Справа № 440/10519/21
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/10519/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Бойка С.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа- підприємець ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області від 04.03.2021 №0-1620, про сплату ОСОБА_1 податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 18910,89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до підпункту "є" підпункту 266.2.2 статті 266 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування будівлі промисловості, що належать фізичним та юридичним особам за умови використання таких об`єктів за функціональним призначенням. Оскільки позивач здійснює підприємницьку діяльність: основний вид діяльності: виготовлення меблів для офісів і підприємств торгівлі, код КВЕД 31.01, він використовує нерухоме майно - склад, власником якого є на праві договору купівлі-продажу, вважає, що на зазначений об`єкт поширюються пільги, встановлені підпунктом "є" підпункту 266.2.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Ухвалою суду від 14.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

06 жовтня 2021 року судом отримано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що застосування п."є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе лише у разі дотримання двох обов`язкових умов: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, до яких позивач не належить.

Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець 31.10.2001. Основний вид діяльності: КВЕД 31.01 Виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі.

01.01.2012 позивача взято на податковий облік. 17.04.2012 позивачем отримано свідоцтво платника єдиного податку Серії НОМЕР_1 .

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 обліковується нежитлова будівля, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , дата державної реєстрації права власності 08.05.2007, загальна площа об`єкта 436,8 кв.м.

На зазначений об`єкт нерухомості Головним управлінням Державної податкової служби у Полтавській області нараховано податок на нерухоме майно за 2020 рік податковим повідомленням-рішенням від 04.03.2021 № 0-1620 в розмірі 18910,89 грн.

Позивач не погодився з податковим повідомленням - рішенням та звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 ПК, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його частка.

Нормами підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК встановлені податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, підпунктом ''є'' підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК ).

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті ''є'' підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі. При цьому cама по собі специфіка об`єкта оподаткування - спеціальний статус будівлі як будівлі промисловості - не є достатньою підставою для застосування податкової пільги.

Обираючи за вихідне поняття ''промисловість'', у зв`язку з яким застосовується податкова пільга, встановлена підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням за її цільовим призначенням - для виготовлення промислової продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема нормою підпункту ''є'' підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків, зменшення податкового навантаження на тих платників податків (фізичних та юридичних осіб), які є власниками певних об`єктів нерухомості, з метою стимулювання їх використовувати ці об`єкти за функціональним призначенням.

Отже, норма підпункту ''є'' підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК застосовується, якщо власниками будівель промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання цих будівель за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.07.2020 у справі № 440/937/19, від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17, від 28.05.2020 у справі № 826/1338/17.

Таке правозастосування узгоджується і з чинною з 23.05.2020 редакцією підпункту ''є'' підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК (Закон України від 16.01.2020 №466-ІХ ''Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві''), згідно з якою з переліку об`єктів оподаткування податком виключені будівлі промисловості, які віднесені до групи ''Будівлі промисловості та склади'' (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Так, згідно з Договором купівлі-продажу від 30.03.2007 №18357502 ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі, складу, загальною площею 404 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення про реєстрацію права власності від 08.05.2007 та Технічного паспорту. нежитлова будівля, за адресою: АДРЕСА_1 це склад.

За положеннями підпункту14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Згідно пункту 5.3 статті 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1252 «Резервуари, силоси та склади»", який в свою чергу включає підкласи: 1252.1 «Резервуари для нафти, нафтопродуктів та газу», 1252.2 «Резервуари та ємності інші», 1252.3 «Силоси для зерна», 1252.4 «Силоси для цементу ті інших сипучих матеріалів», 1252.5 - "Склади спеціальні товарні", 1252.6 - "Холодильники", 1252.7 - "Складські майданчики", 1252.8 - "Склади універсальні", 1252.9 - "Склади та сховища інші".

Таким чином, нежитлова будівля - склад, загальною площею 404 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Миргород, Полтавської області, вул. Зелена, 78-А, віднесена до групи «Будівлі провислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Враховуючи те, що позивачем спірне нерухоме майно використовується за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва, суд дійшов висновку, що нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачу, не є об`єктом оподаткування податку з податку на нерухоме майно в силу підпункту ''є'' підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК.

Відтак, оскаржене податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області від 04.03.2021 №0-1620 є протиправним та підлягає скасуванню.

За викладених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Зважаючи на задоволення позову у повному обсязі відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають витрати позивача зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, код ЄДРПОУВП 44057192) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 04.03.2021 №0-1620.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00грн ( дев`яносто вісім гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Бойко