Справа № 460/13707/21
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

08 лютого 2022 року м. Рівне №460/13707/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді К.М.Недашківської, розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення починаючи з 01 січня 2003 року; визнати протиправним встановлення відповідачем базових місяців у липні 2007 року та січні 2008 року при нарахуванні індексації грошового забезпечення; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 01 січня 2003 року по 30 травня 2008 року з базовим місяцем січень 2003 року, з врахуванням здійснених виплат; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків нарахування та виплати індексації грошового забезпечення відповідно до вимог Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159; зобов`язати відповідача здійснити компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004.

Заяви по суті справи.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 та був зарахований на грошове забезпечення. При цьому, повідомив, що за вказаний період проходження служби йому нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення в неповному розмірі. Вважає бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати такої індексації у спірний період протиправною та необґрунтованою, оскільки індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Крім того, позивач вважає, що відповідач неправильно встановлював базові місяці. Тому, з метою відновлення порушених прав, звернувся до суду із цим позовом. Просив позов задовольнити повністю.

Відповідач подав відзив на позов, де вказав, що встановлював базові місяці в залежності від збільшення грошового забезпечення. За спірний період індексація не нараховувалася в місяці, коли величина індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації. В січні 2008 року був встановлений базовий місяця січень 2008 року, оскільки у військовослужбовців піднялися посадові оклади. Тому, відповідач вважає, що протиправності в його діях немає, і просить суд відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, де вказав, що закон №1282-ХІІ забрав чинності з 01.01.2003, тому саме січень 2003 року має бути базовим місяцем. Щодо встановлення базового місяця січень 2008 року у зв`язку з підвищенням посадових окладів, то позивач наголошує, що відповідно до Порядку №1078 (в редакції до 01.12.2015) у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. ОСОБА_1 вказує, що його посадовий оклад збільшився, однак сама сума грошового забезпечення в січні 2008 року була меншою, ніж у грудні 2007 року, тому підстав для зміни базового місяця у військової частини не було. Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 11.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2008 №114 майора ОСОБА_1 , помічника командира, звільнено з військової служби у запас за пунктом « 63» підпункту «в» (за станом здоров`я).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 позивача 30.05.2008 виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.

Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із запитом на отримання публічної інформації, у якому просив надати довідки про його грошове забезпечення за період з серпня 2000 року по 30.05.2008 із зазначенням сум основних та додаткових видів по кожному з складових окремо, індексації та узагальнену суму грошового забезпечення за місяць (в т.ч. зазначити суми грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премій виплачених відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та інше), грошової допомоги при звільненні.

На вказаний запит військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь від 22.09.2021 №525 та додано витяги з карток особового рахунку військовослужбовця за 2000-2008 роки, з аналізу яких позивачем встановлено невиплату індексації грошового забезпечення в належних розмірах.

Позивач не погоджується з таким нарахуванням та виплатою індексації, тому звернувся до суду.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Відповідно до преамбули Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон України від 20.12.1991 №2011-XII) цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній та політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до положень 1 статті 1-2 вказаного Закону, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Частиною першою статті другої Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

В силу абзацу 2 частини третьої статті 9 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін (статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 №2017-III).

Статтею 19 цього Закону визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Поняття індексації грошових доходів наведене у Законі України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII, де зазначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг

Так, згідно із статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (стаття 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Відповідно до статті 4 цього ж Закону (у редакції 2003 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення з дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Вимогами частини першої статті 17 Закону №1282-ХІІ (в редакції 2003 року) визначено, що цей Закон набирає чинності з 1 січня 2003 року.

Аналізуючи вимоги частини другої статті 4 та частини першої статті 17 Закону №1282-ХІІ можна дійти висновку, що індексації грошових доходів населення почалась з місяця введення в дію цього Закону, а саме з 1 січня 2003 року, і саме січень 2003 року мав бути базовим місяцем.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок №1078).

Відповідно до вимог частини другої пункту 1 Порядку №1078 (в редакції чинній на день виникнення правовідносин), індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Пунктом 5 Порядку № 1078 (в редакції, чинній до 01.12.2015) було визначено, що у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Таким чином, відповідач повинен був забезпечити обчислення індексації наростаючим підсумком. При цьому, як встановлено судом, з січня 2003 року по березень 2007 року індексація не проводилась. При цьому, відповідач вказує, що величина індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації, що фактично суперечить наявний в матеріалах справи доказам та зазначеним судом обставинам.

Так, відповідно до статистичних даних індексів інфляції: у 2003 році розмір 101% був перевищений та склав - у січні 101 5% у лютому101,1%, у березні 101,1%, у жовтні 101,3%, у листопаді 101,9%, у грудні 101,5%; у 2004 році розмір 101% був перевищений та склав - у січні 101,4 %, у вересні 101,3%, у жовтні 102,2%, у листопаді 101,6 %, у грудні 102,4%; у 2005 році розмір 101% був перевищений та склав - у січні 101,7%, у березні 101,6 %, у листопаді 101,2 %; у 2006 році розмір 101% був перевищений та склав - у січні 101,2 %, у лютому 101,8%, у вересні 102%, у жовтні 102,9%, у листопаді 101,8%; у 2007 році розмір 101% був перевищений та склав - у червні 102,2 %, у липні 101,4%, у вересні 102,2%, у жовтні 102,9 %, у листопаді 102,2%, у грудні 102,1%; у 2008 році розмір 101% був перевищений та склав - у січні 102,9 %, у лютому 102,7%, у березні 103,8%, у квітні 103,1%, у травні 101,3%, у вересні 101,1%, у жовтні 101,7%.

Крім того, військова частина НОМЕР_1 вказує, що встановлювала такі базові місяці: березень 2003 року (місяць опублікування закону України від 06.02.2003 №491-ІV); червень 2003 року (збільшення грошового забезпечення у зв`язку з встановленням надбавки за тривалість безперервної служби); січень 2004 року (збільшення грошового забезпечення у зв`язку з встановленням надбавки за тривалість безперервної служби); серпень 2004 року (збільшення грошового забезпечення у зв`язку з встановленням надбавки за тривалість безперервної служби); вересень 2004 року (збільшення грошового забезпечення у зв`язку з встановленням надбавки за класність); грудень 2004 року (збільшення грошового забезпечення у зв`язку з збільшенням посадового окладу); лютий 2005 року (збільшення грошового забезпечення у зв`язку з збільшенням премії); серпень 2005 року (збільшення грошового забезпечення у зв`язку з збільшенням розміру процентної надбавки за вислугу років); вересень 2005 року (збільшення грошового забезпечення у зв`язку з встановленням надбавки за тривалість безперервної служби та премії); грудень 2005 року (збільшення грошового забезпечення у зв`язку з встановленням надбавки за тривалість безперервної служби); березень 2006 року (збільшення грошового забезпечення у зв`язку з встановленням надбавки за тривалість безперервної служби та премії); січень 2007 року (збільшення грошового забезпечення у зв`язку з збільшенням посадового окладу); червень 2007 року (збільшення грошового забезпечення у зв`язку з встановленням надбавки за тривалість безперервної служби); січень 2008 року (збільшення грошового забезпечення у зв`язку з збільшенням посадового окладу).

Однак, суд зазначає, що до 01.12.2015 року будь-яке зростання доходів громадян, в тому числі військовослужбовців, мало наслідком зміну базового місяця для нарахування індексації. Таким чином, базовий місяць для обрахунку індексації не був прив`язаний до події зростання виключно тарифних окладів працівника.

При цьому, збільшення грошового забезпечення військовослужбовця могло бути підставою для встановлення базового місяця лише у разі, якщо таке підвищення стало наслідком надбавок, які мали постійний характер.

Міністерство соціальної політики України в листі від 09 квітня 2004 року №024-65, щодо індексації заробітної плати державних службовців роз`яснило, що поточні коливання сум встановлених надбавок та премії залежно від фінансових можливостей (включаючи й можливу відсутність виплати зазначених надбавок чи премії в окремі місяці) не можуть бути підставою для визнання звітного місяця, в якому були більші виплати базовим. У таких випадках індексація здійснюється відповідно до Порядку на визначені індекси (а.с.38).

Відповідно до листа Міністерства праці і соціальної політики України від 09 грудня 2005 року №024-106 зміна розміру премії за рахунок фінансових можливостей підприємства не є підставою вважати місяць базовим при розрахунку індексу для проведення індексації.

В контексті наведеного, варто зауважити, що премія військовослужбовців носить заохочувальний характер, оскільки премія залежна від виконання кошторису, може бути переглянута як у бік зменшення, так і збільшення, та є правом командира на позбавлення військовослужбовців премії повністю або частково, що підтверджує про її непостійний характер, а тому премія не може бути механізмом забезпечення достатнього життєвого рівня. Збільшення розміру премії не може бути підставою, виникнення базових місяців індексації грошових доходів населення. При збільшенні премії, відповідач не мав права застосовувати базовий місяць при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів, та підмінювати одне поняття іншим.

