Справа № 400/9056/21
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 р. № 400/9056/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі відповідач) про:

- визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо зменшення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 80 % до 40 % суддівської винагороди судді, якій працює на відповідній посаді, під час його перерахунку з 19.02.2020 року на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про розмір суддівської винагороди від 25.01.2021 року №7/1- 141/21;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 19.02.2020 року ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок, нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з 80 % суддівської винагороди, що визначена у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про розмір суддівської винагороди від 25.01.2021 року №7/1- 141/21.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що після звільнення з посади судді у відставку їй призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% суддівської винагороди. Проте, на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 року у справі № 400/1238/21 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснено перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання позивача згідно із довідкою територіального управління Державної судової адміністрації України у Миколаївській області від 25.01.2021 року №7/1-141/21, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року, з розрахунку 40% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Зазначила, що застосування відсоткового показника, передбаченого ч. 3 ст. 142 Закону №1402 до перерахунку вже призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є протиправним, оскільки стосується обрахування щомісячного довічного грошового утримання судді, який звернувся із заявою про його призначення на момент дії цієї норми, а не перерахунку раніше призначеного, що у свою чергу і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Ухвалою від 11.10.2021 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/9056/21 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до положень ч. 4. ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) встановлено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до вимог ч. 6 ст. 162 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду, як одержувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% суддівської винагороди.

Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Миколаївській області 25.01.2021 року позивачу видана нова довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці №7/1-141/21 про те, що станом на 18 лютого 2020 року її суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 97112,40 грн., в тому числі: посадовий оклад 69366,00 грн., доплата за вислугу років 27746,40 грн.

Вказана довідка видана відповідно до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII, рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020 року.

Позивач 26.01.2021 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області від 25.01.2021 року №7/1-141/21.

Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 26.01.2021 року за № 27/03.04-п позивачці відмовлено у перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», оскільки згідно з абз. 1 п. 25 Закону №1402-VIІІ право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим законом має суддя, який призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого конкурсу. ГУ ПФУ в Миколаївській області зазначено, що рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року по справі №1-15/2018 (4086/16) вказаний пункт визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), але на даний час відсутній порядок проведення перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці з врахуванням Рішенням Конституційного Суду України.

Не погоджуючись із рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, ОСОБА_1 оскаржила його в судовому порядку.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 року у справі №400/1238/21 позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 26 січня 2021 року № 27/03.04-п про відмову в проведенні перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про розмір суддівської винагороди від 25 січня 2021 року № 7/1-141/21 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області від 25 січня 2021 року №7/1-141/21, з урахуванням раніше виплачених сум

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2021 року у справі №400/1238/21 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року задоволено частково, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення від 26.01.2021 № 27/03.04-п; зобов`язання вчинити певні дії змінено, виклавши мотивувальну частину оскаржуваного рішення в редакції даної постанови. В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року - залишено без змін.

Як встановлено судом у справі №400/1238/21 та підтверджується матеріалами пенсійної справи, ОСОБА_1 в період з лютого 2002 року по 2018 рік працювала на посаді судді Заводського районного суду м. Миколаєва, про що свідчать записи в трудовій книжці позивача.

20.11.2017 року позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV). Пенсію по інвалідності позивачу призначено з 24.10.2017р.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 01.02.2018р. № 281/0/15-18 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Заводського районного суду м. Миколаєва у зв`язку з неспроможністю виконувати повноваження за станом здоров`я.

Згідно із заявою від 19.02.2018р. ОСОБА_1 призначено з 19.02.2018 року щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі Закон №1402-VIII).

Довічне грошове утримання позивачці призначалося у розмірі 80% суддівської винагороди працюючого судді, що підтверджується протоколом призначення пенсії та перерахунками пенсії за попередні роки.

На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 року у справі №400/1238/21 ГУ ПФУ в Миколаївській області здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про розмір суддівської винагороди від 25 січня 2021 року № 7/1-141/21, проте із розрахунку 40% суддівської винагороди працюючого судді.

У серпні 2021 року позивач звернулася до відповідача щодо роз`яснення причин зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 80% до 40% суддівської винагороди.

Листом від 26.08.2021 року відповідач відмовив у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.

Не погоджуючись зі зменшенням розміру щомісячного довічного грошового утримання, вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області протиправними, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016 року.

Пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно ч.1,2 статті 142 Закону № 1402- VIII суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах зазначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до частини 3 статті 142 Закону № 1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частинами 4,5 цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (п.23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

Законом України від 16.10.2019 року № 193-IX "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019 року, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні зазначено, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 року у справі №2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Позивач просила здійснити перерахунок грошового утримання судді у відставці на підставі ч. 4 ст. 142 Закону №1402-VIII, якою передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Так, розмір довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді, визначений у порядку, передбаченому Законом №2453-VI, відрізняється від порядку визначення розміру довічного грошового утримання судді, встановленому чинним Законом №1402-VIII, на підставі якого позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Така відмінність полягає в тому, що Законом №2453-VI розмір довічного грошового утримання судді у відставці визначався у відсотках (80% і більше), виходячи із суддівської винагороди працюючого судді, зокрема з окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018), на відміну від положень Закону №1402-VIII, який передбачає інші базові показники суддівської винагороди, виходячи з окладу працюючого судді; в даному випадку судді першої інстанції, - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, (стаття 135 Закону №1402-VIII), а також інший розмір довічного утримання судді у відставці 50% і більше від суддівської винагороди (частина третя статті 142 Закону №1402-VIII).

Отже, оскільки чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, то відсутні правові підстави для обрахунку щомісячного грошового утримання судді одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розміру щомісячної суддівської винагороди) за Законом№ 1402-VIII, а розміру відсотку - за Законом №2453-VI.

Суд зауважує, що частина третя статті 142 Закону №1402-VIII неконституційною не визнавалась, вказана норма повною мірою відповідає критерію якості закону та не вступає в колізію з іншими нормами законів, що дозволяло б відповідачу не застосувати її стосовно позивача (у протилежному випадку рішення відповідача прямо б суперечило вимогам частини другої статті 19 Конституції України).

Для ультраактивного («переживання закону») застосування норми права, тобто для продовження дії норми після втрати нею чинності, можливо лише за умови, що новий закон продовжує на певний період чинність норм старого закону.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 не містить норми, що продовжує дію розмірів щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, передбаченихих Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010.

За таких обставин, ані у відповідача, ані у суду немає права посилатися в 2022 році на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, передбачений Законом №2453-VI від 07.07.2010, оскільки він вже втратив чинність.

Як Закон №2453-VI, так і Закон №1402-VIII гарантує права судді у відставці на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

При цьому, цю гарантію необхідно розуміти так, що особа має право на перерахунок у бік збільшення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання.

Але, ця гарантія не має на увазі, що законодавець взагалі позбавлений можливості змінити порядок обрахунку або його окремі елементи.

Закон гарантує особі, що внаслідок перерахунку, належна йому виплату, не при якому випадку не буде меншої ніж до перерахунку.

Але Закон жодним чином не гарантує, що ця виплата повинна бути саме у відповідному відсотковому розміру.

Формули обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, передбачені Законами №2453-VI, №1402-VIII, є різними, один передбачає високий відсоток від невеликої бази, інший невеликий відсоток від більшої бази.

Різні формули обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці по суті є двома різними правовими режимами.

Особа може обрати спосіб обрахунку належної йому виплати або в одному правовому режимі (наприклад залишитися в розмірі, передбаченому Законом №2453-VI) або перейти в інший правовий режим (перерахунок в розмірі, передбаченому Законом №1402-VIII).

Але неможливо компілювати, виокремлюючи найбільш вигідні для особи елементи з кожного режиму, оскільки законодавець такого не передбачував.

Такий підхід є не лише незаконним, а й не справедливим та абсурдним.

Отже, на переконання суду, до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми одного Закону, а не вибірково з різних законів.

Щодо розміру щомісячного довічного грошового утримання в 80%, на який претендує позивачка, то відповідно до ст.142 Закону у такому випадку необхідний стаж роботи на посаді судді не менше 35 повних років.

З матеріалів адміністративної справи не вбачається стаж роботи позивачки в 35 років.

Крім того, слід звернути увагу, що перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом №2453-VI.

Вказане свідчить про те, що щомісячне довічне грошове утримання позивача не буде співмірним із щомісячним довічним грошовим утримання суддів, які отримають право на відставку за нормами Закону №1402-VIII, що буде свідчити про дискримінаційність.

Разом з тим, відповідно до частини 3 статті 142 Закону № 1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Тобто, у разі призначенні грошового утримання судді у відставці грошове забезпечення не може бути меншим, аніж встановлено статтею 142 Закону № 1402-VI, а саме 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Судом встановлено, що на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 року у справі №400/1238/21 ГУ ПФУ в Миколаївській області здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про розмір суддівської винагороди від 25 січня 2021 року № 7/1-141/21, проте із розрахунку 40% суддівської винагороди працюючого судді.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно було встановлено позивачу відсоток суддівської винагороди у меншому розмірі, аніж встановлено статтею 142 Закону № 1402-VI, із розрахунку 40% суддівської винагороди працюючого судді.

На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах є визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо встановлення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 40 % суддівської винагороди судді, якій працює на відповідній посаді, під час його перерахунку з 19.02.2020 року на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про розмір суддівської винагороди від 25.01.2021 року №7/1- 141/21 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 19.02.2020 року ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок, нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з 50 % суддівської винагороди, що визначена у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про розмір суддівської винагороди від 25.01.2021 року №7/1- 141/21.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, наявні правові підстави для часткового задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо встановлення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 40 % суддівської винагороди судді, якій працює на відповідній посаді, під час його перерахунку з 19.02.2020 року на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про розмір суддівської винагороди від 25.01.2021 року №7/1-141/21.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 19.02.2020 року ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок, нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з 50 % суддівської винагороди, що визначена у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про розмір суддівської винагороди від 25.01.2021 року №7/1- 141/21.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 25.01.2022 року.

Суддя Г. В. Лебедєва