Справа № 380/25867/21
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

31 січня 2022 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Брильовський Р.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Львівського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни, згідно якої просить суд:

- визнати протиправною та скасувати Постанову про арешт коштів боржника від 29.10.2021р.. винесену приватним виконавцем Шелінською Юлією Андріївною;

- зобов`язати Відповідача винести нову Постанову про арешт коштів боржника, якою стягувати щомісячно із заробітної плати ОСОБА_1 20% розміру заробітної плати, забезпечивши доступ ОСОБА_1 до решти зароблених нею коштів;

- стягнути з Відповідача на користь Позивача 10000.00 (десять тисяч гривень) завданої моральної шкоди;

- зупинити дію постанови про арешт коштів боржника від 29.10.2021 до вирішення спору по суті в порядку забезпечення адміністративного позову.

У зв`язку з тим, що позовну заяву подано без додержання вимог ст.161,287 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалою судді від 30.12.2021 позовну заяву залишено без руху, а позивачеві надано строк для усунення виявлених недоліків, а саме для подання в канцелярію Львівського окружного адміністративного суду (м.Львів, вул.Чоловського,2, 79018) з дня вручення цієї ухвали: заяву (клопотання) про поновлення строку звернення до суду з позовом з належними письмовими доказами поважності причин такого пропуску;- оригінал доказу про сплату судового збору в належному розмірі та на належні реквізити суду, або ж належні письмові докази щодо пільг чи підстав для звільнення від сплати судового збору; - заяву про забезпечення позову, а разі подання такої з дотриманням вимог ст. 151-154 КАС України.

28.01.2022 позивач звернулася до суду із заявою щодо усунення недоліків позовної заяви, в якій повторно заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, а також долучила заяву про поновлення пропущеного строку на звернення до суду.

Як видно з змісту зазначеної вище заяви щодо усунення недоліків, позивач просить повторно звільнити від сплати судового збору, на підтвердження чого повторно не надала відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за 2021 рік, довідку про обстеження житлових умов, при цьому додатково пояснивши, що такі докази можуть бути надані після 10.02.2022 року.

Буд-яких нових обґрунтувань із підтверджуючими доказами позивачем не надано, фактично заява щодо усунення недоліків від 24.01.2022 дублює зміст заяви щодо звільнення від сплати судового збору при подані позову, яка була подана разом з позовною заявою та була досліджена і розглянута судом ухвалою від 30.12.2021.

Таким чином, у вказаній заяві від 24.01.2022 позивач фактично висловлює свою незгоду із ухвалою суду від 30.12.2021 та небажанням її виконувати.

Враховуючи те, що надані позивачем відомості потребують уточнення і не свідчать про відсутність у нього інших джерел доходів, суд дійшов висновку, що доводи позивача про майновий стан належними та допустимими доказами не підтверджені.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 13.01.2020 року у справі №520/5126/19.

Суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v.Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів.

Отже, чинним законодавством визначено право суду, а не обов`язок щодо відстрочки, розстрочки, зменшення розміру судового збору або звільнення заявника від сплати судового збору. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Щодо заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на звернення до суду суд встановив наступне.

У заяві ОСОБА_1 зазначає, що опинившись у скрутній ситуації, вона поїхала до відповідача, спробувала пояснити ситуацію, однак не знайшла розуміння. 4.11.2021 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до директора Західного макрорегіонального управління АТ КБ "Приватбанк", однак відповіді не отримала. 10.11.2021 позивач звернулася із скаргою на дії відповідача до начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). У відповідь на звернення ОСОБА_1 було повідомлено про те, що Західне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м.Львів) не здійснює контроль та перевірку діяльності приватних виконавців. 3.12.2021 ОСОБА_1 звернулася із скаргою до Міністра юстиції України, однак відповіді не отримала. Просить визнати поважними причини пропуску звернення з позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши докази, що стосуються строку звернення до суду, виходив з наступного.

Згідно з частиною 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Кодекс адміністративного судочинства України визначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частинами 1 та 2 статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду:1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; 2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

29.10.2021 приватний виконавець Шелінська Юлієя Андріївна винесла Постанови ВП №67318329: про відкриття виконавчого провадження та про арешт коштів боржника ОСОБА_1 .

Як зазначає ОСОБА_1 в позовній заяві про те, що на її картку було накладено арешт, вона дізналася 29.10.2021; спірні постанови вона отримала 1.11.2021, після чого почала звертатися 4.11.2021 до директора Західного макрорегіонального управління АТ КБ "Приватбанк", 10.11.2021 начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), 3.12.2021 до Міністра юстиції України.

Початок строку звернення до суду визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Отже, з 1.11.2021 починається перебіг строку на звернення до суду з вказаним позовом та закінчується 10.11.2021.

Однак ОСОБА_1 до суду з вказаним позовом звернулася лише 23.12.2021, тобто з пропуском 10 -денного строку на звернення до суду.

Суд звертає увагу, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким критеріям:

- це обставина або кілька обставин, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк і створювали об`єктивні перешкоди, які перешкоджали зверненню до суду;

- це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

- ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

- ці обставини підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому суд зазначає, що ОСОБА_1 може і вживала заходів щодо зняття арешту з коштів боржника, звертаючись до вищевказаних органів із заявами та скаргами, однак це зовсім не перешкоджало Позивачу у встановлені строки звернутися з позовом до суду.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Суд не встановив обставин, які би свідчили про поважність пропущення строку звернення до суду та наявність правових підстав для поновлення строку звернення з даним позовом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Суд зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною 1 статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

В обсязі встановлених обставин пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду із цим позовом, суд дійшов висновків про недоведеність ОСОБА_1 поважності причин пропуску строків звернення до суду, оскільки обставини, про які зазначено в позовній заяві та клопотанні, не створювали для позивача об`єктивних перешкод для вжиття протягом більш ніж 1,5 місяці при десятиденному терміні для оскарження необхідних юридичних заходів щодо захисту порушених на думку позивача прав.

Позивачем в порушення вимог частини 1 статті 77 КАС України не надано доказів на підтвердження наявності об`єктивних, істотних та непереборних причин, що заважали позивачу реалізувати його право на звернення до суду із даним позовом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду не є поважними.

Крім того, суд наголошує, що обгрунтування поважності причин пропуску ОСОБА_1 , які зазначені у заяві, що надійшла до суду 28.01.2022, аналогічні тим, що зазначені позивачем у позовній заяві від 22.12.2021.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що станом на 31.01.2022 року позивач вимоги ухвали суду від 30.12.2021 не виконав, недоліки позовної заяви не усунув у встановлений судом строк.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню позивачеві, якому слід роз`яснити, що згідно ч.8 ст.169 вищевказаного Кодексу, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст.169, 171, 243, 248, 250, 256, 293-295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

УХВАЛИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області про скасування постанови повернути позивачеві.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Р.М. Брильовський