Справа № 500/8115/21
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/8115/21

19 січня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ), у якому просить:

визнати протиправними дії ГУ ПФУ щодо відмови в переведенні її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі Закон № 3723-ХІІ), починаючи з моменту звернення за призначенням з 24.03.2021;

зобов`язати ГУ ПФУ перевести ОСОБА_1 на пенсію в зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ з моменту звернення за призначенням з 24.03.2021.

В обґрунтування позову зазначає, що є дружиною померлого ОСОБА_2 , який отримував пенсію відповідно до Закон № 3723-ХІІ. Позивач отримує пенсію за віком. Після смерті чоловіка звернулася до відповідача з заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Позивачу пенсію по втраті годувальника призначено в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-ІV), а не відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 70 відсотків від суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

ОСОБА_1 повторно звернулася до ГУ ПФУ з заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону № 3723-ХІІ, проте отримала відмову, яку вважає протиправною.

Вказує, що Закон №3723-ХІІ втратив чинність на підставі Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі Закон №889-VIII) за винятком статті 37 Закону № 3723-ХІІ, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу 11 Закону №889 -VIII.

Згідно із пунктами 10 і 12 розділу 11 Закону №889 -VIII державні службовці які на момент набрання законної сили цим законом мають стаж роботи на державній службі 10 або 20 років на посадах віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою статті 37 Закону №3723-ХІІ, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Позивач на момент звернення з заявою до пенсійного органу була членом сім`ї померлого годувальника та відповідала вимогам визначеним статтею 37 Закону № 3723-ХІІ, а тому вказує, що має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Ухвалою суду від 29.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

21.12.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідач проти позову заперечує вказуючи, що нормами Закону №889-VIII не передбачено призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника. З 24.03.2021 згідно з поданою заявою, позивача переведено на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону №1058-ІV. Статтею 37 цього Закону передбачено, що пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї.

Відповідач вважає, що діяв правомірно та просить відмовити у позові.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 23.03.2021 перебувала на обліку в ГУ ПФУ як одержувач пенсії за віком.

Чоловік позивачки ОСОБА_2 перебував на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримував пенсію за віком призначену відповідно до Закону України «Про державну службу», такі обставини не заперечуються відповідачем. ГУ ПФУ до матеріалів справи долучено копію трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 з записами про проходження ним державної служби (а.с.49-52, 57-62) та відомості з реєстру застрахованих осіб з 1999 року по 2020 рік (а.с.53-56, 66).

Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу від 19.04.1980 серії НОМЕР_2 між громадянином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , укладено шлюб, присвоєно прізвище дружині ОСОБА_4 (а.с.17).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Козівської селищної ради Тернопільської області від 24.03.2021 №249/3-16 ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , де проживала разом з чоловіком ОСОБА_2 до його смерті (а.с.41). Факт спільного проживання підтверджується актом №54 встановлення факту проживання до смерті, складеного житлово-побутовою комісією Козівської селищної ради (а.с.42).

Відповідно до свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 , виданого 01.03.2021, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивача ОСОБА_2 (а.с.18).

ОСОБА_1 після смерті чоловіка 24.03.2021 звернулася до ГУ ПФУ з заявою про перехід на інший вид пенсії пенсії по втраті годувальника та додала відповідні документи (а.с.37).

Позивача переведено на пенсію по втраті годувальника відповідно до статті 36 Закону № 1058-IV, а її розмір визначено на підставі статті 37 цього ж Закону - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

ОСОБА_1 вважає, що має отримувати пенсію по втраті годувальника у розмірі, визначеному статтею 37 Закону №3723-ХІІ, та звернулася до ГУ ПФУ про призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до положень цього Закону.

Листом від 29.09.2021 №5771-5877/3-02/8-1900/21 відмовлено позивачу у призначенні пенсії по втраті годувальника відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ з тих підстав, що пенсійне забезпечення державних службовців відповідно Закону №889-VIII визначається згідно з положеннями Закону №1058-ІV. Законом №889-VIII не передбачено призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника. З 24.03.2021 позивача відповідно до її заяви переведено на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону №1058-ІV. Статтею 37 цього Закону передбачено, що пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї (а.с.15-16).

Позивач вважає дії відповідача щодо відмови їй у призначенні пенсії по втраті годувальника відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ протиправними, у зв`язку з чим звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача (дії, вчиненні при його прийнятті) як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, регулює Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно зі статтею 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені статтею 36 Закону №1058-IV, за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина перша, пункт 1 частини другої, абзац другий пункту 2 частини третьої цієї статті).

Отже, оскільки за змістом пункту 1 частини другої статті 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважається дружина, яка досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, то ОСОБА_1 має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Така обставинами не є спірною та визнається учасниками справи.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на одного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач просить призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ у розмірі 70 відсотків від заробітної плати померлого годувальника.

Отже, спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо відмови в переведенні позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Пунктом 10 статті 37 Закону № 3723-XII передбачено що в разі смерті особи в період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 70 % суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на 2-х і більше членів сім`ї 90 % відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Закон №3723-XII втратив чинність на підставі Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» за винятком статті 37 Закону № 3723-XII, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу 11 Закону №889 -VIII.

Згідно із пунктами 10 і 12 розділу 11 Закону №889-VIII державні службовці які на момент набрання законної сили цим законом мають стаж роботи на державній службі 10 або 20 років на посадах віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Суд зазначає, що пункт 13 розділу 11 Закону №889-VIII передбачає, що за особами, які на день набрання чинності цим Законом, перебувають у відставці, відповідно до вимог статті 31 Закону №3723-XII зберігаються гарантії, передбачені цією статтею.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідачем не заперечується, що чоловік позивача ОСОБА_2 на час смерті одержував пенсію державного службовця відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723-XII.

Відповідно до частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 37 Закону № 3723-XII у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Позивач ОСОБА_1 на момент звернення з заявою до пенсійного органу 24.03.2021 була членом сім`ї померлого годувальника та відповідала вимогам вищезазначених статтею 37 Закону № 3723-XII.

Суд вважає, що норми статті 37 Закону № 3723-XII розповсюджуються не тільки на осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону N 889-VIII, а й на позивача, з огляду на наступне.

Однією зі складових права на справедливий судовий розгляд (стаття 6 Європейської Конвенції з прав людини) є принцип правової визначеності, за яким права особи мають бути чітко та повною мірою визначені законом, положення якого є зрозумілими та доступними до розуміння будь-якою особою.

Дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону N 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.

За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 236/3193/16-а та від 31.05.2021 у справі №569/10026/16-а, який відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає врахуванню при розгляді цієї справи.

Відтак позивач має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірності своїх дій щодо відмови в переведенні ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі недотримані, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дій.

Отже, суд дійшов висновку про протиправність дій ГУ ПФУ щодо відмови в переведенні позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ з дня звернення 24.03.2021. Для відновлення порушених прав позивача необхідно задовольнити і похідну позовну вимогу про зобов`язання відповідача перевести ОСОБА_1 на пенсію в зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ з моменту звернення за призначенням з 24.03.2021.

З огляду на встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов підлягає задоволенню, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір у розмірі 908,00 грн, сплачений відповідно до квитанції №29731 від 15.11.2021 (а.с.23).

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови в переведенні ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу», починаючи з моменту звернення за призначенням з 24 березня 2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» з моменту звернення за призначенням з 24 березня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі 3, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Повний текст рішення складений та підписаний 19 січня 2022 року.

Суддя Чепенюк О.В.