Справа № 400/1363/21
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2022 р. справа № 400/1363/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020,

провизнання дій та рішення протиправними; зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення відповідача щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди роботи з 18.03.2000 року по 24.03.2000 року, з 03.12.2001 року по 12.12.2001 року, з 26.05.2002 року по 08.06.2002 року, з 07.07.2003 року по 16.07.2003 року, з 13.07.2004 року по 22.07.2004 року; травень 2006 року, з жовтня по серпень 2015 року, в жовтні, грудні 2015 року; та роботи на шахті "Комсомолець Донбасу" (розташованій в м. Кіровське Донецької області) з 16.03.2017 року по 10.09.2019 року прохідником та гірничим;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до загального страхового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди роботи з 18.03.2000 року по 24.03.2000 року, з 03.12.2001 року по 12.12.2001 року, з 26.05.2002 року по 08.06.2002 року, з 07.07.2003 року по 16.07.2003 року, з 13.07.2004 року по 22.07.2004 року; травень 2006 року, з жовтня по серпень 2015 року, в жовтні, грудні 2015 року; та роботи на шахті "Комсомолець Донбасу" (розташованій в м. Кіровське Донецької області) з 16.03.2017 року по 10.09.2019 року прохідником та гірничим.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що відповідач протиправно відмовив йому у призначені пенсії відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058 (надалі - Закон № 1058), оскільки до заяви позивачем було надано всі необхідні документи для призначення йому пенсії.

Відповідач надав до суду відзив, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову. Як зазначає відповідач, відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача на поверхні, оскільки ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 встановлено, що право на пенсію згідно цієї статті мають працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії. Щодо неможливості зарахування до пільгового стажу періодів перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати, відповідач наголошує, що згідно чинного законодавства до загального стажу роботи може бути враховано не більше 15 днів. Окрім того, відсутність даних в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та, відповідно, відсутність сплати страхових внесків, унеможливлює зарахування до страхового і пільгового стажу позивача періоди роботи з 01.05.2006 року по 31.05.2006 року, з 01.10.2014 року по 31.08.2015 року (крім вересня), з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року, і з березня 2017 року по вересень 2019 року.

Судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Суд розглянув справу відповідно до вимог ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) без проведення судового засідання, в порядку письмового провадження, на підставі матеріалів справи.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Позивач 09.11.2020 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії незалежно від віку відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058 (надалі - Закон № 1058) (а. с. 5).

Відповідач рішенням від 17.11.2020 року № 1114/03.20-р відмовив позивачу в призначенні пенсії незалежно від віку в зв`язку з відсутністю стажу на підземних роботах, визначеного ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 (а. с. 6-7).

Згідно рішення, відповідач не зарахував до страхового стажу періоди роботи позивача, а саме:

- періоди роботи на поверхні з 18.03.2000 року по 24.03.2000 року, з 03.12.2001 року по 12.12.2001 року, з 26.05.2002 року по 08.06.2002 року, з 07.07.2003 року по 16.07.2003 року, з 13.07.2004 року по 22.07.2004 року;

- знаходження у відпустці без збереження заробітної плати та в зв`язку з відсутністю даних в реєстрі застрахованих осіб в травні 2006 року, з жовтня по серпень 2015 року, в жовтні, грудні 2015 року. При цьому, у відомостях про спеціальний стаж в реєстрі застрахованих осіб, відсутні дані за період з жовтня 2014 року по жовтень 2015 року (крім вересня), за грудень 2015 року;

- періоди роботи на шахті "Комсомолець Донбасу" (розташованій в м. Кіровське Донецької області) з 16.03.2017 року по 10.09.2019 року прохідником та гірничим, оскільки записи в трудову книжку НОМЕР_1 від 16.03.2017 року внесено підприємством, яке відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Вважаючи протиправною відмову пенсійного органу в зарахуванні до страхового стажу позивача спірні періоди, він звернувся до суду з даним позовом.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначені Законом України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон № 1788) та Законом № 1058.

Відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Списками робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого для на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 року № 202 визначено, що правом на пенсію незалежно від віку користуються, зокрема, усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).

З аналізу наведених норм можливо зробити висновок, що для призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 необхідним умовами є:

1) наявність трудового стажу не менше 25 років, а для працівників провідних професій - 20 років;

2) віднесення професії до списку робіт і професій, що дають право на призначення пенсії;

3) безпосередня зайнятість повний робочий день на підземних роботах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин.

Згідно із ст. 62 Закону № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (надалі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - Інструкція).

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до пункту 2.8 Інструкції, якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Таким чином, надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організації або їх правонаступників потрібно виключно в разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.07.2018 року у справі № 235/1112/17.

Матеріалами справи, а саме трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_2 , підтверджено, що позивач працював:

- з 06.04.1998 року по 02.09.2001 року - електрослюсарем підземним четвертого розряду з повним робочим днем під землею;

- з 03.09.2001 року по 05.09.2001 року - учнем прохідника підземного з повним робочим днем під землею;

- з 06.09.2001 року по 15.11.2001 року - направлений на курси по підготовці за професією "прохідник" з відривом від виробництва;

- з 16.11.2001 року по 15.03.2017 року - прохідником підземним п`ятого розряду з повним робочим днем під землею.

Суд звертає увагу на те, що записи трудової книжки позивача щодо спірного періоду його роботи містять повну інформацію про роботу на пільгових умовах, також містять повні відомості про характер виконуваної позивачем роботи, оскільки зазначеними записами чітко визначено, що у спірний період позивач виконував роботу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці повний робочий день під землею.

Так, згідно пункту 1 Списку робіт і професій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 року № 202, передбачено, що всі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю), мають право на пенсію незалежно від віку.

Отже, відповідач безпідставно не взяв до уваги відомості трудової книжки позивача, де вказані періоди його роботи під землею електрослюсарем підземним та прохідником підземним з повним робочим днем під землею з 06.04.1998 року по 15.03.2017 року у ВАТ "Шахта "Комсомолець Донбасу" (у подальшому ПАТ "ДТЕК шахта "Комсомолець Донбасу").

Таким чином, за наявності у позивача основного документу, що підтверджує стаж роботи та відповідних записів у ньому, відсутні підстави та необхідність у підтвердженні стажу роботи позивача відповідно до Порядку № 637.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність права у позивача на зарахування до його стажу періодів роботи з 18.03.2000 року по 24.03.2000 року, з 03.12.2001 року по 12.12.2001 року, з 26.05.2002 року по 08.06.2002 року, з 07.07.2003 року по 16.07.2003 року, з 13.07.2004 року по 22.07.2004 року з повним робочим днем під землею.

Щодо незарахування до пільгового стажу днів відпусток без збереження заробітної плати, суд зазначає наступне.

В оскаржуваному рішенні відповідач вказав, що до стажу позивача не враховано знаходження у відпустці без збереження заробітної плати та в зв`язку з відсутністю даних в реєстрі застрахованих осіб в травні 2006 року, з жовтня по серпень 2015 року, в жовтні, грудні 2015 року. При цьому, у відомостях про спеціальний стаж в реєстрі застрахованих осіб, відсутні дані за період з жовтня 2014 року по жовтень 2015 року (крім вересня), за грудень 2015 року.

Згідно з ст. 26 Закону України "Про відпустки" (в редакції 15.11.1996 року), за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

У порядку, визначеному колективним договором, власник або уповноважений ним орган у разі простою підприємства з не залежних від працівників причин може надавати відпустку без збереження заробітної плати або з частковим її збереженням.

У постанові від 19.03.2019 року у справі № 295/8979/16-а Верховний Суд зазначив, що час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють у шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше одного місяця в календарному році.

Отже, працівник має право на зарахування до пільгового стажу, що дає право на пенсію відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 днів відпустки без збереження заробітної плати та днів простою, за умови що 1) вони пов`язані з виробничою необхідністю та 2) не більше 1 місяця в календарному році.

Суд звертає увагу на те, що у наданих до суду матеріалах, відсутні відомості про надання позивачу відпусток без збереження заробітної плати у зв`язку з виробничою необхідністю.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що відповідач жодним чином не з`ясував чи пов`язаний зазначений період знаходження позивача у відпустці без збереження заробітної плати з виробничою необхідністю чи того, що зазначений період не перевищує одного місяця в календарному році, оскільки у рішенні не вказано конкретну кількість днів у певному календарному році роботи позивача.

Не встановлення вказаних обставин призвело до необґрунтованого незарахування до стажу позивача днів відпусток без збереження заробітної плати.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи в зв`язку з відсутністю даних в реєстрі застрахованих осіб, суд зазначає наступне.

Так, у відзиві відповідач наголошує на неможливості зарахувати до пільгового стажу періоди роботи позивача з 01.05.2006 року по 31.05.2006 року, з 01.10.2014 року по 31.08.2015 року (крім вересня), з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року - через відсутність даних про нарахування йому заробітної плати та сплати підприємством страхових внесків, а період з березня 2017 року по вересень 2019 року - через відсутність інформації про страхувальника ДП "Шахта Комсомолець Донбасу" в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За приписами ч. 6 ст. 20 Закону № 1058, страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч. 12 ст. 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 1058, застрахована особа має право, зокрема, отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, у тому числі в письмовій формі; вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку.

За змістом вищезазначених норм вбачається, що обов`язок зі сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків покладено на страхувальника.

Фактично, внаслідок невиконання роботодавцями обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України, позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періодів роботи позивача.

Вищевказана позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, що викладені у постановах від 30.09.2019 року у справі № 414/736/17 та від 30.07.2019 року у справі № 373/2265/16-а.

Отже, з огляду на вищенаведене, суд доходить висновку, що відповідач протиправно не зарахував до стажу позивача періоди роботи: травень 2006 року, з жовтня по серпень 2015 року, жовтень, грудень 2015 року, а також з 16.03.2017 року по 10.09.2019 року.

Стосовно незарахування відповідачем до стажу роботи позивача період з 16.03.2017 року по 10.09.2019 року прохідником та гірничим на шахті "Комсомолець Донбасу", суд зазначає наступне.

Як вбачається з рішення та відзиву відповідача, він заперечує право позивача на зарахування зазначеного вище періоду до страхового стажу, оскільки записи в трудову книжку серії НОМЕР_1 від 16.03.2017 року внесено підприємством, яке відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 16.03.2017 року ОСОБА_1 у період з 16.03.2017 року по 10.09.2019 року працював на шахті "Комсомолець Донбасу" прохідником п`ятого розряду з повним робочим днем під землею та гірничим четвертого розряду з повним робочим днем під землею (а. с. 9).

Шахта "Комсомолець Донбасу" розташована у місті Кіровське Донецької області, тобто на території, де органи української влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Надаючи оцінку вказаній обставині, суд керується позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 21.02.2020 року у справі № 701/1196/16-а.

Верховний Суд врахував, що згідно із ст. 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" № 1207 (надалі - Закон № 1207), громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно із частинами 1-3 ст. 9 Закону № 1207, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, Верховний Суд зазначив, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (надалі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії"(Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

Враховуючи вказане, Верховний Суд дійшов наступного висновку: "... При цьому, колегія судів також вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.".

Оскільки згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд не вбачає підстав для відступу від правового висновку Верховного Суду, що мається у постанові від 21.02.2020 року у справі № 701/1196/16-а.

З урахуванням наведеного, маються підстави для зарахування до страхового стажу позивача період його роботи з 16.03.2017 року по 10.09.2019 року прохідником та гірничим на шахті "Комсомолець Донбасу".

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач діяв протиправно, оскільки у рішенні про відмову у призначенні пенсії незалежно від віку відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058, не обґрунтував підстави незарахування до стажу позивача спірних періодів, внаслідок чого рішення відповідача від 17.11.2020 року № 1114/03.20-р підлягає скасуванню.

Позов задовольнити.

Згідно з ст. 139 ч. 1 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовими витратами в даній справі є судовий збір, доказів понесення інших судових витрат, сторони суду не подавали.

Позивач сплатив судовий збір в розмірі 908,0 грн., що підтверджується квитанцією від 22.03.2021 року (а. с. 27), з урахуванням задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в повному розмірі.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ), задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) про відмову в призначенні пенсії від 17.11.2020 року № 1114/03.20-р.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до загального страхового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди роботи з 18.03.2000 року по 24.03.2000 року, з 03.12.2001 року по 12.12.2001 року, з 26.05.2002 року по 08.06.2002 року, з 07.07.2003 року по 16.07.2003 року, з 13.07.2004 року по 22.07.2004 року; травень 2006 року, з жовтня по серпень 2015 року, жовтень, грудень 2015 року; та період роботи на шахті "Комсомолець Донбасу" з 16.03.2017 року по 10.09.2019 року прохідником та гірничим.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судові витрати у виді судового збору в розмірі 908,0 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

5. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз