Справа № 280/11206/21
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 січня 2022 року Справа № 280/11206/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

17 листопада 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

дії (бездіяльність) відповідача, які отримують свій вияв у несвоєчасному розгляді та не надання листа-відповіді на заяву від 13.06.2021 в частині порушення Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР - визнати протиправними;

дії (бездіяльність) відповідача, які отримують свій вияв у ненаданні протягом встановленого Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI строку відповіді на запит від 08.11.2021 - визнати протиправними;

зобов`язати відповідача надати лист-відповідь на заяву від 13.06.2021;

зобов`язати відповідача надати розгорнуту інформацію про розмір та порядок виплати належної допомоги як інваліду з народження за минулий час у розмірі 70%, виходячи з прожиткового мінімуму на момент складання довідки-інформації, з урахуванням виплатити разом компенсацію за несвоєчасність її виплати, а саме: із сумою інфляційних витрат на 3% річних на суму боргу, що накопилась від моменту порушення прав позивача з народження в період з 06.06.1994 по ІНФОРМАЦІЯ_1 до 18 років включно) станом на день виконання судового рішення;

зобов`язати відповідача подати у 30 денний строк з дня набрання законної сили рішення суду звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою суду від 22.11.2021 позовну заяву залишено без руху. У встановлений строк позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 29.11.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі, а розгляд адміністративної справи призначено без виклику/повідомлення сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач заначає, що він звернувся до відповідача з проханням розглянути письмову заяву від 13.06.2021. Зазначає, що відповідь на заяву від 13.06.2021 не було надано завчасно. 08.11.2021 позивач звернувся із запитом про надання інформації, проте, станом на 17.11.2021 відповідачем не надано відповідь на заяву від 13.06.2021 та на запит від 08.11.2021. Позивач не погоджується з такою бездіяльністю відповідача, вважає її незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у поданому до суду письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень посилається на те, що на адресу відповідача надходили листи від позивача, що підтверджується штампами Управління на вхідну кореспонденцію. Так, вперше звернення позивача від 24.07.2021 до Управління надійшло 26.07.2021 та було зареєстроване за вхідним №4149. Листом від 30.07.2021 за вих.№ 05-07/3962 позивачу була надана відповідь, в якій позивача повідомлено, що він отримував державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства ІІІ групи в Управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району з 08.09.2014. Допомога була призначена з дня звернення за її призначенням згідно ст.9 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», на термін встановлення інвалідності згідно довідки МСЕК серії АВ №0287664 по 30.09.2016. У зв`язку зі зміною місця проживання з 22.02.2016 позивач був поставлений на облік в Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району, як отримувач державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства ІІ групи та перебуває на обліку по теперішній час на строк, зазначений у медичному висновку, який був наданий до Управління позивачем, до 31.12.2022. З 01.07.2021 отримує допомогу, розмір якої складає 1854,00 грн щомісячно. Вищезазначений лист був відправлений Управлінням на адресу, зазначену позивачем у своїй заяві, а саме: АДРЕСА_1 . 08.11.2021 від позивача на електрону адресу надійшов запит на інформацію стосовно виплати допомоги інваліду з народження за минулий час. 12.11.2021 за вих. №4-73 позивачу було направлено відповідь рекомендованим листом з повідомленням, проте на адресу Управління повернувся конверт з відміткою за закінченням терміну зберігання. На підставі викладеного, у задоволенні позову просить відмовити.

За правилами статті 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у писмовому провадженні) справи, зокрема про оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпрядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття рішення у справі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зв`язку з відмовою від батьківських прав на нього, знаходився на вихованні у відповідних дитячих комунальних установах. Відповідно до висновку про час настання інвалідності №4 від 02.06.2021, виданого Комунальною установою «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради, встановлено, що медико-соціальна експертна комісія (МСЕК) вважає, що громадянин ОСОБА_1 визнається інвалідом третьої групи по зору з дитинства. Проте, лише у 2014 році було встановлено інвалідність. Позивач по справі вважає вказану обставину не справедливою та хоче виправити помилку. Саме з метою захисту своїх порушених прав, він звернувся до відповідача - Управління соціального захисту населення.

