Справа № 120/5648/21-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

04 лютого 2022 р. Справа № 120/5648/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Руслани Миколаївни, розглянувши письмово заяву позивача, подану в порядку 383 КАС України у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням суду від 12.08.2021 позовну заяву задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч. 3 ст. 57, ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з обмеженням суми пенсійних виплат у розмірі 168,00 грн, починаючи з 01.06.2020. Також, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч. 3 ст. 57, ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" без обмеження суми пенсійних виплат у розмірі 168,00 грн, починаючи з 01.06.2020. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

22.12.2022 на адресу суду від позивача надійшла заява, в порядку ст. 383 КАС України, в якій останній просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 , як ліквідатору аварії на Чорнобильській АЕС, по ч. 3 ст. 57 Закону 796 "Про статус і соціальний захист громадян пострадавших внаслідок Чорнобильської катастрофи", ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ч. 2 ст. 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування" протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зробити перерахунок та виплату пенсії, обчисливши середньомісячну фактичну заробітну плату відповідно до ч. 3 ст. 57 Закону України 796 "Про статус і соціальний захист громадян пострадавших внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме: взявши до уваги зарплату за травень місяць 1987 року, яка зазначена в архівній довідці МОУ №2122 6246 9 365 від 04.08.2010 і підтверджує заробітну плату за роботу в зоні радіоактивного забруднення, із додаванням показника заробітної плати на основній роботі за даний місяць;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок пенсії, виплату і в подальшому виплачувати відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за понаднормовий стаж, який складає 12 років, а в процентному відношенні 12 процентів заробітної плати, обчисленої по двохскладовій формулі для нарахування пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснювати в подальшому індексацію пенсії відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування", та ч. 2.ст. 42 цього Закону.

Розглянувши подану заяву, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду

Частиною 2 ст. 383 КАС України визначено, що до такої заяви додається, зокрема документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви.

У свою чергу як визначено в ст. 1 Закону України "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України "Про судовий збір", платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" врегульовано, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

При цьому подана, в порядку ст. 383 КАС України, вищезазначена заява до передбаченого ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" вичерпного переліку заяв, за подання яких судовий збір не справляється, не відноситься.

Суд зазначає, що п.п. 6 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачена сплата судового збору за подання заяв, пов`язаних із деякими питаннями виконання судових рішень, у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином заявнику необхідно було б за подання цієї заяви сплатити судовий збір у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 681,00 грн.

Втім заявником (позивачем), в порушення вимог п. 9 ч. 2 ст. 383 КАС України, документа про сплату судового збору не надано, підстав для звільнення від сплати судового збору не зазначено.

Аналогічні висновки щодо необхідності сплати судового збору за подання заяви в порядку ст. 383 КАС України дійшов Верховний Суд у постановах від 27.06.2019 по справі № 807/220/18, від 11.12.2019 по справі № 821/471/18, від 25.06.2020 по справі № 0240/2226/18, в ухвалі Верховного Суду від18.12.2020 по справі № 200/5793/20-а.

Відтак, подана заява за відсутності документа про сплату судового збору є такою, що не відповідає вимогам п. 9 ч. 2 ст. 383 КАС України.

Крім того, суд зазначає, що виходячи з наведених вище норм, звернення до суду із заявою відповідно до ст. 383 КАС України можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконані в органах державної виконавчої служби.

Зокрема, законодавець передбачив, що заява про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення суду має містити інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформацію про хід виконавчого провадження (п. 7, 8 ч. 2 ст. 383 КАС України).

Згідно з інформацією, яка міститься в автоматизованій комп`ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду" виконавчий лист по справі № 120/5648/21 не був виданий позивачу, заяви про видачу такого листа до суду не надходила.

Верховний Суд у постановах від 21.03.2019 у справі № 805/1458/17-а, від 27.06.2019 у справі № 807/220/18 зазначив, що звернення рішення суду до примусового виконання є обов`язковою передумовою для подання заяви в порядку ст. 383 КАС України, оскільки повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім виконавцю, а звернення до суду в порядку ст. 383 КАС України є виключною мірою, якщо позивачем було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

Таким чином подана заява, за відсутності інформації про пред`явлення виконавчого листа до виконання та про хід виконавчого провадження, не відповідає вимогам п. 7, 8 ч. 2 ст. 383 КАС України.

Аналогічний висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 05.07.2021 у справі № 260/636/19.

Серед іншого, суд зазначає, що у поданій заяві позивач не погоджується із обставинами, які не були предметом дослідження при розгляді даної справи та щодо яких судовим рішенням у даній справі при зобов`язанні суб`єкта владних повноважень до вчинення дій не наводились відповідні висновки. Суд вважає, що вирішення порушених в заяві питань можливе лише шляхом ухвалення рішення суду за наслідком розгляду відповідних вимог у порядку позовного провадження, а не шляхом постановлення ухвали в порядку статті 383 КАС України.

Протилежний підхід призведе до переоцінки обставин у інших справах та змісту судових рішень, що є неприпустимим.

Відповідно до ч. 5 ст. 383 КАС України у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява позивача, яка подана в порядку ст. 383 КАС України підлягає поверненню заявнику відповідно до положень ч. 5 ст. 383 КАС України.

Керуючись ст. 241, 243, 248, 383 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , що подана в порядку ст. 383 КАС України, повернути заявнику.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна