Справа № 400/8425/21
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 р. № 400/8425/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:Товариство з обмеженою відповідальністю "БУЦЕФАЛ", вул. Потьомкінська, 114,Миколаїв,54001,вул. Потьомкінська, 114/1,Миколаїв,54001

до відповідача:Державна податкова служба України, Львівська площа, 8,Київ 53,04053,

про:визнання протиправними та скасування рішень від 01.04.21 р. № 2524032/36270579, № 2524031/36270579, № 2524033/36270579, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БУЦЕФАЛ" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової служби України (далі - відповідач-1, ДПС), Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі - відповідач-2, ГУ ДПС) про визнання протиправним та скасування визнання протиправними та скасування рішень № 2524032/36270579 від 01.04.2021, № 2524031/36270579 від 01.04.2021, № 2524033/36270579 від 01.04.2021 про відмову в реєстрації податкових накладних; зобов`язання зареєструвати податкові накладні № 23 від 25.03.2021 р., № 22 від 25.03.2021 р., № 24 від 25.03.2021 р.

Ухвалою суду від 24.09.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що рішення № 63065 прийнято необґрунтовано, в порушення встановленого законодавством порядку, тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню. Товариством були виконані вимоги Податкового кодексу України (далі - ПК України) щодо складення та подання на реєстрацію податкових накладних на проведені господарські операції, але реєстрація податкових накладних була зупинена. У квитанціях про зупинення реєстрації податкових накладних не вказано конкретного переліку питань для пояснень та/або переліку документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію накладних. Позивач подавав до ГУ ДПС документи на підтвердження інформації, зазначеної в податкових накладних. Обов`язок надавати документи, що підтверджують наявність у користуванні приміщень ПК України не передбачено. Податкові накладні складено датою першої події отримання передплати за послуги. Акти виконаних робіт не складались, оскільки послуги не були надані.

19.10.2021р. до суду від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначив, що віднесення особи до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості, без прийняття рішення про відмову в реєстрації податкових накладних не порушує права та інтереси, оскільки не породжує правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин. Враховуючи наявність у контролюючого органу податкової інформації про реалізацію товарів, відмінних від придбаних, було прийнято рішення про відповідність позивача п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку. Реєстрацію податкових накладних правомірно було зупинено на підставі відповідності позивача п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку. По рішенням № 2503055/36270579 і № 2503054/36270579 відмовлено у реєстрації податкових накладних, оскільки не надано рахунки-фактури, на які є посилання у платіжних дорученнях. По рішенню № 2503172/36270579 відмовлено у реєстрації податкової накладної, оскільки не надано копії документів на придбання поставленої продукції. Позивач не надав обґрунтованих доводів щодо порушення його прав та законних інтересів з боку відповідачів.

26.10.2021 р. позивач подав відповідь на відзив, в якій підтримав позов та просив його задовольнити.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

23.10.2020 року між ТОВ «БУЦЕФАЛ» (орендодавець) та ТОВ «ПРОМЕТЕЙ АГРІ» (орендар) було укладено договір оренди №23/10/20-2 нежитлового приміщення. В рамках цього договору за актом приймання передачі від 23.10.2020 року орендодавець передав в строкове платне користування, а орендар прийняв приміщення загальною площею 45 кв.м. за адресою м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 114. Така частина приміщення використовується орендарем в якості офісу. Також за цією адресою зареєстрована податкова адреса орендаря, що відповідає п. 45.2. ст. 45 Податкового кодексу України (ПКУ) та відомості про таку адресу відомі відповідачу-2 ще з 23.10.2020 року.

За умовами п. 3.1. договору оренди орендар мав сплачувати орендну плату щомісячно у розмірі 11250 гривень.

24.03.2021 р. орендодавець звернувся до орендаря з пропозицією здійснити попередню оплату (аванс) орендної плати за наступні 10 місяців 2021 року та виставив рахунок-фактуру № СФ-0000025 від 24.03.2021 року на суму 112500 гривень, в тому числі ПДВ 18750 гривень. В свою чергу орендар сплатив зазначену суму, що підтверджується платіжним дорученням №109495 від 25.03.2021 року та платіжним дорученням № 109496 від 25.03.2021 року.

У зв`язку із отриманням орендної плати орендодавець подав на реєстрації податкову накладну № 23 від 25.03.2021 року на отриману суму. При цьому відповідно до п. 201.7. ст. 201 ПКУ передбачено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Проте 26.03.2021 року за квитанцією № позивача було повідомлено, що реєстрація податкової накладної (далі ПН) зупинена з тих підстав, що платник податку відповідає п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку. Також ГУ ДПС запропонував надати копії документів щодо підтвердження інформації зазначеної в ПН для розгляду питання щодо прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суд зважає на те, що відповідачем-2 не було чітко та конкретно зазначено, які необхідно йому подати документи та пояснення, що в свою чергу створило стан правової невизначеності для позивача, а тому позивач вирішив подавати первинні документи, які підтверджують підстави для реєстрації вказаної ПН.

Так, позивачем було подано повідомлення про подання пояснень та копії документів щодо ПН, реєстрацію якої зупинено № 1 від 29.03.2021 року з 4 додатками. Зокрема в поясненні позивач зазначив, що ним « 25.03.2021 року отримано від ТОВ «ПРОМЕТЕЙ АГРІ» передплату за оренду нежитлового приміщення в розмірі 112500 гривен. На суму передплати була складена податкова накладна. В додатках надаються договір, акт наданих послуг за лютий 2021 року, рахунок та платіжні доручення на передплату».

01.04.2021 року позивач отримав рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних № 2524032/36270579 за яким ГУ ДПС прийняв рішення відмовити в реєстрації податкової накладної № 23 від 25.03.2021 року. Підставу для такого рішення ГУ ДПС зазначив те, що позивачем не надано договорів, довіреностей, актів керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції, первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунків-фактури / інвойсів, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних, розрахункові документи та/або банківські виписки.

При цьому типова форма рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних вимагає від комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування підкреслювати, які саме документи не було надано платником податку. Проте посадові особи відповідача-2 не виконали покладеного на них обов`язку, чим знову ж таких створили для відповідача стан правової невизначеності.

Поза тим, ГУ ДПС додатково вказав у своєму рішенні, що позивачем не було подано копії документів щодо підтвердження наявності приміщень, які надаються в оренду. На це суд зазначає, що в розумінні ст. 44 Податкового кодексу України та ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» документи, що підтверджують наявність приміщень за своєю природою не відносяться до первинних документів, якщо тільки проведена господарська операція не стосується купівлі-продажу нерухомого майна. Звертаю увагу, що типовою формою рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних та п. 5 наказу Міністерства фінансів України від 12.12.2019 № 520 не встановлює зобов`язань подавати платником податку на розгляд комісії регіонального рівня документів, що підтверджують наявність об`єктів нерухомого майна. Тому сторона позивача вважає, що така підстава для рішення є необ`єктивною.

Також судом встановлено, що позивачем раніше реєструвались податкові накладні на користь ТОВ «ПРОМЕТЕЙ АГРІ» у зв`язку із сплатою останнім орендної плати за користування цим приміщенням, а саме 31.12.2020р. № 199 на 11250,00грн. в тому числі ПДВ, 31.01.2021 № 2 на суму 11250,00грн. в тому числі ПДВ, 28.02.2021 № 16 на суму 11250,00грн. в тому числі ПДВ і зупинення реєстрації таких ПН не відбувалось.

23.10.2020 року між ТОВ «БУЦЕФАЛ» (орендодавець) та ТОВ «КОНЦЕРН ПРОМЕТЕЙ» (орендар) було укладено договір оренди №23/10/20 нежитлового приміщення. В рамках цього договору за актом приймання передачі від 23.10.2020 року орендодавець передав в строкове платне користування, а орендар прийняв приміщення загальною площею 45 кв.м. за адресою м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 114. Така частина приміщення використовується орендарем в якості офісу. Також за цією адресою зареєстрована податкова адреса орендаря, що відповідає п. 45.2. ст. 45 Податкового кодексу України (ПКУ) та відомості про таку адресу відомі відповідачу-2 ще з 23.10.2020 року.

За умовами п. 3.1. договору оренди орендар мав сплачувати орендну плату щомісячно у розмірі 11250 гривень.

24.03.2021 р. орендар звернувся до орендодавця з пропозицією здійснити попередню оплату (аванс) орендної плати за наступні 10 місяців 2021 року та виставив рахунок-фактуру № СФ-0000026 від 24.03.2021 року на суму 112500 гривень, в тому числі ПДВ 18750 гривень. В свою чергу орендар сплатив зазначену суму, що підтверджується платіжним дорученням №34634 від 25.03.2021.

У зв`язку із отриманням орендної плати орендодавець подав на реєстрації податкову накладну № 24 від 25.03.2021 року на отриману суму. При цьому відповідно до п. 201.7. ст. 201 ПКУ передбачено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Проте 26.03.2021 року за квитанцією № позивача було повідомлено, що реєстрація податкової накладної (далі ПН) зупинена з тих підстав, що платник податку відповідає п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку. Також ГУ ДПС запропонував надати копії документів щодо підтвердження інформації зазначеної в ПН для розгляду питання щодо прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суд звертає увагу, що відповідачем-2 не було чітко та конкретно зазначено, які необхідно йому подати документи та пояснення, що в свою чергу створило стан правової невизначеності для позивача, а тому позивач вирішив подавати первинні документи, які підтверджують підстави для реєстрації вказаної ПН.

Так, позивачем було подано повідомлення про подання пояснень та копії документів щодо ПН, реєстрацію якої зупинено № 2 від 29.03.2021 року з 4 додатками. Зокрема в поясненні позивач зазначив, що ним « 25.03.2021 року отримано від ТОВ «КОНЦЕРН ПРОМЕТЕЙ» передплату за оренду нежитлового приміщення в розмірі 112500 гривен. На суму передплати була складена податкова накладна. В додатках надаються договір, акт наданих послуг за лютий 2021 року, рахунок та платіжне доручення на передплату».

01.04.2021 року позивач отримав рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних № 2524033/36270579 за яким ГУ ДПС прийняв рішення відмовити в реєстрації податкової накладної № 24 від 25.03.2021 року. Підставу для такого рішення ГУ ДПС зазначив те, що позивачем не надано договорів, довіреностей, актів керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції, первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунків-фактури / інвойсів, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних, розрахункові документи та/або банківські виписки.

Суд зауважує, що типова форма рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних вимагає від комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування підкреслювати, які саме документи не було надано платником податку. Проте посадові особи відповідача-2 не виконали покладеного на них обов`язку, чим знову ж таких створили для відповідача стан правової невизначеності.

Крім того, ГУ ДПС додатково вказав у своєму рішенні, що позивачем не було подано копії документів щодо підтвердження наявності приміщень, які надаються в оренду. На це хочу зазначити, що в розумінні ст. 44 ПКУ та ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» документи, що підтверджують наявність приміщень за своєю природою не відносяться до первинних документів, якщо тільки проведена господарська операція не стосується купівлі-продажу нерухомого майна. Також суд зазначає, що типовою формою рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних та п. 5 наказу Міністерства фінансів України від 12.12.2019 № 520 не встановлює зобов`язань подавати платником податку на розгляд комісії регіонального рівня документів, що підтверджують наявність об`єктів нерухомого майна. Тому суд вважає, що така підстава для рішення є необ`єктивною.

Судом вставновлено, а позивачем підтверджено, що останнім раніше реєструвались податкові накладні на користь ТОВ «КОНЦЕРН ПРОМЕТЕЙ» у зв`язку із сплатою останнім орендної плати за користування цим приміщенням, а саме 31.12.2020 № 200 на суму 11250 грн у тому числі ПДВ, 31.12.2021 № 7 на суму 11250 грн у тому числі ПДВ, 28.02.2021 р. № 17 на суму 11250 грн у тому числі ПДВ і зупинення реєстрації таких ПН не відбувалось.

23.10.2020 року між ТОВ «БУЦЕФАЛ» (орендодавець) та ТОВ «КОМПАНИЯ ПРОМЕТЕЙ» (орендар) було укладено договір оренди №23/10/20-1 нежитлового приміщення. В рамках цього договору за актом приймання передачі від 23.10.2020 року орендодавець передав в строкове платне користування, а орендар прийняв приміщення загальною площею 40 кв.м. за адресою м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 114. Така частина приміщення використовується орендарем в якості офісу. Також за цією адресою зареєстрована податкова адреса орендаря, що відповідає п. 45.2. ст. 45 Податкового кодексу України (ПКУ) та відомості про таку адресу відомі відповідачу-2 ще з 23.10.2020 року.

За умовами п. 3.1. договору оренди орендар мав сплачувати орендну плату щомісячно у розмірі 10000 гривень.

24.03.2021 р. орендар звернувся до орендавця з пропозицією здійснити попередню оплату (аванс) орендної плати за наступні 10 місяців 2021 року та виставив рахунок-фактуру № СФ-0000024 від 24.03.2021 року на суму 100000 гривень, в тому числі ПДВ 16666,67 гривень. В свою чергу орендар сплатив зазначену суму, що підтверджується платіжним дорученням №7772128 від 25.03.2021 року.

У зв`язку із отриманням орендної плати орендодавець подав на реєстрації податкову накладну № 22 від 25.03.2021 року на отриману суму. При цьому відповідно до п. 201.7. ст. 201 ПКУ передбачено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Проте 26.03.2021 року за квитанцією № позивача було повідомлено, що реєстрація податкової накладної (далі ПН) зупинена з тих підстав, що платник податку відповідає п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку. Також ГУ ДПС запропонував надати копії документів щодо підтвердження інформації зазначеної в ПН для розгляду питання щодо прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суд звертає увагу, що відповідачем-2 не було чітко та конкретно зазначено, які необхідно йому подати документи та пояснення, що в свою чергу створило стан правової невизначеності для позивача, а тому позивач вирішив подавати первинні документи, які підтверджують підстави для реєстрації вказаної ПН.

Так, позивачем було подано повідомлення про подання пояснень та копії документів щодо ПН, реєстрацію якої зупинено № 3 від 29.03.2021 року з 4 додатками. Зокрема в поясненні позивач зазначив, що ним « 25.03.2021 року отримано від ТОВ «КОМПАНИЯ ПРОМЕТЕЙ» передплату за оренду нежитлового приміщення в розмірі 100000 гривен. На суму передплати була складена податкова накладна. В додатках надаються договір, акт наданих послуг за лютий 2021 року, рахунок та платіжні доручення на передплату».

01.04.2021 року позивач отримав рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних № 2524031/36270579 за яким ГУ ДПС прийняв рішення відмовити в реєстрації податкової накладної № 22 від 25.03.2021 року. Підставу для такого рішення ГУ ДПС зазначив те, що позивачем не надано договорів, довіреностей, актів керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції, первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунків-фактури / інвойсів, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних, розрахункові документи та/або банківські виписки.

Суд зазначає, що типова форма рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних вимагає від комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування підкреслювати, які саме документи не було надано платником податку. Проте посадові особи відповідача-2 не виконали покладеного на них обов`язку, чим знову ж таких створили для відповідача стан правової невизначеності.

Поза тим, ГУ ДПС додатково вказав у своєму рішенні, що позивачем не було подано копії документів щодо підтвердження наявності приміщень, які надаються в оренду. На це хочу зазначити, що в розумінні ст. 44 ПКУ та ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» документи, що підтверджують наявність приміщень за своєю природою не відносяться до первинних документів, якщо тільки проведена господарська операція не стосується купівлі-продажу нерухомого майна. Звертаю увагу, що типовою формою рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних та п. 5 наказу Міністерства фінансів України від 12.12.2019 № 520 не встановлює зобов`язань подавати платником податку на розгляд комісії регіонального рівня документів, що підтверджують наявність об`єктів нерухомого майна. Тому сторона позивача вважає, що така підстава для рішення необ`єктивна.

Крім цього, позивачем раніше реєструвались податкові накладні на користь ТОВ «КОМПАНИЯ ПРОМЕТЕЙ» у зв`язку із сплатою останнім орендної плати за користування цим приміщенням, а саме 31.12.2020 № 198 на суму 10000 грн у тому числі ПДВ, 31.12.2021 № 5 на суму 10000 грн у тому числі ПДВ, 28.02.2021 № 15 на суму 10000 грн у тому числі ПДВ і зупинення реєстрації таких ПН не відбувалось.

Також позивачем в якості доказу надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 259705430 від 03.06.2021.2021 року з якого вбачається, що позивач починаючи з 24.02.2020 року є власником незавершеного будівництва розташованого за адресою м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, буд. 114, 114/1. А вже з 03.06.2021 року нерухоме майно розташоване за цією адресою було перенесено до новостворених об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 33 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених цим Законом. Для фізичних та юридичних осіб інформація за об`єктом нерухомого майна та суб`єктом речового права надається в електронній формі через офіційний веб-сайт Міністерства юстиції України, за умови ідентифікації такої особи (фізичної або юридичної) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи, або в паперовій формі. Для посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, судів, органів Національної поліції, органів прокуратури, органів Служби безпеки України, Національного банку України, Національного антикорупційного бюро України, Національного агентства з питань запобігання корупції, приватних виконавців, адвокатів, нотаріусів інформація з Державного реєстру прав у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, надається за суб`єктом права чи за об`єктом нерухомого майна в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру прав, за умови ідентифікації відповідної посадової особи за допомогою електронного цифрового підпису. Порядок доступу до Державного реєстру прав визначається Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином посадові особи відповідача-2 могли отримати відповідну інформація про зареєстровані права на нерухоме майно, що міститься у Державному реєстрі прав, проте таким правом не скористались, що вказує на неповне встановлення всіх обставин під час прийняття рішення.

З вказаного вище вбачається, що ГУ ДПС не вжив всіх можливих заходів для встановлення подій, які передували реєстрації ПН, не дослідив наявні в нього докази, не запитав у позивача додаткових документів та пояснень, а в основу свого рішення не поклав допустимих, достатніх, належних та достовірних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 72 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відсутність достатніх та об`єктивних доказів створює протиправність прийнятих рішень та надало можливість звернутись до суду для скасування їх.

Крім цього варто звернути увагу, що спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України.

За правилами п.185.1 ст.185 ПКУ операції платників податку з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг, в силу вимог п.187.1 ст.187 ПКУ вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 201.7 ст.201 ПКУ податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.1 ст.201 ПКУ встановлений обов`язок платника податків на дату виникнення податкових зобов`язань скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно із п.201.10 ст.201 ПКУ при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 01.07.2017 в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

На виконання вказаних вище норм законодавства позивачем сформовано податкові накладні та надіслано до ЄРПН, проте реєстрація податкових накладних була зупинена згідно квитанцій.

Пунктом 201.16 ст.201 ПКУ встановлено, що реєстрація ПН/РК в ЄРПН може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений Постановою КМУ №1165 від 11.12.2019 року. Наказом Міністерства фінансів України №520 від 12.12.2019 року затверджений Порядок прийняття рішень про реєстрацію/ відмову в реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 2 Порядку 1165 автоматизований моніторинг відповідності податкової накладної/розрахунку коригування критеріям оцінки ступеня ризиків - сукупність заходів та методів, що застосовуються контролюючим органом для виявлення ознак наявності ризиків порушення норм податкового законодавства за результатами проведення автоматизованого аналізу наявної в інформаційних системах контролюючих органів податкової інформації.

Критерій оцінки ступеня ризиків, достатній для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, - визначений показник автоматизованого моніторингу, що характеризує ризик.

Ризик порушення норм податкового законодавства - ймовірність складення та надання податкової накладної/розрахунку коригування для реєстрації в Реєстрі з порушенням норм пп. «а» або «б» п. 185.1 ст. 185, пп. «а» або «б» п. 187.1 ст. 187, абзацу 1 п. 201.1, 201.7, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України за наявності об`єктивних ознак неможливості здійснення операції з постачання товарів/послуг, дані про яку зазначено в такій податковій накладній/розрахунку коригування, та/або ймовірності уникнення платником податку на додану вартість (далі - платник податку) виконання свого податкового обов`язку.

Відповідно до п.7 Порядку № 1165, у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу податкової накладної/розрахунку коригування встановлено, що відображена в них операція відповідає хоча б одному критерію ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/розрахунку коригування, складених платником податку, який відповідає хоча б одному показнику, за яким визначається позитивна податкова історія, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

Згідно з п.11 Порядку № 1165, у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються:

1) номер та дата складення податкової накладної / розрахунку коригування;

2) критерій (критерії) ризиковості платника податку та/або ризиковості здійснення операцій, на підставі якого (яких) зупинено реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, з розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку;

3) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для розгляду питання прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації.

Як вбачається зі змісту квитанцій про зупинення реєстрації податкових накладних, підставою для такого зупинення став п. 8 Критеріїв ризиковості платника податків.

Пунктами 4,5 Порядку №520 встановлено, що у разі зупинення реєстрації ПН/РК в Реєстрі платник податку має право подати копії документів та письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у ПН/РК, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації ПН/РК в Реєстрі.

Перелік документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації ПН/РК в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі, може включати:

договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них;

договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції;

первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм і галузевої специфіки, накладні;

розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків;

документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачено договором та/або законодавством.

Відповідно до п.6 Порядку №520 письмові пояснення та копії документів, зазначених у п.5 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного в податковій накладній / розрахунку коригування.

Згідно з пунктами 9,10,11 письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 4 цього Порядку, розглядає комісія регіонального рівня.

Комісія регіонального рівня приймає рішення про реєстрацію/ відмову в реєстрації ПН/РК в Реєстрі за формою згідно з додатком до цього Порядку.

Комісія регіонального рівня приймає рішення про відмову в реєстрації ПН/РК в Реєстрі в разі:

ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі;

та/або ненадання платником податку копій документів відповідно до п.5 цього Порядку;

та/або надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства.

У той же час п.3 Порядку №520 встановлено, що комісія регіонального рівня протягом п`яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та копій документів, поданих відповідно до п.4 цього Порядку, приймає рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації ПН/РК в Реєстрі та надсилає його платнику податку в порядку, встановленому ст.42 Кодексу.

Таким чином, норми Порядку №520 визначають строк для надання пояснень та копій документів (365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного в ПН/РК) та строк для прийняття рішення комісією (5 днів з дня отримання документів).

Порядок №520 не регламентує питання дій контролюючого органу при отриманні документів, які на його думку, на відміну від думки платника податків, не є достатніми для реєстрації податкової накладної, але при наявності у платника надати ці документи до спливу 365 днів.

Тобто, зміст переліку документів, встановлений п.5 Порядку №520 свідчить про те, що він є загальним і повинен диференціюватися в залежності від того, яка господарська операція покладена в основу виникнення податкових зобов`язань з ПДВ, тобто узгоджуватися з вимогами, як п. 185.1 ст. 185, так і п.187.1 ст.187 ПКУ.

При таких обставинах, позивач вважає, що контролюючий орган повинен при зупиненні реєстрації податкових накладних не лише запропонувати надати документи, а навести їх конкретний перелік, оскільки в п.5 Порядку №520 наведений приблизний та не вичерпний («може включати») перелік документів необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації ПН/РК в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі.

В іншому випадку така підстава для прийняття рішення про відмову в реєстрації ПН/РК в Реєстрі з підстави ненадання платником податку копій документів відповідно до п.5 цього Порядку не може бути застосована.

З огляду на те, що позивач мав право надати документи протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного в ПН/РК, а контролюючим органом взагалі не визначено які документи необхідно подати (або додатково подати в межах 365 днів), то прийняття оскаржуваних рішень про відмову у реєстрації податкових накладних позивача є передчасним.

З іншої сторони Порядок №520 вимагає від комісії розглянути протягом п`яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та копій документів, поданих відповідно до п.4 цього Порядку, та прийняти рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації ПН/РК та надсилає його платнику податку в порядку, встановленому ст.42 Кодексу.

Таким чином, в цієї частині Порядок №520 не відповідає вимогам до законодавства щодо його якості.

Питання тлумачення та застосовування національного законодавства є, перш за все, компетенцією національних органів влади. Проте Суд повинен перевірити, чи породжує спосіб тлумачення та застосування національного законодавства наслідки, що відповідають принципам Конвенції, як вони тлумачаться у світлі практики Суду (п.41 рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Будченко проти України», рішення у справі «Скордіно проти Італії»

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини закон має відповідати якісним вимогам, насамперед вимогам «доступності», «передбачуваності» та «зрозумілості»; громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку; норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку; громадянин повинен мати можливість передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія.

У рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року; "Тошкуце та інші проти Румунії", заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії", п. 74).

Крім того, одним з основних принципів податкового законодавства України є презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відсутність в оскаржуваних рішеннях мотивів їх прийняття позбавляє взагалі можливості позивача навести аргументи щодо їх неправомірності за виключенням того, що акт індивідуальної дії не відповідає вимогам обґрунтованості та вмотивованості. Проте саме невідповідність акту індивідуальної дії вимогам обґрунтованості та вмотивованості призводить до його протиправності. Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду (від 04.12.2018 року по справі №821/1173/17, від 09.07.2019 року у справі №140/2093/18).

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 02.04.2019 року (справа №822/1878/18, адміністративне провадження №К/9901/4668/19) зазначив, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. Враховуючи, суперечливість нормативного регулювання, наведене та проаналізоване вище, як підстави застосування презумпції правомірності рішень платника (підпункт 4.1.4 п.4.1 ст.4 ПКУ), а також вимоги принципів правової визначеності та передбачуваності, суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо безпідставності зупинення реєстрації податкової накладної товариства та протиправності рішення податкового органу про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Виходячи із системного тлумачення норм права, наведених вище, позивач доходить висновку, що наявність повноважень - це одна з обставин, які входять до предмета доказування у справах цієї категорії, але не єдина. Надання податковому органу відповідних повноважень - це лише передумова подальшої реалізації його управлінських функцій, результатом реалізації чого є прийняття рішення, законність якого підлягає перевірці судом при розгляді справи.

Факт зупинення реєстрації податкових накладних та відмови у їх реєстрації в ЄРПН не спростовує ані факту здійснення платником податків господарських операцій, ані факту наявності надання послуг, що підтверджується первинними документами, на підставі яких складаються податкові накладні. Позивачем були надані відповідачу-2 всі документи, які підтверджують не тільки факт поставки товару, а й сплату за них. Відповідачем-2 вказані обставини не спростовані. Тому позивач доходить висновку, що податкова накладна повністю відповідає вимогам законодавства.

Відповідно до пунктів 2, 10 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до пунктів 19, 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій, зокрема, набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДПС відповідного рішення).

У разі надходження до відповідача-1 рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду (пункт 20 Порядку №1246).

Відповідно до абзацу 22 пункту 201.10 ст.201 ПКУ, відсутність факту реєстрації платником податку продавцем товарів/послуг податкових накладних в ЄРПН не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Таким чином, з метою уникнення будь-яких негативних наслідків для платника податків щодо права на формування податкового кредиту, вважає, що необхідно зобов`язати відповідача-1 провести реєстрацію податкових накладних датою їх подання на реєстрацію.

Такий спосіб захисту про зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії узгоджується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6)розсудливо; 7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що оскаржувані рішення ГУ ДПС було прийнято з порушеннями встановленого порядку, без повного дослідження всіх доказів та подій, які стали підставою для подання на реєстрацію податкових накладних, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Судовий збір розподіляється відповідно до ст.139 КАС України.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 6567,00 грн., суд зазначає таке.

Згідно із статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу представник позивача подав до суду такі документи: копію договору про надання правової допомоги № 22/06 від 22.06.2021р., заявку № 3 від 15.09.2021, ордер на надання правової допомоги серії ВЕ №1049055, копію акту про надані послуги від 23.10.2021р., копію видаткового касового ордеру від 23.10.2021р. на суму 6567,00 грн.

Дослідив зазначені докази у сукупності, суд установив, що заявлені до стягнення 6567,00 грн. витрати на правову допомогу складаються з наданих адвокатом послуг визначений в акті наданих послуг від 23.10.2021р., вартість за які складає 6567,00грн.

Відповідач у відзитві на позов заперечував проти задоволення вимоги про стягнення з відповідача витрат на праввову допомогу адвоката, вказавши про те, що розмір витрат заявлених представником позивача до стягнення є необґрунтованим та не підтвердженим жодним доказом з боку позивача, оскільки не надано до справи підтвердження того, що дійсно такі послуги були надані адвокатом ТОВ "БУЦЕФАЛ". В задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правову допомогу відповідач просив відмовити повністю.

Частиною сьомою статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію (зокрема, постанови від 20 травня 2020 року у справі №240/3888/19, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19, від 11 грудня 2019 року у справі №2040/6747/18), що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 по справі № 640/194/98/19.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Зважаючи на те, що справа є нескладною, розглянута в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, незначний обсяг матеріалів справи (поданих позивачем доказів), суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача 6567,00 грн. витрат на правничу допомогу, оскільки саме така сума, на думку суду, є співмірною зі складністю справи та наданими адвокатом послуг.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "БУЦЕФАЛ" (вул. Потьомкінська, 114, м. Миколаїв, 54001, ) до Державної податкової служби України (Львівська площа, 8, м.Київ 53, 04053, ) , Головного управління державної податкової служби у Миколаївській області (ЄДРПОУ ВП 44104027, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001) задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати рішення комісії Головного управління державної податкової служби у Миколаївській області (ЄДРПОУ ВП 44104027, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, індекс 54001) про відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Товариства з обмеженою відповідальністю «БУЦЕФАЛ» (м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, буд. 114, ) № 2524032/36270579 від 01.04.2021р. та рішення № 2524031/36270579 від 01.04.2021р.

3. Зобов`язати Державну податкову службу України (Львівська площа, 8, Київ, 04053, ) зареєструвати податкові накладні Товариства з обмеженою відповідальністю «БУЦЕФАЛ» (м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, буд. 114, ): № 23 від 25.03.2021 р. на загальну суму 112500,00 грн., у тому числі ПДВ 18750,00 грн., датою її подання; № 22 від 25.03.2021 р. на загальну суму 100000,00 грн, у тому числі ПДВ 16666,67 грн., датою її подання; № 24 від 25.03.2021 р. на загальну суму 112500,00 грн., у тому числі ПДВ 18750,00 грн., датою її подання.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (Львівська площа, 8, м. Київ 53, 04053, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БУЦЕФАЛ" (вул. Потьомкінська, 114, м. Миколаїв, 54001, ) судовий збір в розмірі 3405,00грн., сплачений платіжним дорученням № 3861 від 20.09.2021р.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області (ЄДРПОУ ВП 44104027, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, індекс 54001) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БУЦЕФАЛ» (м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, буд. 114, ) судовий збір в розмірі 3405,00грн., сплачений платіжним дорученням № 3861 від 20.09.2021р.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (Львівська площа, 8, Київ, 04053, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БУЦЕФАЛ» (м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, буд. 114, ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3283,50 грн.

7. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної податкової служби у Миколаївській області (ЄДРПОУ ВП 44104027, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, індекс 54001) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БУЦЕФАЛ» (м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, буд. 114, ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3283,50 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов