Справа № 580/9690/21
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2022-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року справа № 580/9690/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом адвоката Лавкова О.С. від імені ОСОБА_1 до ЖАШКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

18.11.2021 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) від імені ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач) до ЖАШКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (19201, Черкаська обл., Уманський р-н, місто Жашків, вул.Захисників України, будинок 17; ) (далі відповідач) про:

визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо не розгляду клопотання від 28.05.2021 про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 2 га за вказаним у клопотанні кадастровим номером та бажаним місцем розташування;

зобов`язання відповідача на найближчій (наступній) сесії з моменту набрання рішенням законної сили розглянути клопотання позивача від 28.05.2021 про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею не більше 2 га за вказаним у клопотанні кадастровим номером та бажаним місцем розташування.

Додатково просив:

встановити судовий контроль за виконанням рішення суду та зобов`язати відповідача в особі голови Ради Цибровського Ігоря Андрійовича у тижневий строк з моменту проведення найближчої (наступної), з моменту набрання рішенням суду законної сили, сесії міської ради надати суду звіт про його виконання;

попередити про час та місце розгляду справи та провести її розгляд за участю представника позивачів;

стягнути з відповідача судові витрати в сумі 8408,00грн, які складаються з витрат на правову допомогу 7500,00грн та судового збору 908,00грн.

В обґрунтування зазначено, що відповідач порушив законодавство стосовно процедури та форми прийняття рішення про надання згоди на виготовлення технічної документації. Стверджує, що за результатами розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідач не прийняв жодного рішення. Щодо згоди землекористувача на вилучення земельних ділянок зазначив, що у випадку надання земельної ділянки у власність позивачу у розмірі 2,0000га землекористувачі зберігають за собою право користування земельними ділянками і вилучення не відбувається. Додатково зазначив, що підставою для відмови у наданні згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів.

Ухвалою суду від 23.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного провадження. Також встановлено відповідачу строк, тривалістю п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, для надання відзиву на позовну заяву, повідомлено про строки для надання клопотань про розгляд справи з викликом у судове засідання. Вказану ухвалу представник позивача та відповідач отримали 23.11.2021, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Відповідач правом подати відзив не скористався, про причини суд не повідомив.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної заяви з огляду на таке.

28.05.2021 представник позивача звернувся до відповідача клопотанням, в якому просив розглянути питання щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що розташована на території Жашківської міської об`єднаної територіальної громади Уманського району Черкаської області із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації. Додатково зазначено, що право на безоплатну приватизацію землі за вказаним цільовим призначенням не використав. Додатками до клопотання вказав копію паспорта заявника (позивача), копію ідентифікаційного коду заявника, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копію посвідчення адвоката від 02.11.2017 №3025, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 27.09.2007 №3025, ордер від 11.05.2021.

Листом від 25.06.2021 №06-04/1886-1941 відповідач повідомив адвокату Лавкову О.С., що подані адвокатом клопотання від 28.05.2021 від вказаних громадян, серед яких позивач, були розглянуті на засіданні постійної комісії Жашківської міської ради з питань земельних відносин, містобудування та охорони навколишнього природного середовища 17.06.2021. Під час розгляду встановлено, що бажані до відведення земельні ділянки орієнтовною площею до 2,0000га кожна, входять до складу масивів площею: 9,2538га (кадастровий номер :02:001:0035); 21,8887га (кадастровий номер :02:001:0038); 182872га (кадастровий номер :02:001:0863); 28,7207га (кадастровий номер :02:001:0785); 13,1568га (кадастровий номер :02:001:0036); 16,9938га (кадастровий номер :02:001:0816); 15,5364га (кадастровий номер :02:001:0040) і перебувають в орендному користуванні ІП Агро-Вільд Україна та ПСП Олександрівка. Серед них відсутня згода землекористувача на вилучення земельної ділянки, що передбачено ст.118 Земельного кодексу України. Тому міська рада не може задовольнити клопотання.

Не отримавши рішення відповідача щодо розгляду його клопотання, позивач звернувся в суд з позовом.

Для вирішення спору суд врахував.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-III (далі ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до п.б ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частинами 1-3 ст.116 ЗК України встановлено, що громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. в ч. 3 ст. 116 ЗК України).

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Отже, позивач має право на набуття права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства.

Абзацом 2 ч.1 ст.123 ЗК України передбачено, що рішення про надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. На підставі ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Отже, рішенню про надання або відмову у наданні земельної ділянки у власність або користування передує отримання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки та їх надання відповідному органу.

