прокурор" у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 46-1, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 50-1, частині п`ятій статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Відповідно до цієї ж норми (у редакції Закону України №4711-VI від 17.05.2012 року) під поняттям "прокурор" у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, третій, п`ятій і сьомій статті 46, статті 46-1, статті 46-2, статтях 46-3, 46-4, частині першій статті 47, статтях 48, 48-1, 49, 50, 50-1 та 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України, перший заступник, заступники Генерального прокурора України, їх старші помічники та помічники, прокурори Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур (на правах обласних), їх перші заступники, заступники, міжрайонні прокурори, прокурори міст, районів, районів у містах та прирівняних до них спеціалізованих прокуратур, їх перші заступники і заступники, начальники головних управлінь, управлінь, відділів прокуратур, їх перші заступники, заступники, старші прокурори та прокурори прокуратур усіх рівнів, які діють у межах своєї компетенції.

Отже, суд вважає, що спірні періоди роботи позивача на посадах помічника прокурора Старобільського району та помічника прокурора м. Сєвєродонецька Луганської області підлягають зарахуванню до прокурорського стажу на підставі Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ, який був чинним на час роботи позивача. Натомість законодавством, чинним на час роботи позивача у спірні періоди, посада "стажист" не охоплювалось поняттям "прокурор", визначення якого міститься у статті 56 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ, і не відноситься до прокурорських посад, зазначених у статті 15 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII.

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.09.2018 року у справі №263/13789/16-а.

Зважаючи на те, що посади помічника прокурора Старобільського району та помічника прокурора м. Сєвєродонецька Луганської області відносяться до прокурорських на підставі статті 56 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ, тому періоди роботи позивача на цих посадах з 21.05.1999 по 13.12.2001 та з 01.03.2007 по 17.06.2009, повинні бути зараховані до вислуги років позивача.

Записами у трудовій книжці позивача підтверджується, що у період з 30.07.1994 по 10.08.1998 проходив службу в органах внутрішніх справ, з 20.10.1998 по 05.05.2020 в органах прокуратури, з 10.08.2020 по 24.09.2021 в органах податкової міліції.

Таким чином вислуга років позивача в календарному обчисленні з урахуванням періоду служби на посадах помічника прокурора та без урахування періоду служби на посаді стажиста складає 26 років 01 місяць 09 днів.

Підпунктом 1 пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 зазначено, що виплаті підлягає надбавка за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців розвідувальних органів), особам рядового і начальницького складу в розмірах згідно з додатком 16, а військовослужбовцям розвідувальних органів (крім військовослужбовців строкової військової служби) - в розмірі 3 відсотків посадового окладу за кожний календарний рік вислуги років, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

Відповідно до додатку 16 зазначеної Постанови №704 за вислугу років від 25 років і більше розмір надбавки, відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням складає 50 відсотків.

Так, судом встановлено, що станом на 15.08.2020 вислуга років позивача вже складала 25 років, а тому відповідно до положень додатку 16 Постанови КМУ № 704 йому повинна виплачуватися надбавка за вислугу років у розмірі 50%.

Відтак, суд дійшов висновку, що у період проходження служби в органах податкової міліції з 15.08.2020 по 24.09.2021 позивачу повинна виплачуватись надбавка за вислугу років у розмірі 50%.

Щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільнені в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Порядок № 393), згідно з яким особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби зв`язку із скороченням штатів, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, при звільненні працівника податкової міліції зі служби за скороченням штату до розрахунку одноразової грошової допомоги мають включатися не лише основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, відсоткова надбавка за вислугу років), а також і додаткові його види.

Однак, спеціальним законодавством щодо осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ не врегульовано питання, яким чином має обраховуватись одноразова грошова допомога при звільненні у зв`язку із скороченням штату.

При цьому, норми спеціальних законів мають пріоритет у правозастосуванні, тоді як положення трудового законодавства підлягають застосуванню лише у тих випадках, коли нормами спеціальних законів спірні правовідносини не врегульовано.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звільнений з органів податкової служби (податкової міліції) з 24.09.2021. При цьому при звільненні, як вбачається з витягу з наказу ДФС у Луганській області від 24.09.2021 № 151-о, вислуга років позивача у календарному обчисленні становить 21 років 03 місяці 01 день, з якого також вбачається, що позивач звільнений з органів податкової служби (податкової міліції) у запас Збройних Сил України за пп."г" п.64 (через скорочення штатів), при цьому одноразова грошова допомога при звільненні позивачу виплачена лише за 1 рік служби.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Щодо виплати коштів на оплату праці у розмірі подвійної годинної або денної ставки за цілодобове чергування, святкові та вихідні дні, суд зазначає наступне.

Оплата праці в надурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до вимог законодавства.

Пункт 21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення №114) визначає, що для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

Внутрішній розпорядок в органах внутрішніх справ, а також у навчальних закладах (навчальних підрозділах), що здійснюють підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації начальницького складу Міністерства внутрішніх справ, встановлюється з урахуванням особливостей діяльності різних служб і підрозділів.

При змінній роботі (службі) і безперервному чергуванні встановлюється однакова тривалість денної, вечірньої та нічної зміни.

Особи рядового і начальницького складу зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників.

Направлення для проходження служби за межами республіки здійснюється за згодою працівника в порядку, встановленому законодавством.

Пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 1991 року № 197 "Про порядок компенсації особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за службу понад установлений законодавством робочий час, а також у дні щотижневого відпочинку та святкові дні" (далі - Постанова № 197) передбачає, що при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які утримуються за рахунок коштів республіканського та місцевих бюджетів, а також коштів, що надходять за договорами від міністерств, відомств, підприємств, установ, організацій і громадян, до несення служби понад установлений законодавством робочий час оплата їхньої праці за цей час провадиться у розмірах, передбачених законодавством України про працю, з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Служба осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою наданням іншого дня відпочинку або в грошовій формі у подвійному розмірі.

Пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №1297) регламентує, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Матеріали справи не містять та сторонами до суду не надано документів, які б свідчили про залучення позивача до служби в нічний час, вихідні та святкові дні, таких як: наказів, табелів обліку понаднормового виходу, табелів обліку використання робочого часу щодо підтвердження виконання роботи, книги нарядів щодо залучення до служби в нічний час, вихідні або святкові дні.

Аналогічного висновку дійшов Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 825/66/16.

Отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають внаслідок передчасності їх заявлення, оскільки ним не надано належних доказів.

Також спірним питанням між сторонами є виплата надбавки за особливості проходження служби за січень, лютий, квітень, травень а липень-вересень 2021 року.

Суд зазначає, що наказом Міністерства фінансів України від 17.07.2018 №616 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, який визначає механізм нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, а також визначає форму та порядок видачі грошових атестатів (далі - Порядок №616).

Пунктом 2 Порядку №616 передбачено, що місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, встановлене на дату настання події, без урахування одноразових додаткових видів грошового забезпечення. При цьому до місячного грошового забезпечення премія включається у розмірі, нарахованому у місяці, що передує події.

Відповідно до пункту 3 Порядку №616, грошове забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) складається з:

1) посадового окладу;

2) окладу за спеціальним званням;

3) щомісячних додаткових видів грошового забезпечення: надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, за спортивне звання, за почесне звання, за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, за службу в умовах режимних обмежень; доплати за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук; доплати за вчене звання; премій;

4) одноразових додаткових видів грошового забезпечення: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; допомоги для оздоровлення.

Відповідно до пп. 2,3,5,6,7 розділу 4 Порядку №616 надбавка за особливості проходження служби виплачується особам начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) з дня її встановлення.

Керівник ДФС та керівники її територіальних органів у межах асигнувань, що виділяються на утримання відповідних органів, мають право встановлювати надбавку за особливості проходження служби у розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків за посадою.

Надбавка встановлюється та виплачується на підставі наказу.

У разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення службової дисципліни надбавка за особливості проходження служби знімається або розмір її зменшується.

У разі недостатності фонду грошового забезпечення для проведення виплати надбавки її розмір переглядається.

Надбавку може бути переглянуто у бік як збільшення, так і зменшення або знято у тому самому порядку, в якому здійснюється її встановлення.

Таким чином, при вирішенні спорів про виплату надбавок і доплат, необхідно виходити з нормативно - правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно - правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути змінений) у випадках відсутності коштів у проведенні вказаних виплат, погіршення якості роботи і порушення службової дисципліни або з інших підстав передбачених в законі.

З аналізу вищезазначених норм права можна дійти висновку, що встановлення надбавки за особливості проходження служби є правом керівника структурного підрозділу, а не його обов`язком та залежить в ряду чинників, я-то наявність коштів на даний вид виплат, якість роботи та службової дисципліни, тощо.

Відтак позивачем не доведено та не підтверджено відповідними доказами обов`язок відповідача нараховувати та виплачувати надбавку за особливості проходження служби за січень, лютий, квітень, травень та липень-вересень 2021 року у сумі 17003 гривні, отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за не виплату заборгованості із заробітної плати понад місяць, а саме з липня по вересень 2021 року у сумі 4515 гривень, оскільки відповідно до листів-відповідей ГУ ДФС у Луганській області за липень, серпень та вересень 2021 року нараховано на виплачено у липні, серпні та вересні 2021 року відповідно. Таким чином строки виплати грошового забезпечення не порушені.

Доказів на підтвердження порушення строків виплати грошового забезпечення позивачем не надано.

Також суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплатити середній заробіток за невиплату надбавки за вислугу років у розмірі 50% за період часу з 15.08.2020 по 24.09.2021 у сумі 33 558 гривень, та по день фактичної виплати зазначеної надбавки; середній заробіток за несвоєчасну виплату одноразової грошової допомоги при звільненні за 26 повних календарних років служби у сумі 33 558 гривень, та по день фактичної виплати зазначеної грошової допомоги, оскільки вважає їх передчасними, з огляду на таке.

