Справа № 400/7502/21
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2022-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

14 січня 2022 р.справа № 400/7502/21

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1

до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020,

провизнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі - відповідач або ГУ ПФУ в Миколаївській області), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії (рішення) ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90% до 72% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, під час його перерахунку 19 лютого 2020 р.;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 р.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що з липня 2017 р. має статус судді у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

У зв`язку із зміною з 1 січня 2020 р. розміру суддівської винагороди, позивач набув право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

ГУ ПФУ в Миколаївській області відмовило позивачу в перерахунку і така відмова була оскаржена позивачем до суду. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 1 жовтня 2020 р. у справі № 400/1525/20 ГУ ПФУ в Миколаївській області було зобов`язано здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Здійснюючи такий перерахунок, ГУ ПФУ в Миколаївській області протиправно зменшило відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90% до 72% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

На переконання позивача, при визначенні відсоткового розміру його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідач повинен був в якості розрахункової величини застосувати посадовий оклад працюючого на відповідній посаді судді, який за Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII визначається в прожитковому мінімумі для працездатних осіб, встановленому на 1 січня календарного року, тоді як у питання відсоткового співвідношення відповідач повинен був застосовувати Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 р. № 2453-VI, за нормами якого позивачу, при виході у відставку, і був встановлений відсоток щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці і який є незмінним. Застосувавши відсоток за Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII, відповідач тим самим незаконно звузив соціальні гарантії позивача.

Відповідач подав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Свою позицію аргументував тим, що Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII встановлює, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зі стажем роботи 31 рік, є саме 72% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (а. с. 43-45).

Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 37-38).

В позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні, яке обґрунтоване тим, що дана справа має суттєве значення для позивача, а спір виник внаслідок грубого порушення відповідачем конституційних гарантій позивача, як судді, на належне матеріальне забезпечення.

Суд не знаходить підстав для розгляду справи в загальному позовному провадженні.

Відповідно до ст. 257 ч. 1-4 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Дана справа не відноситься до справ, розгляд яких за процесуальним законом повинен проводитись в загальному позовному провадження.

Суб`єктивне ставлення позивача до ініційованого за його позовом судового провадження, як важливого та суттєвого, є недостатнім для призначення справи до розгляду за правилами загального позовного провадження, а іншим критеріям, які повинен врахувати суд при вирішення питання за правилами якого провадження повинна розглядатись справа, вона не відповідає.

Також слід зауважити, що використаний законодавцем термін "справа незначної складності", є більшою мірою категорією процесу і має на увазі складність її розгляду, пов`язану з кількістю та тривалістю процесуальних дій для її розгляду, ніж категорією матеріальної оцінки предмету позову.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, позивач з липня 2017 р. має статус судді у відставці і отримує від ГУ ПФУ в Миколаївській області щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

В 2017 р. між ОСОБА_1 та органом ПФУ виник спір з приводу розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у зв`язку з невизнанням за позивачем частини суддівського стажу, а саме строку проходження служби в збройних силах СРСР та України.

26 грудня 2017 р. рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 490/8334/17 позов ОСОБА_1 було задоволено, орган ПФУ зобов`язано здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача, з урахуванням строку проходження військової служби з 1 серпня 1985 р. до 18 квітня 1997 р. згідно з довідкою апеляційного суду Миколаївської області від 5 липня 2017 р. № 4-49 з 6 липня 2017 р. та з урахуванням виплат на оздоровлення згідно з довідкою № 8-11/15/2017 від 5 липня 2017 р. апеляційного суду Миколаївської області з 24 жовтня 2017 р. та здійснити виплату недонарахованих коштів (а. с. 25-29).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2018 р. рішення Центрального районного суду м. Миколаєва скасовано та прийнята нова постанова про часткове задоволення позову, а саме орган ПФУ зобов`язано здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням строку проходження військової служби з 1 серпня 1985 р. до 18 квітня 1997 р., згідно з довідкою апеляційного суду Миколаївської області від 5 липня 2017 р. № 4-49 з 6 липня 2017 р. (а. с. 30-35).

В лютому 2020 р. ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Миколаївській області з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII, згідно з довідкою Миколаївського апеляційного суду від 24 лютого 2020 р. № 8-15/14/2020, в задоволення якої ГУ ПФУ в Миколаївській області відмовило.

Не погодившись з правомірністю такої відмови, позивач оскаржив її до суду і рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 1 жовтня 2020 р. у справі № 400/1525/20 позовні вимоги були задоволені: ГУ ПФУ в Миколаївській області зобов`язано здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 р. на підставі довідки Миколаївського апеляційного суду від 24 лютого 2020 р. № 8-15/14/2020 (а. с. 9-16).

На виконання рішення суду, ГУ ПФУ в Миколаївській області здійснило перерахунок, врахувавши розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, але одночасно розрахувало щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці позивача в розмірі 72% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

10 червня 2021 р. ОСОБА_1 подав до ГУ ПФУ в Миколаївській області заяву, в якій зазначив, що відсотковий розмір його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розрахований за Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 р. № 2453-VI, є незмінним і його перерахуванням на підставі положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII, носить протиправний характер (а. с. 17-18).

Листом від 24 червня 2021 р. відповідач повідомив позивача про те, що виходячи з суддівського стажу в 31 рік, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 72% (а. с. 19-21).

По суті спір між сторонами зводиться до питання, чи маються підстави для застосування до щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 відсоткового співвідношення з суддівською винагородою судді, який працює на відповідній посаді, встановленого Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII, при тому, що раніше такий відсоток вже було встановлено позивачу на підставі Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 р. № 2453-VI, і який, на переконання позивача, залишається незмінним протягом всього часу виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

При цьому, спору між сторонами з приводу суддівського стажу позивача в розмірі 31 року, з урахуванням включення до нього строку військової служби на підставі рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва, не існує.

Як визначено ст. 142 ч. 1-3 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідно до ст. 142 ч. 4 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці розраховується за такою формулою: після виходу у відставку, суддя отримує 50% від суддівської винагороди, яка виплачується працюючому на аналогічній посаді судді. У разі, якщо стаж роботи судді у відставці складає більше 20 років, за кожен повний рік роботи суддею понад цей строк, розмір утримання збільшується на 2% без обмеження максимальним розміром.

За таким розрахунком, виходячи з того, що ОСОБА_1 має 31 повний рік роботи суддею, розмір його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці повинен складати 72% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% за 20 років + 2% за 11 років, тобто +22%).

Для виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90%, на який претендує позивач, стаж роботи на посаді судді повинен складати 40 років.

90-відсотковий розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, був передбачений Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 р. № 2453-VI, але даний закон до спірних правовідносин застосувати неможливо, так як на теперішній час розмір суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці регулюються виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII.

Діючим законом передбачені інші розміри суддівської винагороди та її розрахункова величина, а також встановлений інший розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Як Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 р. № 2453-VI, так і Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII гарантують право судді у відставці на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, але така гарантія не позбавляє законодавця права змінити порядок обрахунку суддівської винагороди та, як наслідок, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та/або їх окремі елементи.

Формули обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставки передбачені Законами України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 р. № 2453-VI і "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII, є різними і встановлюють два різних самостійних правових режими виплати такого утримання.

Так, особа може обрати спосіб обрахунку належної йому виплати в одному з правових режимів: або залишитися в розмірі передбаченому Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 р. № 2453-VI, або перейти в інший правовий режим за Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII.

В той же час, жодна норма обох цих законів не надає особі право на власний розсуд виокремлювати складові та елементи з кожного з наведених вище правових режимів.

Внаслідок перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача за правилами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII, загальний розмір належної йому виплати не зменшився, а збільшився, а тому неможливо стверджувати, що новий закон в порівнянні зі старим погіршує його становище та порушує соціальні гарантії.

За приписами ст. 242 ч. 5 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 27 вересня 2021 р. у справі № 580/585/21, при розгляді аналогічного спору висловлена така правова позиція:

"Розмір довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді (90%) визначений у порядку, передбаченому Законом № 2453-VI, відрізняється від порядку визначення розміру довічного грошового утримання судді, встановленому чинним Законом №1402-VIII, на підставі якого позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Така відмінність полягає в тому, що Законом № 2453-VI розмір довічного грошового утримання судді у відставці визначався у відсотках (80% і більше), виходячи із суддівської винагороди працюючого судді, зокрема з окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018), на відміну від положень Закону № 1402-VIII, який передбачає сутнісно інші базові показники суддівської винагороди, виходячи з окладу працюючого судді; в даному випадку судді першої інстанції, - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, (стаття 135 Закону № 1402-VIII), а також інший розмір довічного утримання судді у відставці 50% і більше від суддівської винагороди (частина третя статті 142 Закону № 1402-VIII).

Отже, оскільки чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, то відсутні правові підстави для обрахунку щомісячного грошового утримання судді одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розміру щомісячної суддівської винагороди) за Законом № 1402-VIII, а розміру відсотку - за Законом № 2453-VI.

Колегія суддів зазначає, що зворотне зумовить неоднакове визначення розміру довічного грошового утримання суддів, що вийшли у відставку відповідно до Закону № 2453-VI, та тих, які вийшли або вийдуть у відставку відповідно до Закону №1402-VIII. Вказане призведе до дискримінації останніх та суперечитиме положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів." (рішення суду доступне в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/99941090).

З приводу посилання позивача на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2017 р. у справі № 490/8334/17, суд зауважує, що предметом спору в ній було включення до суддівського стажу позивача строку військової служби і стосувалось застосування Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 р. № 2453-VI.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням вимог розділу VI п. 3 "Прикінцеві положення" КАС України.

Суддя А. О. Мороз