Згідно з вимогами ст.50 Закону України від 22 травня 2003 року №858-IV Про землеустрій проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Частина шоста ст.118 ЗК України встановлює, шо громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже, особи, які бажають отримати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, подають зазначений вище пакет документів.

Суд врахував, що представник позивача, звертаючись із відповідним клопотанням, у додатках до нього не додав погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). У матеріалах адміністративної справи відсутні докази надання таких матеріалів відповідачу.

Посилання відповідача у вказаному вище листі на те, що бажані до відведення земельні ділянки орієнтовною площею до 2,0000га кожна, входять до складу масивів площею: 9,2538га (кадастровий номер :02:001:0035); 21,8887га (кадастровий номер :02:001:0038); 182872га (кадастровий номер :02:001:0863); 28,7207га (кадастровий номер :02:001:0785); 13,1568га (кадастровий номер :02:001:0036); 16,9938га (кадастровий номер :02:001:0816); 15,5364га (кадастровий номер :02:001:0040),- і перебувають в орендному користуванні ІП Агро-Вільд Україна та ПСП Олександрівка, не підтверджені жодним доказом та зважаючи на відсутність доказів бажаного для позивача місця розташування не обгрунтовані.

У ч.7 ст. 118 ЗК України зазначено.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Отже, наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу. Суб`єкт владних повноважень наділений правом надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою та зобов`язаний врахувати місцезнаходження, межі інших суміжних землекористувачів під час оцінки заявленого орієнтовного розміру бажаної заявником земельної ділянки.

Для аналізу вказаних норм права та вирішення спору суд, дотримуючись ч.5 ст.242 КАС України, врахував висновки Верховного Суду (далі ВС) у справі №509/4156/15-а, викладені в постанові від 17 грудня 2018 року. Так, ВС зазначив:

…65. Частина шоста статті 118 ЗК України передбачає відповідний перелік документів, що має бути поданий до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, а саме: клопотання, в якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри; графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені статтею 118 ЗК України.

66. Отже, якщо особою, яка звернулася до відповідного суб`єкта владних повноважень виконані всі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні.

67. Частиною сьомою статті 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

68. Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З іншого боку, подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей об`єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

69. У разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх прав на землю. Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися відмовою у наданні дозволу у розумінні частини сьомої статті 118 ЗК України. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку.

70. Відсутність рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу в межах встановленого законом місячного строку свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу і надає особі право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу відповідно до абзацу 3 частини сьомої статті 118 ЗК України..

Отже, відповідач повідомлячи представнику позивача про відсутність згоди землекористувача на вилучення земельної ділянки не звільняє його від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого місячного строку.

Наявність прийняття одного зі вказаних вище рішень не підтверджена жодним належним, допустимим та достатнім доказом. Вказане свідчить, що жодного з передбачених ч.7 ст.118 ЗК України видів рішень відповідач не прийняв.

Вказаний вище лист відповідача не доводить дотримання відповідачем вимог закону, оскільки не є актом розпорядчого характеру та за змістом полягає виключно в повідомленні про відсутність у наданих на розгляд документах згоди землекористувача на вилучення земельної ділянки.

На підставі ч.1 ст.10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 року №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до частин 1, 2 ст.59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Проаналізувавши ч.7 ст.118 ЗК України, п.34 ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР суд дійшов висновку, що питання надання дозволу на розробку проекту землеустрою тощо відповідач має вирішувати за наслідками розгляду відповідного клопотання на пленарному засіданні.

Пропозиції усунути будь-які недоліки клопотання позивача відповідач не надав. Розгляду на пленарному засіданні такого Клопотання в місячний термін не проводив.

Згідно з ч.1 ст.47 Закону №280/97-ВР постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Відповідно до ч.4 ст.47 Закону №280/97-ВР постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Частиною десятою ст.47 Закону №280/97-ВР встановлено, що за результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації. Висновки і рекомендації постійної комісії приймаються більшістю голосів від загального складу комісії і підписуються головою комісії, а в разі його відсутності - заступником голови або секретарем комісії.

Постійні комісії є підзвітними раді та відповідальними перед нею. (ч.14 ст.47 Закону №280/97-ВР).

Отже, посилання позивача щодо порушення законодавчо встановленої процедури вирішення вказаного питання обгрунтоване. Лист постійних комісії сільських, міських рад не є рішенням суб`єкта владних повноважень, оскільки не мають владного управлінського припису, та не можуть підміняти орган місцевого самоврядування.

Для вирішення спору суд також врахував правову позицію ВС щодо застосування вказаних норм у подібних правовідносинах, викладену у постанові від 19.06.2018 у справі №803/1183/17 (провадження №К/9901/49708/18), що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України підлягає безумовному врахуванню.

ВС у вказаному рішенні вказав, що системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Отже, відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки повинна бути мотивованою.

Відповідач не довів, що у спірних правовідносинах діяв з дотриманням порядку, меж і способу дій, визначених законом. Тому суд дійшов висновку, що протиправною є його бездіяльність щодо розгляду клопотання позивача від 28.05.2021 про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 2 га за вказаним у клопотанні бажаним місцем розташування.

Дотримуючись завдання адміністративного судочинства, визначеного в ст.2 КАС України, зважаючи на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що належним і ефективним способом повного захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача на найближчій (наступній) сесії розглянути клопотання позивача від 28.05.2021 про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею не більше 2 га за вказаним у клопотанні бажаним місцем розташування.

Відповідач не позбавлений права добровільно виконати рішення суду. Тому позовні вимоги в частині покладання обов`язку виконати з моменту набрання рішенням законної сили не обґрунтовані. Оскільки в клопотанні від 28.05.2021 не зазначений кадастровий номер земельної ділянки, в цій частині позовні вимоги також не обґрунтовані.

Щодо клопотання позивача встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зобов`язати надати сторону звіт про виконання рішення суду є правом суду, а не обов`язок. Вимога щодо подачі звіту про виконання судового рішення слугує стимулюючим засобом для його виконання.

Матеріали судової справи не містять жодного доказу того, що відповідач може ухилятися від виконання судового рішення. Обґрунтованих доводів такого ухилення позивач не зазначив. Тому відсутні обґрунтовані підстави для зобов`язання відповідача подати суду такий звіт.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд урахував.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Понесені позивачем судові витрати, підтверджені квитанцією від 02.11.2021 №44681 в сумі 908,00грн про сплату судового збору за звернення до адміністративного суду з позовною заявою, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеній частині позову - половина.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно до ч.3 вказаної статті КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною п`ятою вказаної статті КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, компенсації за рахунок іншої сторони підлягає не будь-яка правова допомога, а саме професійна правнича, виконавцем якої є адвокат.

Відповідно до ч.7 ст.134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд врахував, що відповідач не подав клопотання щодо зменшення витрат на правничу допомогу.

З приводу професійної правничої допомоги суд установив, що згідно з ордером від 01.09.2021 на надання правничої (правової) допомоги позивачу на підставі договору про надання правової допомоги від 01.02.2021 №б/н у Черкаському окружному адміністративному суді правову допомогу надає адвокат Лавков О.С. Вказано, що договором про надання правової (правничої) допомоги повноваження адвоката не обмежуються.

У позовній заяві зазначено, що попередній розрахунок суми судових витрат складається з:

витрат на професійну правничу допомогу складають 7500,00грн, в розрахунок входить вартість правової допомоги позивачу у вказаній справі 7500,00грн (до вартості послуг входить: збір доказів, розробка правової позиції, підготовка позовної заяви, сплата судового збору, подання позовної заяви, супроводження розгляду справи в суді першої інстанції);

витрат щодо сплати судового збору в розмірі 908,00грн.

Додатково зазначив, що документальне підтвердження витрат на професійну правничу допомогу буде надано на стадії розгляду справи по суті.

Однак оплата витрат на професійну правничу допомогу на час вирішення спору не підтверджена жодним належним, допустимим і достовірним доказом і позивач не повідомив суд щодо перешкод надати такі докази до часу вирішення спору.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 висловлено правову позицію: "Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Тому суд дійшов висновку про недоведеність понесення позивачем фактичних витрат на професійну правничу допомогу та відсутність підстав для її стягнення з відповідача.

Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити частково адміністративний позов адвоката Лавкова О.С. від імені ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Визнати протиправною бездіяльність ЖАШКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (19201, Черкаська обл., Уманський р-н, місто Жашків, вул.Захисників України, будинок 17; ) щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 від 28.05.2021 про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 2 га за вказаним у клопотанні бажаним місцем розташування.

Зобов`язати ЖАШКІВСЬКУ МІСЬКУ РАДУ (19201, Черкаська обл., Уманський р-н, місто Жашків, вул.Захисників України, будинок 17; ) на найближчій (наступній) сесії розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) від 28.05.2021 про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею не більше 2 га за вказаним у клопотанні бажаним місцем розташування.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ЖАШКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (19201, Черкаська обл., Уманський р-н, місто Жашків, вул.Захисників України, будинок 17; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору за звернення до адміністративного суду з позовною заявою в сумі 454,00грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні нуль копійок).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 21.01.2022.