Так, відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В даному випадку має місце спір про право на належні звільненому працівнику суми, а саме право позивача на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, та надбавки за вислугу років у належному розмірі.

При цьому, ч.2 ст.117 Кодексу законів про працю покладено обов`язок на роботодавця сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Підставою для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку буде рішення у даній справі, яким встановлено право позивача на отримання вихідної допомоги.

На час розгляду справи відсутні підстави вважати, що відповідачем при виплаті позивачу вихідної допомоги за цим рішенням суду не буде виплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а тому права позивача в цій частині не є порушеними.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині наразі є передчасними, фактично спрямовані на урегулювання тих відносин, які відбудуться в майбутньому, тобто після виконання судового рішення, а тому не підлягають задоволенню.

Щодо зобов`язання відповідача виплатити середній заробіток за несвоєчасну виплату компенсації за невикористану відпустку за 2021 рік у сумі 33 558 грн та середній заробіток за час затримки виплати грошового забезпечення (заробітної плати) за вересень 2021 року у сумі 33 558 грн. суд зазначає таке.

Положеннями статті 117 КЗпП України передбачено, що обов`язок підприємства виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по «день фактичного розрахунку» пов`язаний безпосередньо з фактом фактичного розрахунку, що відсутнє по даній адміністративній справі.

Нормами КЗпП України та іншими нормами законодавства не передбачено проміжного стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У зв`язку з відсутністю факту фактичного розрахунку із зазначенням конкретного дня фактичного розрахунку, по справі відсутні підстави, визначені статтею 117 КЗпП України, що виключає наявність обов`язку відповідача виплатити середній заробіток позивачу за час затримки розрахунку.

Як наслідок, відсутні підстави для задоволення заявлених вимог про стягнення середнього заробітку за весь час не виплати у повному обсязі компенсації за не використану щорічну основну відпустку та не виплачене у повному обсязі грошове забезпечення по день винесення рішення судом по справі.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в справі 6-144ц13, відповідно до якої непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Тобто, Верховний Суд України також у своєму рішенні зазначив, що середній заробіток повинен стягуватися за «весь період невиплати» власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

По даній адміністративній справі «весь період невиплати» не визначений, оскільки відсутня подія фактичного розрахунку, що вказує на передчасність заявлення вимог про стягнення відповідних сум на підставі ст. 117 КЗпП України та є підставою для відмови з задоволенні заявлених позовних вимог в цій частині.

В абзаці 10 п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, частиною 2 вказаної статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами вимог п. 4 ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, надаючи оцінку кожному окремому доводу учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Крім того, суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до висновку Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення від 18 липня 2006 року), - кожен доречний і важливий аргумент особи має бути проаналізований і суд має надати відповідь на кожен з таких аргументів заявника.

Водночас, у пункті 23 цього рішення, Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини суд не зобов`язаний детально вивчати всі аргументи, на які посилається позивач, якщо такі аргументи не стосуються предмету спору.

За результатами розгляду справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом:

зобов`язання відповідача внести зміни до наказу від 24.09.2021 № 151-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » щодо вислуги років ОСОБА_1 станом на 24 вересня 2021 року у календарному обчисленні - 26 років 01 місяць 09 днів, перерахувавши вислугу років у пільговому обчисленні; зобов`язання Головного управління ДФС у Луганської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років у розмірі 50% упродовж проходження служби в органах податкової міліції за період часу з 15.08.2020 по 24.09.2021, з урахуванням фактично сплачених сум та зобов`язання Головного управління ДФС у Луганської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, при наявності 26 років 01 місяця 09 днів вислуги років, з нарахуванням компенсації податку з доходів фізичних осіб, з урахуванням фактично сплачених сум.

За таких обставин, позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

При зверненні до суду із позовом, позивачем сплачено судовий збір у сумі 908 грн відповідно до квитанції від 18.11.2011 (т. 1 арк. спр. 69) за позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а у задоволенні позовних вимог в частині виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Міністерство фінансів України та Головне управління ДПС у Луганській про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління ДФС у Луганської області внести зміни до наказу від 24.09.2021 № 151-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » щодо вислуги років ОСОБА_1 станом на 24 вересня 2021 року у календарному обчисленні - 26 років 01 місяць 09 днів, перерахувавши вислугу років у пільговому обчисленні.

Зобов`язати Головне управління ДФС у Луганської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років у розмірі 50% упродовж проходження служби в органах податкової міліції за період часу з 15.08.2020 по 24.09.2021, з урахуванням фактично сплачених сум.

Зобов`язати Головне управління ДФС у Луганської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, при наявності 26 років 01 місяця 09 днів вислуги років, з нарахуванням компенсації податку з доходів фізичних осіб, з урахуванням фактично сплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 08 лютого 2022 року.

Суддя С.В. Борзаниця