Крім того, військовою частиною НОМЕР_1 не наведено доказів того, що надбавки, що стали причиною збільшення грошового забезпечення позивача за спірний період, не мали разового характеру, а були призначені на постійній основі.

Тому, визначення Військовою частиною НОМЕР_1 базовими місяцями місяці підвищення грошового забезпечення внаслідок збільшення надбавок та премій є протиправним.

Щодо встановлення базовим місяцем січень 2008 року з початку 2008 року, то суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі -Постанова № 1294), грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

З січні 2008 року набрала чинності нова Схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України, яка затверджена Постановою № 1294.

Однак, враховуючи положення Порядку № 1078 (у редакції до 01.12.2015 року) місяць, в якому підвищилося грошове забезпечення з урахуванням виплат, що входять до його складу (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення), є базовим. У разі підвищення військовослужбовцю грошового забезпечення, для визначення базового місяця при проведенні індексації здійснюється порівняння суми підвищення грошового забезпечення та суми індексації, що нараховується в місяці збільшення грошового доходу. При проведенні такого порівняння береться грошове забезпечення до підвищення у розрахунку за повний відпрацьований місяць та величина приросту індексу споживчих цін, на який нараховується індексація. Якщо відбувається підвищення грошового забезпечення на суму меншу, ніж сума індексації, має бути здійснено підвищення грошового забезпечення та додано суму індексації, визначену з урахуванням суми підвищення грошового забезпечення.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що розрахунок та виплату індексації грошового забезпечення позивача з січня 2008 року було здійснено з встановленням базового місяця січень 2008 року.

Однак, матеріалами справи підтверджено, що у грудні 2007 року грошове забезпечення ОСОБА_1 становило 2472,84 грн, у січні 2008 року 2347,63 грн. При цьому, індексація у грудні 2007 року мала становити 357,27 грн (базовий місяць січень 2003 року), отже грошове забезпечення у січні 2008 року стало меншим, ніж у грудні 2007 року.

Тому, підстав для встановлення базовим місяцем січня 2008 року у відповідача не було, оскільки хоч і змінився оклад позивача у січні 2008 року, однак підвищення доходу позивача у січні 2008 року не відбулося. Базовим місцем мав залишатися саме січень 2003 року, що відповідало б вимогам пункту 5 Порядку №1078 у редакції, яка була чинною до 01 грудня 2015 року.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що позивачу протиправно здійснено нарахування та виплату індексації за період з 01.01.2003 по 30.05.2008 з встановленням інших базових місяців, ніж січень 2003 року, що не відповідає вимогам законодавства, чинним на момент спірних правовідносин.

Тому, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення починаючи з 01 січня 2003 року; визнання протиправним встановлення відповідачем базових місяців при нарахуванні індексації грошового забезпечення; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 01 січня 2003 року по 30 травня 2008 року з базовим місяцем січень 2003 року, з врахуванням здійснених виплат.

Суд зазначає, що непроведення та невиплата відповідачем індексації грошового забезпечення у відповідних розмірах є протиправним обмеженням конституційних прав позивача та порушенням вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку № 1078.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Щодо позовних вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації, суд зазначає наступне.

Вимогами частини сьомої пункту 4 Порядку № 1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів населення громадянам провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Так, стаття 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ від 19.10.2000 визначає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону №2050-ІІІ передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (у редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин).

У статті 3 Закону № 2050-ІІІ зазначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Згідно з пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення).

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 зазначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації страти частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Щодо вимоги здійснити нарахування та виплату належних позивачу сум відповідно до вимог Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 1 Порядку №44 цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).

Відповідно до пунктів 2-5 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Зазначена в абзаці першому цього пункту грошова компенсація також виплачується іноземцям та особам без громадянства, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби, що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Аналіз наведених вище норм Порядку №44 дає підстави дійти висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, всупереч вимогам КАС України, не доведено повністю правомірності своїх дій, в той час як позивачем позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, а тому адміністративний позов підлягає до задоволення повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то підстави для застосування положень статті 139 КАС України у суду відсутні.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення починаючи з 01 січня 2003 року в повному обсязі.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо встановлення в період з 01 січня 2003 року по 30 травня 2008 року базових місяців при нарахуванні ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01 січня 2003 року по 30 травня 2008 року з встановленням базового місяця січень 2003 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушення встановлених строків нарахування та виплати індексації грошового забезпечення відповідно до вимог Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Повний текст рішення складений 08 лютого 2022 року

Суддя К.М. Недашківська