Справа № 120/13778/21-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 лютого 2022 р. Справа № 120/13778/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара П.А., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Міністерства оборони України

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства оборони України в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 3 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.04.2021 №59 в частині відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, який проходив військову службу за контрактом;

- зобов`язати Міністерство оборони України у місячний строк після набрання рішенням законної сили та з урахуванням зроблених судом висновків, повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, який проходив військову службу за контрактом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що листом від 03.09.2021 Гайсинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України позивача повідомлено про рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.04.2021 №59, яким йому відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Рішення мотивоване тим, що заявнику встановлено інвалідність після звільнення позивача зі строкової служби більше ніж через три місяці, що унеможливлює виплату такої допомоги.

Позивач не погоджується із таким рішенням, зазначає його звільнено з військової служби за контрактом з 11.04.2019, а тому відсутні часові обмеження щодо настання інвалідності. Враховуючи зазначене, з метою захисту своїх прав звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 12.11.2021 відкрито провадження у справі вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У строк визначений судом відповідач подав відзив на позовну в якому проти позову заперечив та просив у його задоволенні відмовити. Відзив обґрунтований тим, що за приписами пункту 6 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у позивача відсутнє право на отримання одноразова грошова допомога, оскільки після звільнення ОСОБА_1 з військової служби сплинуло більше 3 місяців до встановленні інвалідності. При цьому зазначив, що посилання представника представника позивача про звільнення позивача з військової служби за контрактом не відповідають дійсності, оскільки з позивачем було розірвано контракт за службовою невідповідністю та переведено його на строкову військову службу.

23.12.2021 представник позивача скористався своїм правом подати відповідь на відзив, просив позов задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що згідно витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 11.04.2019 відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" з позивачем розірвано контракт про проходження військової служби за контрактом та переведено на строкову військову службу. З 11.04.2019 виключено за списків особового складу військової частини та направлено для подальшого проходження служби у військову частину НОМЕР_2 . Представник позивача, вважає, що 11.04.2019 ОСОБА_1 закінчив проходження служби за контрактом, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 24 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу".

Враховуючи зазначене, на переконання представника позивача, відповідач помилково відносить ОСОБА_1 до війсковослужбовця строкової служби, адже в період з 30.09.2016 по 11.04.2019 останній проходив військову службу за контрактом.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах України.

Наказом командира 503 окремого батальйону морської піхоти військово - морських сил Збройних Сил України від 10.04.2019 за №39-РС відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України "про військовий обов`язок і військову службу " розірвано контракт про проходження військової служби з старшим матросом ОСОБА_1 і переведено його на строкову військову службу.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 11.04.2019 за №80 з позивачем розірвано контракт про проходження військової служби та переведено на строкову військову службу, переміщено за службовою необхідністю для подальшого проходження військової служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ).

Згідно витягу з протоколу засідання 11 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку №558 від 31.08.2020 захворювання ОСОБА_1 , ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №242647 встановлено III групу інвалідності; причина інвалідності: захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини; дата огляду 05.11.2020.

24.02.2021 позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому III групи інвалідності.

Листом від 03.09.2021 №4/1059 ОСОБА_1 повідомлено про те, що згідно протоколом № 59 від 15.04.2021 комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, прийняте рішення про відмову в призначення йому одноразової грошової допомоги. Відмова обґрунтована тим, що заявнику інвалідність встановлена понад 3-місячний термін, встановлений п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пп. З п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок №975).

З вказаною відмовою позивач не погоджується, вважає її протиправною, тому звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Згідно із статтею 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1-2 Закону № 2011-XII визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІІ).

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Судом встановлено що, позивач проходив військову службу в Збройних Силах з 30.09.2019 по 11.04.2019 за контрактом.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 11.04.2019 за №80 з позивачем розірвано контракт про проходження військової служби та переведено на строкову військову службу, переміщено за службовою необхідністю для подальшого проходження військової служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ).

Із Військового квитка серії НОМЕР_4 судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Наказу командира ВЧ НОМЕР_3 №129 від 27.06.2019 звільнено в запас як такого, що вислужив строки строкової служби.

05.11.2020 Вінницькою обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу первинно встановлено ІІІ групу інвалідності, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до частини 6 статті 16 Закону № 2011-XII для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Оскільки позивача звільнено зі строкової військової служби 27.06.2019, а інвалідність встановлено 05.11.2020, тобто після спливу трьох місяців від дня звільнення, то у нього відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону № 2011-XII.

Аналогічну позицію висловлено судовою палатою для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові від 26 червня 2018 року по справі №750/5074/17. У цій же справі Верховний Суд відійшов від своїх попередніх позицій про те, що військовослужбовці строкової військової служби мають право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, у разі встановленні їм інвалідності, незалежно від часу її настання.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що у разі відмови у задоволенні позову судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ід. номер НОМЕР_5 )
Відповідач: Міністерство оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, буд. 6; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 00034022)

Суддя Комар Павло Анатолійович