Справа № 440/10787/21
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/10787/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Рябухи Ю.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача та третьої особи - Цибульської М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Сумська обласна прокуратура про визнання дій (бездіяльності) протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

10 вересня 2021 року (згідно даних на поштовому конверті) ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Офісу Генерального прокурора, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Сумська обласна прокуратура, про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 , виходячи з розміру його посадового окладу, визначеного статтею 81 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням усіх надбавок до посадового окладу, премій та виплатити різницю недоотриманої ним суми заробітної плати за період з 15.07.2015 по 04.08.2020.

Ухвалою суду від 20.09.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Сумська обласна прокуратура, про зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків - десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду: - позовної заяви, оформленої відповідно до частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, із зазначенням у прохальній частині позовної заяви предмету позову, а саме: рішення, дії чи бездіяльності, з якими позивач не погоджується, та копій такої позовної заяви відповідно до кількості учасників справи; - двох примірників належним чином завірених копій додатків до позовної заяви для направлення їх відповідачу та третій особі. Роз`яснено позивачу, що у разі не усунення недоліків позовної заяви, вона буде повернута. Також роз`яснено, що процесуальні строки, встановлені судом у цьому судовому рішенні, відповідно до пункту 3 розділу VІ "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України можуть бути продовжені судом за відповідною заявою учасника справи.

25.10.2021 до суду від позивача надійшли два примірники належним чином завірених копій додатків до позовної заяви для направлення їх відповідачу та третій особі, а також три примірники позовної заяви із уточненими позовними вимогами шляхом їх викладення в наступній реакції, а саме:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо виплати заробітної плати ОСОБА_1 у розмірі меншому за визначений нормами Закону розмір заробітної плати прокурора (стаття 81 Закону України "Про прокуратуру");

- зобов`язати Офіс Генерального прокурора здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) виходячи з розміру його посадового окладу, визначеного статтею 81 Закону України "Про прокуратуру" з урахуванням усіх надбавок до посадового окладу, премій, та виплатити різницю недоотриманої ним суми заробітної плати за період з 15.07.2015 по 04.08.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з 2008 по 2020 роки він працював на різних посадах в органах прокуратури України. Відповідачем у період з 01.07.2015 по 04.08.2020 його посадовий оклад вираховувався у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" від 31.05.2012 №505 (далі - постанова КМУ №505), а не у відповідності до положень Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII. Позивач зазначив, що відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат. Редакція частини 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру», що набула чинності 25.09.2019 та діє по теперішній час, визначає, що посадовий оклад прокурора окружної прокуратури (в минулому місцевої) становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Крім того, законодавцем визначено, що з 01.01.2021 посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 01 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Натомість відповідач, при визначенні посадового окладу позивача, керувався положеннями постанови КМУ №505, якою надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів та інші виплати. При цьому видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури.

Таку позицію відповідача позивач вважає необґрунтованою, такою, що суперечить вимогам Закону України "Про прокуратуру" та вбачає правові підстави для проведення перерахунку раніше виплачених йому коштів у відповідності до положень Закону України "Про прокуратуру" щодо розміру його посадового окладу та інших виплат.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 07.12.2021, яке відкладалось судом на 22.12.2021.

30.11.2021 до суду третьою особою - Сумською обласною прокуратурою подано письмові пояснення щодо позову, в яких вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки органи прокуратури не наділені правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості збільшувати видатки з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплачувати заробітну плату в іншому розмірі, ніж це було передбачено постановою КМУ №505. Також третьою особою вказано на те, що дія статті 81 Закону України "Про прокуратуру" у редакції, чинній у період з 27.03.2020 по 04.08.2020, не поширюється на прокурорів регіональних та місцевих прокуратур, оплата праці таких працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Відповідач у поданому суду відзиві на адміністративний позов просить відмовити у задоволенні позову, оскільки органи прокуратури України не мали правових підстав для виплати заробітної плати поза межами видатків державного бюджету на оплату праці в розмірах, що є іншими, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України

Ухвалою суду від 22.12.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 9:30 год 27.01.2022.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши вступне слово позивача та представника відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив.

ОСОБА_1 проходив службу в органах прокуратури з 22.07.2008 по 04.08.2020 на різних посадах, що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 155-163).

Наказом Генерального прокурора від 27.07.2020 № 193-к позивача звільнено з посади заступника прокурора Сумської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 04.08.2020 (а.с. 145).

Позивач звернувся із запитом від 30.03.2021 до Офісу Генерального прокурора та Сумської обласної прокуратури щодо надання інформації про розмір його посадового окладу за кожен місяць окремо за період роботи з 01.07.2015 по 04.08.2020.

Листом від 05.04.2021 № 27-72вих-21 начальник відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Сумської обласної прокуратури повідомив заявника про те, що його оклад з 01.07.2015 по 30.11.2015 складав 2080,00 грн., за період з 01.12.2015 по 14.12.2015 - 2600,00 грн., з 15.12.2015 по 05.09.2017 - 3258,00 грн., з 06.09.2017 по 20.03.2018 - 7760,00 грн., з 21.03.2018 по 19.01.2020 - 8000,00 грн., з 20.01.2020 по 04.08.2020 - 8170,00 грн (а.с. 14-18).

Позивач зазначає, що починаючи з 15.07.2015 відбулись поетапні зміни в оплаті праці працівників прокуратури, а тому з вказаного часу сума його заробітної плати мала збільшитись, враховуючи збільшення розміру посадового окладу.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

14.10.2014 прийнято Закон України "Про прокуратуру", який набрав чинності 15.07.2015.

Відповідно до частини третьої статті 81 Закону України "Про прокуратуру" (далі - "Закон") посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Частиною дев`ятою статті 81 Закону передбачено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Частиною першою статті 90 Закону визначено, що фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Підпунктом 1 пункту 13 Перехідних положень Закону України "Про прокуратуру" доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Частинами першою і другою статті 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Законом України від 28.12.2014 "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26 яким встановлено, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено, що положення частини другої статті 33, статті 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналогічні положення закріплені у пункті 11 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік".

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів та інші виплати. Видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури (пункти 2 і 6).

Постановами Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №763 і від 09.12.2015 №1013 унесені відповідні зміни до схем посадових окладів працівників органів прокуратури.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Перевіряючи доводи позивача і вирішуючи спірне питання, суд виходить з такого.

14.10.2014 прийнято Закон України "Про прокуратуру", який набрав чинності 15.07.2015. У зв`язку з цим, з липня 2015 року відбулися зміни в оплаті праці працівників прокуратури.

Відповідно до частини третьої статті 81 Закону посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Частиною 7 статті 81 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" було установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень, з 1 вересня - 1378 гривень.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" 1774-VIII частину 3 статті 81 Закону України "Про прокуратуру" викладено в такій редакції: "Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 01.01.2017 становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року".

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено з 01.01.2017 прожитковий мінімум для працездатних осіб на рівні 1600 гривень.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" встановлено з 01.01.2018 прожитковий мінімум для працездатних осіб на рівні 1762 гривень.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено з 01.01.2019 прожитковий мінімум для працездатних осіб на рівні 1921 гривень.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено з 01.01.2020 прожитковий мінімум для працездатних осіб на рівні 2102 гривень.

Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (частина 9 статті 81 Закону України "Про прокуратуру").

Проте, частинами першою і другою статті 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Водночас Законом України від 28.12.2014 "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", якого доповнено пунктом 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, яким встановлено, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Також, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено, що положення частини другої статті 33, статті 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто, Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", як спеціальним законом, який регулює бюджетні відносини, у тому числі й питання заробітної плати працівників органів прокуратури, які фінансуються з державного бюджету, надано повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір і порядок виплати заробітної плати працівників органів прокуратури.

Схема посадових окладів працівників органів прокуратури затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури", зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №763 і від 09.12.2015 №1013.

Підпунктом 1 пункту 13 Перехідних положень Закону України "Про прокуратуру" доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Однак, Кабінет Міністрів України вказаного не здійснив, тоді як реалізація положень Закону України "Про прокуратуру" є неможливою без унесення відповідних змін як до постанови КМУ №505, так і до Бюджетного кодексу України й законів про Державний бюджет України на відповідні періоди, щодо заробітної плати працівників органів прокуратури.

Зміни до постанови КМУ №505, зокрема, щодо розмірів окладів працівників органів прокуратури не вносились, законами про Державний бюджет України на відповідні періоди не було передбачено видатки на реалізацію положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру", а отже суд дійшов висновку, що відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати поза межами видатків Державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

За висновком суду, відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання збільшення видатків Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у розмірі, встановленому Законом України "Про прокуратуру".

До того ж, як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 03.10.1997 у справі №18/183-97, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Наведені висновки узгоджуються із усталеною судовою практикою, висловленою, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року в справі №823/774/16, від 20 лютого 2019 року в справі №808/2718/17, від 18 березня 2020 року в справі №0640/3667/18, від 7 травня 2020 року в справі №802/1179/16-а.

Щодо доводів позивача стосовно прийнятого Конституційним Судом України рішення від 26.03.2020 №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18), суд зауважує наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Водночас, як визначено частиною другою статті 152 Конституції України і частиною першою статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У Рішенні від 30.09.2010 №20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 8 грудня 2004 року №2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Подібний висновок також висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.112020 у справі № 4819/49/19, за яким: рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення (за винятком тих випадків, якщо інше встановлено Конституційним Судом України безпосередньо у тексті ухваленого рішення).

Суд наголошує, що дія окремого положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, згідно рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18), втратила чинність 26.03.2020.

Водночас, суд звертає увагу, що спірні правовідносини між сторонами виникли щодо нарахування і виплати заборгованості по заробітній платі та інших похідних платежів за період, зокрема, з 15.07.2015 до 26.03.2020.

Отже, рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 на спірні правовідносини у вказаний період не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття указаного рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.09.2021 (справа №320/1874/19).

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заробітної плати позивача, виходячи з розміру його посадового окладу, визначеного статтею 81 Закону України "Про прокуратуру" та виплатити різницю недоотриманої ним заробітної плати за період з 27.03.2020 по 04.08.2020, суд зазначає наступне.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 № 113-IX, який набрав чинності 25.09.2019 та яким запроваджено реформування системи органів прокуратури, частини 3, 4 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" викладені у такій редакції: "Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора обласної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Офісу Генерального прокурора - 1,3.".

Таким чином, з 25.09.2019 положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" встановлюють розміри посадових окладів прокурорів окружних та обласних прокуратур.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Разом з цим, пунктом 7 розділу ІІ цього ж Закону передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX, день початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті "Голос України".

Наказом Генерального прокурора від 23.12.2019 № 351 днем початку роботи Офісу Генерального прокурора визначено 02.01.2020.

Наказом Офісу Генерального прокурора від 08.09.2020 № 414 днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020.

Наказом Офісу Генерального прокурора від 17.02.2021 № 40 днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15.03.2021.

Отже, з 11.09.2020 працівники регіональних прокуратур, які успішно пройшли атестацію, були переведені до обласних прокуратур та отримали статус прокурора обласної прокуратури із визначеним у статті 81 Закону України "Про прокуратуру" посадовим окладом.

Матеріали справи свідчать, що наказом Генерального прокурора від 27.07.2020 № 193-к позивача звільнено з посади заступника прокурора Сумської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 04.08.2020.

Відтак, відповідного статусу прокурора обласної прокуратури позивач не набув, що виключає застосування до його заробітної плати розмірів, визначених у статті 81 Закону України "Про прокуратуру".

Суд зазначає, що дія статті 81 Закону України "Про прокуратуру" у редакції, чинній у період з 27.03.2020 по 04.08.2020, не поширювалась на прокурорів регіональних та місцевих прокуратур, оплата праці таких працівників здійснювалась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури. Тому оплата праці позивача правомірно здійснювалась згідно із постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури".

Суд звертає увагу, що положення пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX не визнані неконституційними.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011, ідентифікаційний код 00034051), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Сумська обласна прокуратура (вул. Г. Кондратьєва, 33, м. Суми, 40000, ідентифікаційний код 03527891), про визнання дій (бездіяльності) протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08 лютого 2022 року.

Суддя О.В. Гіглава