Заявою від 13.06.2021 він просив:

надати розгорнуту інформацію про розмір та порядок виплати нележної йому допомоги як інваліду з народження за минулий час у розмірі 70% від прожиткового мінімуму з урахуванням виплатити разом з компінсацією за несвоєчастність її виплати, а саме: із сумою інфляційних витрат, пені та 3% річних насуму боргу, що накопилась від моменту порушених прав станом на 13.06.2021;

в межах існуючих повноважень відновити права шляхом виплати державної соціальної допомоги як особі з інвалідності з дитинства ІІ групи, за період з 06.06.1994 по 06.04.2012 (з 1 року нардження до 18 років включно) у розмірі 70% рожиткового мінімуму в сумі 356 374,20грн з урахуванням виплатити разом з компенсацією за несвоєчасність її виплати, а саме: із сумою інфляційних витра, пені та 3% річних на суму боргу за період (з 06.06.1994 по 06.04.2012) відсуми забогованості 356 374,20грн, яка є станом на 13.06.2021;

про результат рішення, позивач просив проінформувати його за електроною адресою e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_3 , у спосіб та строки, визначені законодавством.

Відповідно до наданих позивачем копії фіскального чеку, поштової накладної та опису відправленої кореспонденції, вказане поштове відпралення було здійснено 26.07.2021.

Неотримавши відповіді на своє звернення, позивач 08.11.2021 звернувся до відповідча з запитом, в порядку статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та в порядку ст.5 Закону України «Про інформацію», який було отримано Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району засобами електронної пошти 08.11.2021.

Як вбачається з наданого відповідачем відзиву, останній визнає, що вказані листи від відповідача надходили. Так, перше звернення від 24.07.2021 до Управління надійшло 26.07.2021 та було зареєстровано за вхідним №4149. 30.07.2021 №05-07/3962 позивачу була надана відповідь, в якій було повідомлено, що: «він отримав державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства ІІІ групи в управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району з 08.09.2014. Допомога була призначена з дня звернення за її призначенням згідно ст.9 Закону України «Про держану соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» прийнятою Верховною Радою України 16.11.2000 на термін встановлення інвалідності згідно довідки МСЕК серії АВ №0287664 по 30.09.2016. У зв`язку зі зміною місця проживання з 22.02.2016 позивач був поставлений на облік в Управлінні як отримувач державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства ІІ групи та перебуває на обліку і по теперешній час на строк, зазначений у медичному висновку та з 01.07.2021 отримує допомогу, розмір якої складає 1854,00 грн щомісячно».

Тобто, з тексту наданої відповіді суд вбачає, що відповідачем надана інформація, яка позивачу відома та не є належною відповіддю на звернення громадянина з інвалідністю на захист своїх прав.

Крім того, відповідачем у відзиві зазначено, що вказана відповідь, попри прохання позивача, була направлена йому на адресу, а не за допомогою електроного зв`язку, на якій наполягав позивач. Суд вважає, що враховуючи стан здоров`я та психичного настрою позивача, орган соціального захисту населення повинен був взяти це до уваги.

Неотримавши відповіді, позивач 08.11.2021 знов звернувся до відповідача із запитом в порядку статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якому просив надати наступну інформацію та належним чином завірені копії документів, а саме: копію листа-відповіді щодо результату розгляду заяви від 13.06.2021; розгорнуту інформацію у формі довідки про розмір та порядок виплати належної допомоги як інваліду з народження за минулий час у розмірі 70% від прожиткового мінімуму з урахуванням виплатити разом з компенсацією за несвоєчасність її виплати, а саме: із сумою інфляційних витрат та 3% річних на суму боргу, що накопилась від моменту порушення прав позивача, з народження в період з 06.06.1994 по ІНФОРМАЦІЯ_1 до 18 років включно) станом на 25.07.2021. Запит від 08.11.2021 було отримано відповідачем засобами електронної пошти 08.11.2021. 12.11.2021 за вих.№4-73 відповідачем було складено відповідь, з аналогічним до відповіді від 30.07.2021 змістом.

Суд звертає увагу, що відповідач посилаючись на те, що направив на адресу позивача відповіді, не надав жодного доказу відправлення.

Враховуючи вимоги ст.77 КАС України, якою встановлено, що суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, суд вважає, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження своїх заперечень.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантовано право на отримання, зберігання та поширення інформації. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, регулюються Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон).

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» (далі Закон №393/96-ВР) передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 393/96-ВР під зверненням громадян необхідно розуміти викладені в письмовій формі або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

В силу положень статті 5 Закону № 393/96-ВР звернення може бути усним чи письмовим.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

Частиною першою статі 7 Закону № 393/96-ВР визначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Статтею 15 Закону № 393/96-ВР встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку надається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 18 Закону № 393/96-ВР визначено права громадянина при розгляді заяви чи скарги. Так, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Як передбачено статтею 19 Закону № 393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

З аналізу положень Закону № 393/96-ВР слідує, що в разі надходження до органу звернення чи скарги такий орган повинен об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені в цьому зверненні чи скарзі обставини, за результатом проведеної перевірки прийняти відповідне рішення, яке забезпечить поновлення порушених прав заявника, та письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 815/1178/17 та у справі № 280/4698/19 від 30.11.2020.

Крім цього, Законом № 393/96-ВР регламентовано надавати відповідь на всі питання, які викладені у заяві та належать до компетенції органу. У разі, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади зверненні, не входять до його повноважень, звернення повинно бути направлено за належністю.

Суд зазначає, що обов`язок органів, до яких направлені звернення, повідомляти осіб про наслідки їхнього розгляду як елемент конституційної гарантії звернення до органів публічної влади включає і доведення змісту відповіді до заявника. А орган вважається таким, що виконав передбачений Конституцією України обов`язок, якщо склав відповідь на звернення особи у чіткій відповідності до поставлених у ньому питань і довів зміст відповіді до заявника в обраний ним спосіб: поштою або засобами електронного зв`язку.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.09.2019 у справі № 826/11164/16.

Суд наголошує, що особливе місце в системі засобів захисту прав, свобод та законних інтересів громадян посідає реалізація їх права на звернення. У статті 40 Конституції України зазначено, що громадяни України мають право звертатися до органів державної влади і місцевого самоврядування та встановлено обов`язок органів влади та посадових осіб розглядати звернення й надавати обґрунтовані відповіді.

Право на звернення є важливим конституційно-правовим засобом захисту та однією з організаційно-правових гарантій дотримання прав і свобод громадян. Це право включає дві складові. По-перше, звернення громадян є однією з форм участі населення в державному управлінні, у вирішенні державних і суспільних справ, можливістю активного впливу громадянина на діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування. По-друге, це спосіб відновлення порушеного права громадянина через подання до органів державної влади скарг, заяв і клопотань. У такому розумінні - це механізм виконання соціальних обов`язків публічної влади.

Від правильного функціонування адміністративно-правових механізмів реалізації прав громадян, від чіткого й ефективного реагування влади на їхні звернення залежить здатність держави забезпечувати належний захист законних інтересів громадян.

За правилами статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, в межах позовних вимог. Однак, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефетивного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина відпорушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.06.2021, визнання протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району щодо не розгляду запиту ОСОБА_1 від 08.11.2021, та зобов`язання Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району розглянути належним чином звернення від 13.06.2021 та надати вичерпну, наявну інформацію відносно можливості/неможливості нарахування ОСОБА_1 допомоги як інваліду з народження за минулий час, а саме з 06.06.1994 по 06.04.2012.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, вказаною статтею встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

Проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по вказаній адміністративній справі, оскільки судове рішення є обов`язковим до виконання, у тому числі, в примусовому порядку, а за невиконання рішення суду передбачена відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Докази, подані позивачем, переконують у безпідставності позовних вимог.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, доказів понесення ним інших судових витрат матеріали справи не містять, відтак відповідно до вимог ст. 139 КАС України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району (69096, м.Запоріжжя, бул.Вінтера, буд.14, ) про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.06.2021.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району щодо не розгляду запиту ОСОБА_1 від 08.11.2021.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району розглянути належним чином заяву про повернення державної соціальної допомоги за минулий час від 13.06.2021 та надати вичерпну, наявну інформацію відносно можливості/неможливості нарахування ОСОБА_1 допомоги як інваліду з народження за минулий час, а саме з 06.06.1994 по 06.04.2012.

Зобов`язати розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.06.2021 у термін не більше одного місяця від дня набрання рішенням законної сили. Направити відповідь за електроною адресою e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_3

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова