Справа № 400/1888/21
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 р. № 400/1888/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001,

про:визнання протиправною та скасування вимоги від 16.02.2021 № Ф-69152-17; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі - відповідач), в якому просив суд:

визнати противоправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Миколаївській області про сплату боргу (недоїмки) від 16 лютого 2021 року № Ф-69152- 17;

зобов`язати ГУ ДПС в Миколаївській області виключити інформацію щодо ОСОБА_1 , як самозайнятої особи, з бази даних інформаційної системи органу доходів і зборів;

стягнути з Головного управління ДПС в Миколаївській області на користь позивача понесені по справі судові витрати.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що у 2011р. отримав свідоцтво на право на заняття адвокатською діяльністю, але у спірний період не займався адвокатською діяльністю, а також у період з 01.08.2011р. по 29.12.2017р. у період працював на посаді начальника юридичного відділу у ТОВ «Монополія», про що міститься запис в трудовій книжці позивача. Однак, відповідач протиправно нарахував недоїмку з ЄСВ у сумі 38888,74 грн.

Ухвалою від 15.04.2021р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст.260 КАС України (без виклику сторін у судове засідання).

Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що відповідно до змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі-Закон № 2464), які набули чинності 01.01.2017р., сплата самозайнятою особою єдиного внеску навіть за відсутності доходу є обов`язком. Оскаржувана вимога сформована на підставі даних з інформаційної системи "Податковий блок" в автоматичному режимі і є правомірною. Борг позивачу нараховано прчинаючи з І кварталу 2018 року по IV квартал 2020 року включно.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Інших процесуальних дій у справі судом не вчинялось.

Вирішуючи спір, суд встановив наступне.

Позивач отримав право на заняття адвокатською діяльністю 09.04.2011р., що підтверджується відповідним свідоцтвом (а. с. 13).

Платником ЄСВ позивач зареєстрований з 09.07.2014р.

У період з 01.08.2011 р. по 29.12.2017 р. у період працював на посаді начальника юридичного відділу у ТОВ «Монополія», що підтверджується записами трудової книжки.

Судом встановлено, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.04.2020р. у справі № 400/687/20 позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області задоволено частково: визнано протиправною та скасувано вимогу Головного управління ДФС у Миколаївській області про сплату боргу (недоїмки) від 04.11.2019 р. № Ф-69152-17 в частині суми 8448 грн.

Виходячи з матеріалів справи № 400/1888/21 відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-69152-17 від 16.02.2021р. на суму 38888,74грн. (а. с. 14). вказану вимогу позивач отримав 06.03.2021р., що піжтверджується поштовим повідомленням про вручення (а.с.39).

Згідно розрахунку сум заборгованості (а.с.40) позивача, заборгованість у сумі 38888,74 грн., з яких за 1 квартал 2018 р. в сумі 2457,18 грн, 2 квартал 2018 р. в сумі 2457,18 грн, 3 квартал 2018 р. в сумі 2457,18 грн, 4 квартал 2018 р. в сумі 2457,18 грн, 1 квартал 2019 р. в сумі 2754,18 грн, 2 квартал 2019 р. в сумі 2754,18 грн, 3 квартал 2019 р. в сумі 2754,18 грн, 4 квартал 2019 р. в сумі 2457,18 грн., 1 квартал 2020 року - 2078,12грн., 2 квартал 2020 року - 1039,06грн., 3 квартал 2020 року - 2178,12грн., 4 квартал 2020 року - 3300,00грн.

Виходячи зі змісту рішення по справі № 400/687/20, судом вбачається, що вимога , яка була оскржена позивачем в межах розгляду справи № 400/687/20 скасована частково на суму боргу 8448,00грн., який був нарахований ОСОБА_2 за 2017 рік.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону №5076-VI, адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону №5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку встановлено нормами Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010р. №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску.

У постановах від 27.11.2019р. по справі №160/3114/19 та від 05.12.2019р. по справі №260/358/19 Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.

Верховний Суд зазначив, що метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Верховний Суд дійшов висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, на позивача був покладений обов`язок сплачувати єдиний внесок з 2018 року, до періоду коли позивач був найманим працівником, тобто до 02.01.2020 року.

Записами трудової книжки ОСОБА_1 підтверджується період його трудової зайнятості з 02.01.2020р. по 30.06.2020р., з 01.07.2020р. по теперішній час.

Доказів зупинення адвокатської діяльності до суду позивачем не надано. Відтак, податковим органом правомірно нараховано єдиний внесок за 1-4 квартали 2018р. та 1-4 квартали 2019р., а тому спірна вимога підлягає скасуванню в частині суми 9595,30 грн., нарахованої за 2020 рік.

Отже, позов належить задовольнити частково.

Судовий збір розподіляється відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Миколаївській області про сплату боргу (недоїмки) від 16.02.2021р. № Ф-69152-17 в частині суми 9595,30грн.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 454,00 грн., сплачений квитанцією від 25.03.2021р.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов