Справа № 120/12455/21-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 лютого 2022 р. Справа № 120/12455/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ) до: Літинської селищної ради (вул. Соборна, 32, смт. Літин, Вінницька область, 22300; ) про: визнання протиправними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (далі - позивачі) до Літинської селищної ради (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі зазначили, що 15.07.2021 року звернулися до відповідача з клопотаннями про надання їм дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва. Однак, на 9 сесії 8 скликання Літинської селищної ради прийнято рішення №№ 1747, 1748, 1749, 1750 від 17.08.2021 року, якими їм відмовлено у надані таких дозволів у зв`язку з тим, що бажане місце розташування земельних ділянок, зазначене заявниками на графічних матеріалах, не відповідає призначенню та принципам землеустрою, визначеними ст. 2,6 Закону України "Про землеустрій", в частині раціональної системи землеволодінь та землекористувань.

На переконання позивачів такі рішення є протиправними та підлягають скасуванню, у зв`язку із чим, звернулися з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 05.10.2021 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачам строк для усунення недоліків позовної заяви.

11.10.2021 року до суду надійшли матеріали на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 18.10.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Копію ухвали про відкриття провадження було направлено на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві та ЄДР, яка отримана останнім 26.10.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

24.12.2021 року на адресу суду від представника позивача Усової Л.М. подано заяву про долучення до матеріалів справи доказів.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався, відтак у відповідності до норм ч. 6 ст. 162 КАС України суд вважає за можливе розглянути дану справу за наявними матеріалами справи.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що за результатом розгляду заяв позивачів від 15.07.2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва, Літинська селищна рада на 9 сесії 8 скликання прийняла рішення № № 1747, 1748, 1749, 1750 від 17.08.2021 року, якими відмовила позивачам у надані таких дозволів.

Мотивами таких рішень стало те, що бажане місце розташування земельної ділянки, зазначене заявниками в графічних матеріалах, не відповідає вимогам законів, а саме призначенню та принципам землеустрою, визначеними ст. ст. 2, 6 Закону України "Про землеустрій".

Не погоджуючись із прийнятим рішеннями, позивачі звернулись з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 81 Земельного кодексу України № 2768-ІІІ громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно з пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно зі частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частин 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із аналізу вищезазначених положень слідує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Як вже встановлено судом, мотивами відмов стало те, що бажане місце розташування земельної ділянки, зазначене заявниками в графічних матеріалах, не відповідає вимогам законів, а саме призначенню та принципам землеустрою, визначеними ст. ст. 2, 6 Закону України "Про землеустрій".

Суд наголошує, що вичерпний перелік підстав, за наявності яких може бути відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначено у частині сьомій статті 118 Земельного Кодексу України, та підстави, якими керувався відповідач, відмовляючи позивачам, до них не належать.

Разом з тим, оцінюючи позицію відповідача, викладену в оскаржуваних рішеннях, суд зазначає наступне.

Згідно положень статті 2 Закону України "Про землеустрій" (у редакцій чинній на час винесення оскаржуваних рішень), землеустрій забезпечує:

а) реалізацію державної політики щодо використання та охорони земель, здійснення земельної реформи, вдосконалення земельних відносин, наукове обґрунтування розподілу земель за цільовим призначенням з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, формування раціональної системи землеволодіння і землекористування, створення екологічно сталих агроландшафтів тощо;

б) надання інформації для правового, економічного, екологічного і містобудівного механізмів регулювання земельних відносин на національному, регіональному, локальному і господарському рівнях шляхом встановлення особливого режиму та умов використання й охорони земель;

в) встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів;

г) прогнозування, планування і організацію раціонального використання та охорони земель на національному, регіональному, локальному і господарському рівнях;

ґ) організацію території сільськогосподарських підприємств, установ і організацій з метою створення просторових умов для еколого-економічної оптимізації використання та охорони земель сільськогосподарського призначення, впровадження прогресивних форм організації управління землекористуванням, удосконалення структури і розміщення земельних угідь, посівних площ, системи сівозміни, сінокосо- і пасовищезміни;

д) розробку і здійснення системи заходів із землеустрою для збереження природних ландшафтів, відновлення та підвищення родючості ґрунтів, рекультивації порушених земель і землювання малопродуктивних угідь, захисту земель від ерозії, підтоплення, висушення, зсувів, вторинного засолення, закислення, заболочення, ущільнення, забруднення промисловими відходами та хімічними речовинами тощо, консервації деградованих і малопродуктивних земель, запобігання іншим негативним явищам;

е) організацію території підприємств, установ і організацій з метою створення умов сталого землекористування та встановлення обмежень і обтяжень (земельних сервітутів) у використанні та охороні земель несільськогосподарського призначення;

є) отримання інформації щодо кількості та якості земель, їхнього стану та інших даних, необхідних для ведення державного земельного кадастру, моніторингу земель, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель.

Положення статті 6 цього Закону визначають, що землеустрій базується на таких принципах:

а) дотримання законності;

б) забезпечення науково обґрунтованого розподілу земельних ресурсів між галузями економіки з метою раціонального розміщення продуктивних сил, комплексного економічного і соціального розвитку регіонів, формування сприятливого навколишнього природного середовища;

в) організації використання та охорони земель із врахуванням конкретних зональних умов, узгодженості екологічних, економічних і соціальних інтересів суспільства, які забезпечують високу економічну і соціальну ефективність виробництва, екологічну збалансованість і стабільність довкілля та агроландшафтів;

г) створення умов для реалізації органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами їхніх конституційних прав на землю;

ґ) забезпечення пріоритету сільськогосподарського землеволодіння і землекористування;

д) забезпечення пріоритету вимог екологічної безпеки, охорони земельних ресурсів і відтворення родючості ґрунтів, продуктивності земель сільськогосподарського призначення, встановлення режиму природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Отже, приймаючи оскаржувані рішення відповідач послався на положення статей, які визначають загальне призначення та принципи землеустрою. Однак, яким саме принципам чи призначенню не відповідає бажане позивачами місця розташування земельних ділянок, відповідачем не конкретизовано.

Вищевикладене дає підстави суду дійти до обґрунтованого висновку про те, що приймаючи оскаржувані рішення, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, а мотиви, за яких прийняті оскаржувані рішення суперечать положенням ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних рішень, та як наслідок про їх скасування.

Визначаючись щодо наявності підстав для зобов`язання відповідача надати дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення садівництва, суд виходить із наступного.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У даній справі повноваження щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12, від 04 серпня 2020 року у справі №340/2074/19 ).

Обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав, захист законних інтересів і, у випадку задоволення судом його вимог, рішення повинно мати наслідком реальне відновлення тих прав, за захистом яких позивач звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд

У постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 814/2458/16 Верховний Суд аналізував застосування пункту 4 частини другої статті 245 КАС України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов:

1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;

2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;

3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;

4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи те, що судом встановлено виконання усіх умов, визначених законом для прийняття такого рішення, відсутність передбачених законом підстав для відмови в наданні дозволів на виготовлення проекту землеустрою, суд вважає, що відповідача слід зобов`язати надати позивачам дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивачів належить стягнути судові витрати зі сплати судового збору.

Окрім того, суд звертає увагу, що надмірно сплачена сума коштів може бути повернута позивачам, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" за ухвалою суду на підставі клопотання особи, яка сплатила судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області 9 сесії 8 скликання № 1747, 1748, 1749, 1750 від 17.08.2021 року "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки".

Зобов`язати Літинську селищну раду Вінницького району Вінницької області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для індивідуального садівництва орієнтовної площею 0,1200 га, яка розташована за межами села Петрик Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області, яка є суміжною земельною ділянкою з кадастровим номером :04:000:1289 відповідно до поданих нею графічних матеріалів.

Зобов`язати Літинську селищну раду Вінницького району Вінницької області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для індивідуального садівництва орієнтовної площею 0,1000 га, яка розташована за межами села Петрик Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області, яка є суміжною земельною ділянкою з кадастровим номером :04:000:1289 відповідно до поданих нею графічних матеріалів.

Зобов`язати Літинську селищну раду Вінницького району Вінницької області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для індивідуального садівництва орієнтовної площею 0,1000 га, яка розташована за межами села Петрик Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області, яка є суміжною земельною ділянкою з кадастровим номером :04:000:1289 відповідно до поданих нею графічних матеріалів.

Зобов`язати Літинську селищну раду Вінницького району Вінницької області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 для індивідуального садівництва орієнтовної площею 0,1000 га, яка розташована за межами села Петрик Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області, яка є суміжною земельною ділянкою з кадастровим номером :04:000:1289 відповідно до поданих нею графічних матеріалів.

Стягнути на користь ОСОБА_2 документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень) за рахунок місцевого бюджету Літинської селищної ради.

Стягнути на користь ОСОБА_3 документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень) за рахунок місцевого бюджету Літинської селищної ради.

Стягнути на користь ОСОБА_4 документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень) за рахунок місцевого бюджету Літинської селищної ради.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області 07.12.1998 р.).

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Позивач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Позивач: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: Літинська селищна рада Вінницького району Вінницької області (вул. Соборна, 32, смт. Літин, Вінницька область, 22300).

Рішення суду сформовано 10.02.2022 р.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна