Справа № 380/20481/21
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження в адміністративній справі

03 лютого 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд

у складі головуючої судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Шийович Р.Я.,

представника позивача Муха В.П.,

представника відповідача Нирка Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження клопотання представника відповідача про закриття провадження у адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальності «Галичхутро» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальності «Галичхутро» (80102, Львівська область, Червоноградський район, с. Велике, вул. Шевченка, 4; ) до Головного управління ДПС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35; ) з вимогою про визнання протиправним та скасування наказу від 23.06.2021 №2158-ПП Головного управління ДПС у Львівській області.

Ухвалою суду від 23.11.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

31.12.2021 за вх. №100081 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 14.01.2022 вирішено перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду адміністративної справи № 380/20481/21 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання.

03.02.2022 за вх. №9729 від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі. В обґрунтування поданого клопотання зазначив, що у липні 2021 року позивачем подано до суду позов до ГУ ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.07.2021 №2, прийнятого за результатами перевірки, яка проведена на підставі наказу №2158-ПП від 23.06.2021. На думку представника відповідача, неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Крім цього, відповідач вказує, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2021 року за справою 816/228/17, суд зазначає, «у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. З огляду на наведене просить суд закрити провадження у справі.

В засіданні суду судом поставлено на обговорення клопотання про закриття провадження у справі.

Представник позивача щодо закриття провадження в справі заперечив, просив суд у задоволенні такого клопотання відмовити.

Представник відповідача подане клопотання підтримала, просила суд таке задоволити.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Заступником начальника Головного управління ДПС у Львівській області 23.06.2021 було видано наказ №2158-ПП Про проведення фактичної перевірки ТзОВ «Галичхутро» за адресою: Львівська область, Сокальський р-н, с. Лучиці, з 23.06.2021 по 01.07.2021, щодо дотримання вимог Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» (із змінами та доповненнями), Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями) та інших законодавчих актів, що регулюють виробництво і обіг пального.

Працівниками Головного управління ДПС у Львівській області відповідно до наказу від 23.06.2021 № 2158-ПП та направлень від 23.06.2021 № 7001, 7002, 7003 була проведена фактична перевірка адреси отримання пального, що розташована за адресою: Львівська область, Сокальський р-н, суб`єкта господарської діяльності - ТзОВ Галичхутро.

За наслідком перевірки складено Акт фактичної перевірки від 01.07.2021 року № 13873/13-01 -09-02/30124284.

Фактичною перевіркою встановлено:

- за адресою Львівська область. Сокальський район, с. Велике, згідно акцизних накладних ТзОВ «Галичхутро» було придбано пальне у ПП «АЙСЛАГ» а саме: паливо (важкі дистеляти), (код товару за УКТ ЗЕД ). Даний товар придбався протягом 2020-2021 року, загальна маса якого 135317 кг.. що становить 164284.99 л.. та у МПІІ «Ірена» а саме: паливо (важкі дистеляти) (код товару за УК`Г ЗЕД ). Даний товар придбався протягом 2020 року, загальна маса якого 4233 кг. що становить 5061.72 л. за напрямком використання « 0» (адреса місця зберігання пального, яке не є акцизним складом, на якому суб`єкт господарювання неплатник податку зберігає пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки (акцизна накладна виписується в одному примірнику - код операції «З», напрям використання - « 0».

Ліцензія на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки ТзОВ «Галичхутро». період дії якої підпадає на дати отримання пального (код товару за УКТ ЗЕД ) відсутня, таким чином, позивачем порушено вимоги частини 1 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального."

Фактична перевірка проведена у присутності директора позивача Мухи В.П., якому було пред 'явлено службові посвідчення та направлення на проведення перевірки, а також вручено копію наказу, про що свідчать підписи у направленнях.

На підставі вказаного акту перевірки, Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 20.07.2021 року № 2. яким за порушення ч.1 ст.15 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».

Вказане податкове повідомлення-рішення є предметом оскарження у справі №380/12431/21, яка розглядається Львівським окружним адміністративним судом. 19.08.2021 судом відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі.

02.11.2021 позивач, вважаючи протиправним наказ від 23.06.2021 №2158-ПП Головного управління ДПС у Львівській області, звернувся з вказаним позовом до суду.

При вирішення вказаного клопотання суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Термін «публічно-правовий спір», відповідно до п.2 ч.1 ст.4 КАС України, означає спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справи адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати у зв`язку з чим виник спір та на захист яких прав особа звернулася до суду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За визначенням, наведеним в частині першій статті 4 КАС України:

- адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1);

- суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7);

- індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пунктом 19).

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю порушено його права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права

Водночас право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав особи й основоположних свобод (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі Перетяка та Шереметьєв проти України, заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі Меньшакова проти України, заява №377/02).

Отже, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Виходячи з наведеного суд, дійшов до висновку, що оскарження наказу від 23.06.2021 за №2158-ПП «Про проведення фактичної перевірки ТзОВ «Галичхутро» не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

При цьому поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Аналогічний висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17.

Таким чином, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем (суб`єктом владних повноважень) в частині позовних вимог про оскарження наказу від 23.06.2021 за №2158-ПП про проведення фактичної перевірки відсутній спір . Встановлено в засіданні, що акт, а саме Наказ про проведення перевірки вичерпав свою дію. Перевірка відбулася, позивач допустив контролюючий орган до перевірки, за результатами перевірки прийнято податкові повідомлення рішення, які й оскарженні позивачем до суду. Отже, належним способом захисту позивачем, порушених на його думку прав, є уже у провадженні суду адміністративна справа з предметом спору - оскарження податкового повідомлення-рішення. В даному випадку позивач обрав неналежний спосіб захисту щодо оскарження Наказу про перевірку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд роз`яснює позивачу, що згідно із частиною другою статті 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

При цьому, з урахуванням висловленої позиції Верховного Суду з даного питання, не потребує роз`яснення право позивача щодо звернення до суду, що уповноважений розглядати даний спір, оскільки такий спір не належить до юрисдикції жодного іншого суду.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2270,00 грн., такий слід повернути з Державного бюджету України на користь позивача.

Керуючись статтями 238, 239, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі задовольнити.

Закрити провадження в адміністративній справі №380/20481/21 за позовом товариства з обмеженою відповідальності «Галичхутро» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу.

Повернути на користь товариства з обмеженою відповідальності «Галичхутро» з Державного бюджету судовий збір в розмірі 2270,00 грн, сплачений згідно платіжного доручення №1001 від 28.10.2021.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку передбаченому ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України та у строки, визначені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки визначені ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 04.02.2022.

Суддя Сподарик Н.І.