Справа № 120/19434/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2022-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

м. Вінниця

01 лютого 2022 р. Справа № 120/19434/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Слободонюк Михайло Васильович, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

28.12.2021 до Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 10.01.2021 зазначену позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам, встановленим статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Так, залишаючи позовну заяву без руху суд вказав на недотримання позивачем вимог ч. 9 ст. 44 КАС України (зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення поетапного впровадження Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи" від 27.04.2021 № 1416-IX) відповідно до якої у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Крім того, суд встановив, що на порушення вимог ч. 3 ст. 161 КАС України, згідно якої до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, позивач не надав суду доказів сплати судового збору у сумі 908 грн.

Цією ухвалою суд встановив позивачу 5-денний строк з дня отримання її копії для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду доказів надсилання відповідачу листом з описом вкладення копії позовної заяви з додатками, а також надання суду доказів сплати судового збору в сумі 908,00 грн.

На виконання вимог ухвали суду від 10.01.2022 про залишення позовної заяви без руху, позивачем 11.01.2022 подано заяву про усунення недоліків. Обгрунтовуючи подану заяву, позивач зазначає, що обов`язок надсилання копії позовної заяви з описом вкладення відповідачу, а потім до суду, встановлюється лише для суб`єкта владних повноважень, а для учасників справи які не є суб`єктами владних повноважень такого обов`язку немає.

Натомість, з таким твердженням позивача суд не погоджується.

Як уже зазначалось судом в ухвалі від 10.01.2022 з 26.05.2021 набрав чинності Закон України від 27.04.2021 № 1416-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення поетапного впровадження Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи», яким внесені зміни, зокрема, до положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною 9 ст. 44 КАС України (в редакції Закону № 1416-IX) унормовано, що у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Отже, як слідує із даної норми, обов`язок подання документів стосується не лише суб`єктів владних повноважень, а загалом учасників справи.

Тому, якщо позовну заяву подано до суду в письмовій формі, то згідно ч. 1 ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний надати суду копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості учасників справи. В той же час, якщо позовна заява подається до суду в електронній формі, зокрема через систему "Електронний суд", то підлягають застосуванню положення ч. 9 ст. 44 КАС України щодо надання доказів направлення копії позовної заяви іншим учасникам справи.

Таким чином, оскільки позовна заява позивача надійшла до суду в електронній формі через систему "Електронний суд" і позивач не надав суду доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи (відповідачу) копій поданих до суду документів, тому суд доходить висновку, що даний недолік позовної заяви позивач не усунув.

Щодо іншого недоліку позовної заяви в частині надання доказів сплати судового збору.

Так, позивач зазначає, що є звільненим від сплати судового збору, адже, на його переконання, позов спрямований на реалізацію п. 14 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яким для учасників бойових дій передбачено першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом. Позивач вказує, що будь-яке збирання даних відносно вільних земельних ділянок під будівництво згідно ЗУ «Про доступ до публічної інформації» підпадає під дію п. 13 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Однак із такою позицією позивача суд також не погоджується.

Суд зазначає, що правовий статус ветеранів війни регулюється Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі Закон № 3551-XII).

Статтею 22 Закону № 3551-XII передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту (в тому числі учасники бойових дій), отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Поряд із тим, п. 13 ст. 5 Закону № 3674-VI, в якому йдеться про «справи, пов`язані з порушенням їхніх прав», вказує на категорію справ, в яких учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору. Якби лише наявність в особи такого статусу надавала у цій частині пільгу, то відпадала б необхідність у формулюванні другої частини зазначеної норми закону про уточнення характеру порушених прав.

У контексті вищенаведених законодавчих норм Конституційний Суд України у своєму рішенні від 28.11.2013 № 12-рп/2013 зазначив, що гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, від 14 травня 1981 року № (81) 7: «У тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Так, за висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16.12.1992 у справі "Хаджіанастасіу проти Греції", пункти 32-37).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя ("KREUZ v. POLAND" № 28249/95).

Аналіз пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" в сукупності з частиною другою статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу.

Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, підставою для звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою стало ненадання, на думку позивача, відповіді на його запит від 13.10.2021 про надання публічної інформації в передбачений законодавством строк та зобов`язання відповідача, як розпорядника публічної інформації, розглянути вказаний запит.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що вимоги позивача не пов`язані з порушенням його права на соціальний захист саме як учасника бойових дій, оскільки спірні правовідносини виникли виключно в площинні питання розгляду запиту на доступ до публічної інформації згідно із положеннями Закону України "Про доступ до публічної інформації", і наявність у цих відносинах в позивача статусу учасника бойових дій не змінює суті спірного питання, пов`язаного із забезпеченням права особи на доступ до публічної інформації.

Дійсно, перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначений у ст. 12 Закону від 22.10.1993 № 3551-XII. Втім, серед наданих Законом пільг, відсутнє права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору з вимогами щодо забезпечення право особи на доступ до публічної інформації згідно Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Тому, судовий збір у цьому разі має бути сплачений на загальних підставах.

Наведені висновки суду узгоджуються із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 545/1149/17, у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №805/3982/17-а. Таку ж оцінку процесуальному питанню пов`язаному із застосуванням пільг із сплати судового збору учасниками бойових дій надавала Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 06.05.2020 року по справі № 9901/70/20, у постанові від 09.10.2019 року по справі № 9901/311/19, а також Верховний Суд у постанові від 19.10.2020 року по справі № 240/934/20.

Таким чином суд вважає, що позивач не звільняється від сплати судового збору за звернення до суду з заявленими у даній адміністративній справі вимогами, а тому його доводи в цій частині є безпідставними.

При цьому посилання позивача на судову практику Шостого апеляційного адміністративного суду не є доречним, оскільки згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує лише висновки щодо застосування норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено у частині другій статті 44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В даному випадку суд констатує, що вимоги ухвали від 10.01.2021 про залишення позовної заяви без руху позивачем не виконано та недоліки позовної заяви не усунуто.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, вона повертається позивачеві.

За правилами передбаченими частинами 5 та 6 статті 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу.

З огляду на викладене і беручи до уваги те, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, позовну заяву належить повернути ОСОБА_1 на підставі вищезазначених положень закону.

Додатково суд роз`яснює позивачу, що відповідно до положень частини 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Принагідно суд зазначає, що дата постановлення цієї ухвали 01.02.2022 обумовлена перебуванням головуючого судді в період часу з 13.01.2022 по 31.01.2022 на лікарняному.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169,256, 295 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович