Справа № 260/7056/21
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2022-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 лютого 2022 рокум. Ужгород№ 260/7056/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян Закарпатської обласної державної адміністрації, Закарпатської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Департамент соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян Закарпатської обласної державної адміністрації, Закарпатської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Департамент соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації, в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян Закарпатської обласної державної адміністрації, викладене в протоколі засідання №39 від 22.10.2021, про відмову ОСОБА_1 у встановленні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії та видачі посвідчення встановленого взірця; 2) зобов`язати Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян Закарпатської обласної державної адміністрації прийняти нове рішення, яким встановити ОСОБА_1 статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії та видати посвідчення встановленого взірця.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що у період з 14.05.1986 по 21.05.1986 вона перебувала у відрядженні в Поліському районі Київської області в якості керівника бригади швидкої медичної допомоги, де займалася обстеженням дітей перед їх відселенням із зони, забрудненої внаслідок Чорнобильської катастрофи. Така бригада працювала в селах Володимирівка, Жовтневе і Тараси. Внаслідок такого відрядження отримала гранично допустиму дозу опромінення, що підтверджується належними доказами. Проте статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не отримала. З огляду на зазначене 04 жовтня 2021 року звернулася до уповноваженого органу з вимогою надати такий статус та видати відповідне посвідчення, за наслідками чого її було проінформовано про відмову у задоволенні поданого клопотання з підстав відсутності документів, що б підтверджували роботу у зоні відчуження. Таке рішення вважає протиправними та таким, що порушує її права на соціальний захист.

20 грудня 2021 року відповідач 2 надіслав до суду відзив на позов №9646/06-16 від 10.12.2021, відповідно до змісту якого проти заявлених позовних вимог заперечив. Так, зокрема, зазначив, що на засіданні Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян 22 жовтня 2021 року було розглянуто звернення позивача та подані нею документи. За наслідками чого було встановлено, що позивач у складі лінійної бригади швидкої медичної допомоги була відряджена у Поліський район Київської області з 14.05.1986 по 21.05.1986. При цьому у наказі Ужгородської центральної міської лікарні та довідці населений пункт або об`єкт роботи не зазначено. Хоча при зверненні позивач заявляє, що працювала, в тому числі, в селі Володимирівка, що належить до числа населених пунктів зони відчуження, однак жодним додатковим первинним документом роботу в таку не підтверджено. З огляду на зазначене вважає правомірним прийняте комісією рішення.

23 грудня 2021 року 3-я особа надіслала до суду пояснення №4463/04.1-10 від 17.12.2021, в яких рішення Регіональної комісії вважає правомірним з огляду на неподання позивачем документів, що б підтверджували її роботу в населених пунктах зони відчуження, що є необхідною умовою для надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

28 грудня 2021 року позивач подала до суду листа, в якому повторно наголошує на тому, що працювала у складі лікарської бригади з Ужгородської міської лікарні в травні 1986 році в Поліському районі, в тому числі в с. Володимирівка, що входить до зони відчуження, а також с. Тараси та Жовтневе. Проте документальні докази (зокрема, довідки сільських рад) на посвідчення вказаної обставини в неї відсутні з огляду на те, що під час перебування у відрядженні працювала в критичних умовах з пріоритетом порятунку життя людей від наслідків Чорнобильської катастрофи та їх евакуації. Проте вказана обставина може бути підтверджена показами свідка водія машини «Швидкої допомоги» медичної бригади, до складу якої входила також позивач, який, в свою чергу, має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Окрім того, зазначає, що положення чинного законодавства відносять до учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС усіх громадян, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням таких наслідків у зоні відчуження у 1986 1987 роках.

Відповідач 1 відзив на позов у встановлений в ухвалі суду від 29.11.2021 строк не подав, про продовження процесуального строку не клопотав.

Згідно ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Окрім того, матеріали, що стали підставою оскарженої відмови у наданні позивачу статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, всупереч вимог ухвали від 29.11.2021 відповідачем 1 надано також не було.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 04 жовтня 2021 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулася до Департаменту соціального захисту населення Закарпатської обласної державно адміністрації (далі Департамент) із заявою, в якій просила надати їй статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС та видати відповідне посвідчення. Так, вказане клопотання аргументувала тим, що у період з 14 по 21 травня 1986 року перебувала у відрядженні в Поліському районі Київської області в якості керівника бригади швидкої медичної допомоги, де займалася обстеженням дітей перед їх відселенням із зони, забрудненої внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зазначила, що працювала в селах Володимирівка, Жовтневе і Тараси та отримала гранично допустиму дозу опромінення.

Вказана заява була розглянута Регіональною комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян Закарпатської обласної державної адміністрації (далі Комісія) 22 жовтня 2021 року, за результатами чого рішенням, оформленим протоколом №39, у задоволенні такого було відмовлено з мотивів відсутності документів, що б підтверджували участь особи в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в населених пунктах зони відчуження

Зокрема, як вбачається з протоколу засідання Комісії №39 від 22.10.2021, приймаючи вказане рішення відповідач 1 виходив з того, що з наданих ОСОБА_1 документів вбачається робота такої у період з 14 по 21 травня 1986 року в Поліській районній лікарні (смт. Поліське Поліського району Київської області). Однак такий населений пункт належить до зони безумовного (обов`язкового) відселення, а не до зони відчуження.

Про вказане рішення ОСОБА_1 було повідомлено листом Департаменту №3766/04.1-10 від 22.10.2021.

Вважаючи вказане рішення уповноваженого органу протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі Закон).

Такий законодавчий акт спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру (ст. 1 Закону).

Відповідно до ст. 9 Закону, до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, в тому числі, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків.

Визначення осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, надано в ст. 10 Закону. Так, в розумінні зазначеної законодавчої норми учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування (ч. 4 ст. 15 Закону).

Нормами ч. 1 ст. 65 Закону передбачено, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 Закону, посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 65 Закону).

Розпорядженням голови Закарпатської обласної державної адміністрації №520 від 09.08.2018 було утворено Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551 "Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян" затверджений Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (далі Порядок).

Згідно п. 1 Порядку такий визначає процедуру видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та передбачає видачу посвідчень громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадянам, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

П. 11 Порядку визначено, що посвідчення видаються уповноваженими органами за зареєстрованим або фактичним місцем проживання особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами.

Посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів:

- довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження);

- довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження.

Судом встановлено, що позивач звернулася до уповноваженого органу державної влади з метою отримання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. При цьому на підтвердження наявності права на такий долучила копію наказу Ужгородської клінічної лікарні №282 від 12.05.1986 та довідки Ужгородської клінічної лікарні №290 від 14.05.1991.

Так, як вбачається зі змісту наказу №282 від 12.05.1986 ОСОБА_1 лікар-педіатр Ужгородської дитячої лікарні була відряджена в Поліський район Київської області в складі лінійної бригади швидкої медичної допомоги строком на 7 днів з 14 травня по 21 травня 1986 року (арк. спр. 16).

Згідно із довідкою Ужгородської клінічної лікарні №290 від 14.05.1991 ОСОБА_1 за наслідками участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в складі спеціальної бригади медпрацівників отримала гранично допустиму дозу опромінення (арк. спр. 17).

Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затверджено Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи (далі Перелік).

З матеріалів справи вбачається, що позивач в травні 1986 року була відряджена в Поліський район Київської області.

Так, відповідно до Переліку населені пункти, розташовані в Поліському районі, були віднесені як до зони відчуження, так і до зони безумовного (обов`язкового) відселення.

Наказом Ужгородської міської клінічної лікарні №282 від 12.05.1986 не конкретизовано населені пункти Поліського району, до яких ОСОБА_1 була відряджена в складі бригади швидкої медичної допомоги по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Поряд з цим, розглядаючи подану позивачем заяву та долучені до неї докази, Комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 працювала саме в Поліській районній лікарні (смт. Поліське Поліського району Київської області) (арк. спр. 15). Вказана обставина була підставою для відмови у наданні позивачу статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки смт. Поліське належить до зони безумовного (обов`язкового) відселення.

Разом з тим, суд не може погодитися із такою позицією Комісії, а прийняте рішення вважає передчасним, оскільки будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 працювала саме в Поліській районній лікарні, що розташована в смт. Поліське, матеріали справи не містять, а відповідач 1, як суб`єкт владних повноважень, всупереч положенням ст. 77 КАС України та на вимогу ухвали від 29 листопада 2021 року суду не надав.

При цьому суд не вважає долученому відповідачем 2 до матеріалів справи копії накладних Поліської районної лікарні від 15 травня 1986 року на видачу ОСОБА_1 постільної білизни та форменого одягу належним доказом підтвердження факту роботи останньої саме в смт. Полісся.

В свою чергу позивач стверджує, що вона в складі лінійної бригади швидкої медичної допомоги займалася обстеженням дітей перед їх виселенням із зони, забрудненої внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, не тільки в смт. Поліське, але й в інших населених пунктах Поліського району, в тому числі, в с. Володимирівка, що відноситься до зони відчуження, внаслідок чого дістала гранично допустиму дозу опромінення.

Поряд з цим вказані обставини Комісією взяті до уваги взагалі не були.

Відповідно до Положення про Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого розпорядженням голови Закарпатської обласної державної адміністрації №525 від 10 серпня 2018 року, Комісії надано право одержувати від місцевих органів виконавчої влади, територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій документи, необхідні для виконання покладених на неї завдань.

Проте відповідач 1 жодних дій, спрямованих на встановлення спірних питань не вчинив, натомість дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_1 права на отримання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно п. 4 Положення про Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, спірні питання визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вирішуються у встановленому законодавством порядку.

В свою чергу нормами п. 13 Порядку передбачено, що спірні питання щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, та осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, розглядаються утвореними Київською та Житомирською облдержадміністраціями комісіями з вирішення спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, на підставі підтвердних документів про участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, евакуацію із зони відчуження в 1986 році, документів, що підтверджують факт проживання в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження.

Особові справи громадян надсилаються на розгляд комісій, зазначених в абзаці першому цього пункту, за рішенням регіональних комісій.

Отже, Порядок передбачає, що спірні питання щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження повинні розглядатися саме спеціальною комісією, утвореною Київською та Житомирською облдержадміністраціями.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з відсутністю в первинних документах точних відомостей щодо назв населених пунктів Поліського району, в яких ОСОБА_1 перебувала у відрядженні у складі бригади швидкої медичної допомоги, Комісія не може прийняти однозначне рішення про наявність в позивача права на отримання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Отже, в даному випадку можна стверджувати про існування спірних питань, які, відповідно до п. 13 Порядку, повинні вирішуватися спеціально створеною для цієї мети комісією.

Разом з тим, відповідач 1 вказані законодавчі положення при розгляді заяви ОСОБА_1 не врахував.

Відтак, суд вважає прийняте відповідачем 1 рішенням протиправними та таким, що підлягає скасуванню, а тому позовну вимогу в цій частині належить задовольнити.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Комісію прийняти нове рішення, яким встановити ОСОБА_1 статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії та видати посвідчення встановленого взірця, суд зазначає наступне.

Повноваження щодо прийняття відповідного рішення (в даному випадку про надання особі статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і видача посвідчення чи відмову в наданні такого) є дискреційними повноваженнями уповноваженого на те органу, що приймається ним за наслідками дослідження повноти та відповідності поданих особою документів законодавчим вимогам.

Як випливає зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії", в яких останній зазначив, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції не полягає у підміні органів влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

За наслідками розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що спірне питання повинно вирішуватися утвореними Київською та Житомирською облдержадміністраціями комісіями з вирішення спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, тому суд не може зобов`язати відповідача 1 надати ОСОБА_1 статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та відповідне посвідчення.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 вказав на те, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.

Тому з метою ефективного захисту прав ОСОБА_1 суд вважає за можливе вийти з межі позовних вимог та зобов`язання відповідача 1 повторно розглянути подану позивачем заяву з врахуванням висновків суду у даній справі.

У зв`язку з вищенаведеним позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян Закарпатської обласної державної адміністрації (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008), Закарпатської обласної державної адміністрації (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Департамент соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації (місцезнаходження: вул. Тургенєва, буд. 8, м. Ужгород, Закарпатська область, 88003, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян Закарпатської обласної державної адміністрації, оформлене протоколом засідання №39 від 22.10.2021, про відмову ОСОБА_1 у встановленні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії та видачі посвідчення встановленого взірця.

3. Зобов`язати Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян Закарпатської обласної державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.10.2021 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської обласної державної адміністрації (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 908,00 грн. (Дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.О. Ващилін