Справа № 120/1287/22-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

02 лютого 2022 р. Справа № 120/1287/22-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Маслоід Олена Степанівна розглянувши матеріали позовної заяви:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до:Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) (вул. Є.Сверстюка, 15, м.Київ, 02002)

про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 25.06.2021 року звернулася із письмовою заявою до начальника Васильківського ВДВС про надання вірних довідок-розрахунків по виконавчим провадженням 57759438 та 58069756. Не отримавши відповіді на своє звернення, позивач в порядку електронного звернення звернулася з відповідною скаргою № БО-12834406 від 21.07.2021 року. 18.09.2021 року позивач отримала від відповідача лист про надання інформації, в якому, зокрема, зазначено, що відповідно до п. 7 розділу 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, у разі надходження до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця заяви стягувача про видачу довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів орган державної виконавчої служби, приватний виконавець протягом трьох робочих днів видають стягувачу довідку про наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. Проте позивач з такою відповіддю не погоджується, вказуючи, що зазначене положення не застосовується до порядку видачі державним виконавцем розрахунку заборгованості, який передбачений ч. 4 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до якого виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, подання заяви стягувачем або боржником. Це й стало підставою звернення до суду з даним позовом.

У відповідності до ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Ознайомившись з даним позовом, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки поданий адміністративний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, з наступних підстав.

За змістом ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Водночас суб`єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб`єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Ч. 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

П. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 495/2176/17 (провадження № 11-245апп18).

З матеріалів адміністративного позову вбачається, що предметом у даній справі є визнання протиправними дій відповідача щодо застосування строку видачі довідки-розрахунку заборгованості по аліментам позивачеві та зобов`язання відповідача належним чином розглянути скаргу на бездіяльність № БО-12834406 від 21.07.2021 року подану позивачем відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження», тобто предметом спору є правомірність дій посадової особи органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.

Встановлено, що виконавчі провадження № ВП 57759438 та 58069756 відкриті на виконання рішень Вінницького міського суду Вінницької області у цивільних справах № 127/14169/18 та № 127/14164/18 про стягнення аліментів на користь позивача.

Виходячи з вищевказаного, позивач є стягувачем у вказаних виконавчих провадженнях з виконання виконавчого документу, виданого судом за результатами розгляду цивільної справи № 127/14169/18 та № 127/14164/18, тобто, згідно положень ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» (далі ЗУ «Про виконавче провадження»), - є стороною виконавчого провадження.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Ч.1 ст.447 ЦПК України, встановлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, що виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Крім цього, згідно ч. 1 ст. 74 Закону України " Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Суд звертає увагу, що до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

У даному випадку предметом спору є такі дії суб`єкта владних повноважень, спрямованими на виконання функцій контролю за діяльністю підлеглих осіб, чи рішенням, прийнятим державним виконавцем щодо виконання судового рішення.

Вказана норма змінює загальновизначену процесуальними кодексами юрисдикцію скарг на рішення, дії та бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення. Така зміна юрисдикції пов`язана з реалізацією судами своїх функцій щодо контролю за виконанням прийнятих ними судових рішень у порядку, передбаченому процесуальними кодексами.

За змістом Закону України " Про виконавче провадження" органи державної виконавчої служби та їх посадові особи є одночасно суб`єктами владних повноважень та органами, діяльність яких підпадає під контроль судових органів, що видали виконавчий документ.

Судовий контроль за виконанням судових рішень - це особлива форма правосуддя, де процесуальна діяльність суду пов`язана із виконанням судових актів у відповідних справах, яка здійснюється у формі процесуального контролю за законністю рішень, дії або бездіяльності посадових осіб та органів державної виконавчої служби у виконавчому провадженні шляхом розгляду скарг, заяв на рішення, дії або бездіяльність виконавців та різних позовів як важливої гарантії захисту права особи після набуття судовим рішенням чинності. Зосередження контролю за виконанням рішення суду в одному судовому органі має на меті спрощення процедур контролю та забезпечення доступу до правосуддя.

У даному випадку, позивач зазначає про порушення своїх прав, а тому такі дії державного виконавця або посадової особи державної виконавчої служби підлягають контролю з боку того суду, який видав виконавчий документ. При цьому здійснення посадовою особою державної виконавчої служби контрольних функцій на юрисдикцію спору не впливає. Такий підхід забезпечує зосередження контролю за виконанням судового рішення в одному судовому органі.

З огляду на викладене, скарги на рішення, дії та/або бездіяльність посадової особи виконавчої служби, здійснені в порядку контролю за рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця щодо виконання рішення суду підлягає розгляду за юрисдикцією того суду, що ухвалив відповідне судове рішення.

Таким чином, оскільки позивач оскаржує дії відповідача за результатом розгляду скарги на бездіяльність державного виконавця в межах виконавчого провадження ВП № 57759438 та 58069756 з примусового виконання виконавчих листів, які були видані на виконання рішення по цивільній справі, такий спір належить до юрисдикції суду, який видав виконавчий документ, а позивач мав би звернутись зі скаргою, як передбачено ст.447 ЦПК України, а не з адміністративним позовом в порядку КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Ч. 6 ст. 170 КАС України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

При чому, згідно ч. 5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження у вказаній справі. З огляду на викладене, позивачеві необхідно звернутись за захистом свого права у порядку цивільного судочинства.

Керуючись Конституцією України, Цивільним процесуальним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження» та ст. 2, 4, 19, 170, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами повернути особі, яка подала позовну заяву.

Повторне звернення до адміністративного суду з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Маслоід Олена Степанівна