Справа № 380/13261/21
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Сасевича О.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» до Головного управління ДПС у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» до Головного управління ДПС у Львівській області, Управління державної казначейської служби України у Сихівському районі м.Львова Львівської області із вимогою стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» () суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1463,48 грн. за жовтень 2019 року та 1 043 573,99 грн. за грудень 2019 року.

Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що 20.11.2019 року та 20.01.2020 року подав до контролюючого органу податкові декларації за жовтень та грудень 2019 року, розрахунок сум бюджетного відшкодування та заяви про повернення сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 3 415 281 грн. та 2 774 356 грн. Управлінням державної казначейської служби України у Сихівському районі міста Львова Львівської області 16.01.2020 року та 23.01.2020 року було частково відшкодовано позивачу заявлені до відшкодування суми в розмірах: за жовтень 2019 року 3 413 817,52 грн.; за грудень 2019 року 1 730 782,01 грн. Решта коштів бюджетного відшкодування по деклараціях за жовтень та грудень 2019 року в сумах 1463,48 грн. та 1 043 573,99 грн. залишились невідшкодованими. Враховуючи те, що податковим органом не виносились податкові повідомлення-рішення щодо зняття сум бюджетного відшкодування та відомості про них не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, невідшкодована сума податку на додану вартість вважається узгоджено, а відтак підлягає стягненню на користь позивача за рахунок коштів Державного бюджету України.

Ухвалою судді від 13.08.2021 року у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

В підготовчому засіданні, що відбулось 20.09.2021 року, суд ухвалою без виходу до нарадчої кімнати замінив відповідача у справі з Управління державної казначейської служби України у Сихівському районі м.Львова на Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області.

04.10.2021 року від представника відповідача 1 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому вона щодо задоволення позову заперечила та вказала, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 року в адміністративній справі 1340/4394/18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» до Головного управління ДФС у Львівській області, Управління державної казначейської служби України у Галицькому районі м. Львова Львівської про стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2019 року, було задоволено позовні вимоги товариства та, зокрема: стягнуто з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1027327,00 грн. за лютий 2011 року, 3962 грн. за квітень 2014 року, 12876 грн. за травень 2014 року, 32698 грн. за червень 2014 року, 33940 грн. за липень 2014 року.

Представник відповідача 1 вказав, що Головним управлінням Держаного казначейства України у Львівській області 23.11.2020 року на підставі виконавчого листа №1340/4394/18 від 28.11.2019 року було здійснено відшкодування ПДВ на користь позивача у розмірі 1 110803 грн., однак постановою Верховного Суду від 03.12.2020 року було задоволено касаційну скаргу ГУ ДПС у Львівські області та скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 року в частині стягнення з Державного бюджету України на користь позивача сум бюджетних відшкодувань в розмірі 1027327,00 грн. за лютий 2011 року та у розмірі 33940,00 грн. за липень 2014 року.

Головне управління ДПС у Львівській області звернулось до Львівського окружного адміністративного суду із заявою про поворот виконання рішення та стягнення до Державного бюджету України за рахунок ТОВ «Львівська ізоляторна компанія» суми відшкодування у зазначеному розмірі. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 року таку заяву було задоволено повністю.

Представник відповідача 1 підсумовує, що враховуючи те, що ТОВ «Львівська ізоляторна компанія» щомісячно заявляє до відшкодування податок на додану вартість та беручи до уваги обставини, які свідчать про не повернення позивачем до Державного бюджету України 1 061 267 грн., то сума 1 110 803 грн., яка була списана на підставі виконавчого листа від 28.11.2019 року №1340/4394/18 списалась із суми, заявленої до відшкодування по декларації за грудень 2019 року, а відтак просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

04.10.2021 року від представника відповідача 2 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому він щодо задоволення позову заперечив та вказав, що органи казначейства не наділені повноваженнями самостійно приймати рішення щодо повернення з бюджету податку на додану вартість. Враховуючи те, що Головним управління Державної казначейської служби України у Львівській області з Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість було отримано інформацію про узгоджені суми бюджетного відшкодування, таке діяло в межах наданих повноважень та повернуло позивачу узгоджені до відшкодування суми. Оскільки, як вказує представник відповідача 2, управління жодним чином не порушило право позивача на відшкодування податку на додану вартість, вимоги позивача в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань саме Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області судових витрат є безпідставними.

16.12.2021 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог в якій він просив зменшити розмір позовних вимог на суму 66638,00 грн. та стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1463,48 грн. за жовтень 2019 року та 976935,99 грн. за грудень 2019 року.

Ухвалою суду від 21.01.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судових засіданнях представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні тим, які викладені у письмових заявах до суду, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судових засіданнях позов не визнала, ствердила про його необґрунтованість, а тому, просила у задоволенні позову відмовити. Сторони не заперечили щодо переходу до письмового провадження, внаслідок чого суд ухвалою без виходу до нарадчої кімнати постановив перейти до письмового провадження з метою ухвалення рішення у справі.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» зареєстроване як платник податку на додатну вартість.

20.11.2019 року позивачем було подано до Головного управління ДПС у Львівській області, Галицьке управління, Сихівська Державна податкова інспекція (Сихівський район м.Львова) податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2019 року, розрахунок коригування сум податку на додану вартість за жовтень 2019 року, довідку про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за жовтень 2019 року, розрахунок суми бюджетного відшкодування за жовтень 2019 року та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування за жовтень 2019 року.

Згідно поданих документів загальна сума бюджетного відшкодування з податку на додану вартість склала 3 415 281 грн.

Окрім цього, 20.01.2020 року позивач подав до Головного управління ДПС у Львівській області, Галицьке управління, Сихівська Державна податкова інспекція (Сихівський район м.Львова) податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2019 року, розрахунок коригування сум податку на додану вартість за грудень 2019 року, розрахунок суми бюджетного відшкодування за грудень 2019 року та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування за грудень 2019 року.

Згідно поданих документів загальна сума бюджетного відшкодування з податку на додану вартість склала 2 774 356 грн.

Як вбачається з виписки по картковому рахунку позивача, Управлінням державної казначейської служби України у Сихівському районі міста Львова Львівської області 16.01.2020 року та 23.01.2020 року було частково відшкодовано позивачу заявлені до відшкодування суми в розмірах: за жовтень 2019 року 3 413 817,52 грн.; за грудень 2019 року 1 730 782,01 грн.

Відтак сума податку на додану вартість, яка залишилась не відшкодованою позивачу станом на момент звернення до суду склала 1463,48 грн. за жовтень 2019 року та 1043573,99 грн. за грудень 2019 року.

Позивач, вважаючи, що йому безпідставно було не відшкодовано суми з податку на додану вартість згідно поданих декларацій та заяв про відшкодування в розмірі 1463,48 грн. за жовтень 2019 року та 1 043 573,99 грн. за грудень 2019 року, звернувся до суду з метою їх стягнення.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (надалі ПК України, станом на момент чинних правовідносин) бюджетне відшкодування це відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Порядок дій державних органів щодо відшкодування з Державного бюджету України (бюджетного відшкодування) ПДВ врегульовано нормами статті 200 ПК України.

Згідно пункту 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Підпунктом 200.7.1. пункту 200.7 статті 200 ПК України передбачено, що формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

В пункті 200.10 статті 200 ПК України вказано, що у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Нормами пункту 200.12 статті 200 ПК України передбачено, що зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з однієї із таких дат: а) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку проведення перевірки, в разі, якщо контролюючим органом внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про відсутність порушень під час такої перевірки; б) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату початку та закінчення проведення перевірки даних, зазначених у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, з обов`язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна); в) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку, передбаченого цим Кодексом для складення акта перевірки, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату складення акта перевірки; г) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку, передбаченого цим Кодексом для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату та номер податкового повідомлення-рішення; ґ) з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.

У випадках, передбачених підпунктами «б» і «в» цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування в автоматичному режимі на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

У випадках, передбачених підпунктами «а», «г» і «ґ» цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

У відповідності до пункту 200.13 статті 200 ПК України на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 року №26 було затверджено Порядок ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі Порядок №26, станом на момент спірних правовідносин).

Пунктом 7 Порядку №26 передбачено, що інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі органом ДФС на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Згідно пункту 12 Порядку №26 узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу Казначейства для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі та перераховується органом Казначейства у строки, передбачені пунктом 200.13 статті 200 Податкового кодексу України, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

При цьому органу Казначейства стають доступними для виконання узгоджені суми бюджетного відшкодування, зазначені в Реєстрі, які підлягають поверненню.

Аналізуючи вищенаведені норми права та зокрема підпункт «г» пункту 200.12 статті 200 ПК України суд приходить до висновку, що суми бюджетного відшкодування вважаються узгодженими у випадку, якщо контролюючим органом не було внесено до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату та номер податкового повідомлення-рішення (у випадку, якщо такі були винесені податковим органом на підстав здійснення перевірки інформації, зазначеної у поданій платником податків декларації).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що товариством з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» було подано до Головного управління ДПС у Львівській області, Галицьке управління, Сихівська Державна податкова інспекція (Сихівський район м.Львова) податкові декларації з податку на додану вартість та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2019 року та грудень 2019 року.

Загальна сума бюджетного відшкодування згідно поданих документів склала 6189637,00 грн. і частково була відшкодована Головним управління ДПС у Львівській області в розмірі 5144599,53 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 1 не виносилось податкові повідомлення-рішення про зняття 1463,48 грн. відшкодування за жовтень 2019 року та 1043573,99 грн. відшкодування за грудень 2019 року, а відтак відомості про такі податкові повідомлення-рішення не внесено до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та не надсилались позивачу. Відповідне також не заперечувалось відповідачем 1 ні у відзиві на позовну заяву, ні в судових засіданнях.

Враховуючи факт невідшкодування частини суми з податку на додану вартість позивачу згідно поданих ним декларацій і заяв про відшкодування за спірні періоди та те, що зважаючи на норми статті 200 ПКУ України суми бюджетного відшкодування вважаються узгодженими з моменту закінчення строку для надсилання податкових повідомлень-рішень, суд приходить до висновку, що невідшкодована позивачу сума з податку на додану вартість за жовтень 2019 року та грудень 2019 року підлягає поверненню на його користь за рахунок Державного бюджету України.

Більше того, як вбачається із заяви про зменшення позовних вимог від 16.12.2021 року, відповідачем 1 було внесено до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про узгодження ще частини суми з податку на додану вартість за грудень 2019 року в розмірі 66638,00 грн., що, як наслідок, спричинило її відшкодування позивачу органом казначейства.

Відповідне свідчить про дійсну заборгованість перед позивачем з податку на додану вартість.

Водночас позивач просить саме стягнути з Державного бюджет України наявну суму відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 976935,99 грн.

З цього приводу суд зазначає наступне.

В силу пункту 12 Порядку №26 узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу Казначейства для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі та перераховується органом Казначейства у строки, передбачені пунктом 200.13 статті 200 ПК України, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

При цьому органу Казначейства стають доступними для виконання узгоджені суми бюджетного відшкодування, зазначені в Реєстрі, які підлягають поверненню.

Разом з тим, передумовою для отримання платником податків належної йому суми бюджетного відшкодування є відображення органом ДФС (ДПС) в Реєстрі інформації про її узгодження.

Наведене дає підстави для висновку, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику ПДВ суму бюджетного відшкодування протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої.

Таким чином, з метою повернення суми з податку на додану вартість за жовтень 2019 року та грудень 2019 року контролюючий орган повинен був внести до Реєстру дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника податку, для забезпечення доступу органу Казначейства для виконання.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України бездіяльність суб`єкта владних повноважень це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Для визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, особа, яка вважає, що її право порушене, повинна довести існування причинного зв`язку між такою протиправною бездіяльністю та її порушеним правом. Поряд з цим, бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

Суд зазначає, що процедура повернення сум бюджетного відшкодування визначена Порядком №26 та є обов`язковою для здійснення перерахунку сум відшкодування на рахунок платника податків.

Обов`язок щодо внесення відповідних даних до Реєстру на момент виникнення спірних правовідносин покладено саме на відповідача 1.

Забезпечення технічної можливості внесення даних до Реєстру також є обов`язком суб`єкта владних повноважень та відсутність такої можливості не може покладати додатковий тягар та викликати негативні наслідки для платників податків.

Таким чином, відповідачем порушено встановлений Податковим кодексом України обов`язок щодо внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість відомостей щодо суми узгодженого бюджетного відшкодування за заявою поданою позивачем.

Враховуючи викладене, бездіяльність відповідача, яка полягає у не внесенні до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних про узгоджену суму бюджетного відшкодування ПДВ позивача у розмірі 1463,48 грн. за жовтень 2019 року та 976935,00 грн. за грудень 2019 року не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України та є протиправною.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35).

ЄСПЛ у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).

Оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ та отримання пені на суму податку, не відшкодовану платнику протягом визначеного законодавством строку, позивач у цій справі має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету ПДВ, які охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З системного аналізу вказаних норм ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд, враховуючи всі обставини встановлені під час розгляду даної справи та виходячи за межі позовних вимог, дійшов висновку про необхідність зобов`язання Головного управління ДПС у Львівській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого ТОВ «Львівська ізоляторна компанія» у розмірі 1463,48 грн. за жовтень 2019 року та 976935,99 грн.

Водночас щодо вимог позивача в частині стягнення за рахунок Державного бюджету України суми бюджетного відшкодування у розмірі 1463,48 грн. за жовтень 2019 року та 976935,99 грн. слід відмовити.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи висновок про часткове задоволення позову, суд вважає, що за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області слід стягнути частину сплаченого позивачем при подачі позову судового збору в сумі 7837,78 грн.

Щодо стягнення з відповідача 2 судових витрат у вигляді судового збору суд зазначає таке.

Наказом Міністерства фінансів України №326 від 03.03.2017 року було затверджено Порядок інформаційної взаємодії Міністерства фінансів України з Державною фіскальною службою України та Державною казначейською службою України в процесі формування Реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі Порядок №326, станом на момент спірних правовідносин).

Пунктом 1 і 2 розділу ІІІ Порядку №326 передбачено, що Казначейство після 13-ї години операційного дня отримує з Реєстру інформацію про узгоджені суми бюджетного відшкодування із зазначенням платіжних реквізитів, необхідних Казначейству для виконання пункту 12 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року № 26.

Казначейство не приймає інформації з Реєстру згідно з пунктом 1 цього розділу, яка не пройшла перевірки електронних цифрових підписів посадових (уповноважених) осіб та печатки відповідного територіального органу ДФС і містить неповні та/або некоректні платіжні реквізити, з одночасним наданням Мінфіну електронного повідомлення про причини відмови.

Згідно пункту 3 розділу ІІІ Порядку №326 Органи Казначейства на підставі інформації з Реєстру про узгоджені суми бюджетного відшкодування із зазначеними платіжними реквізитами перераховують узгоджені суми бюджетного відшкодування на поточні банківські рахунки платників податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу таких платників податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, у визначені законодавством строки.

Як висновується з норм Порядку №326, відповідач 2 в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області здійснює виключно перерахування узгоджених сум бюджетного відшкодування після внесення податковим органом відповідних відомостей про узгодження сум до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Враховуючи те, що Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області жодним чином не порушило право позивача на отримання відшкодування сум з податку на додану вартість і діяло виключно в межах наданих повноважень, суд приходить до висновку, що судовий збір за рахунок такого управління стягуватись не повинен.

Керуючись ст.ст. 9, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

в и р і ш и в:

адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» до Головного управління ДПС у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Львівській області, яка полягає у не внесенні до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість даних щодо узгодження сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість товариству з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» у розмірі 1463 (одна тисяча чотириста шістдесят три) грн. 48 коп. за жовтень 2019 року та 976935 (дев`ятсот сімдесят шість тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн. 99 коп. за грудень 2019 року.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35; ) внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленої товариством з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» у розмірі 1463 (одна тисяча чотириста шістдесят три) грн. 48 коп. за жовтень 2019 року та 976935 (дев`ятсот сімдесят шість тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн. 99 коп. за грудень 2019 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» (79066, м. Львів, вул. Зелена, 301; ) частину сплаченого при подачі позову судового збору в сумі 7837 (сім тисяч вісімсот тридцять сім) грн. 78 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Сасевич О.М.