Справа № 120/13591/21-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

31 січня 2022 р. Справа № 120/13591/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі Ліквідаційної комісії МВС України у Вінницькій області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі Ліквідаційної комісії МВС України у Вінницькій області (далі - відповідач 1), Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач 2) визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що проходив службу в органах внутрішніх справ з 13.06.1985 по 23.06.1999. Відповідно до довідки Вінницької обласної дирекції Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" від 09.03.2010, за втрату 40% працездатності йому було виплачено страхову суму 5700 грн. Крім того, за наслідками повторного огляду МСЕК йому встановлено ІІ-групу інвалідності з 10.03.2020, у зв`язку з захворюванням, що пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується актом №641393 від 18.03.2020. В подальшому, 01.07.2021 позивач звернувся до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності. Листом від 22.07.2021 ГУ НП у Вінницькій області позивача повідомлено про те, що його заява направлена за належністю до Ліквідаційної комісії МВС України у Вінницькій області. Крім того, листом №209/22-2021 від 22.07.2021 за підписом голови Ліквідаційної комісії МВС України у Вінницькій області, позивачу було відмовлено в направленні до МВС України матеріалів щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки вони суперечать вимогам Порядку №850.

В той же час, 10.08.2021 позивач звернувся безпосередньо до МВС України із заявою, в якій просив прийняти рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності. Листом за №В-23828/15 від 14.09.2021 МВС України повідомило позивача про те, що у разі надходження до МВС України від ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області належним чином оформлених матеріалів, вони будуть розглянуті у відповідності до вимог Порядку.

Разом із тим, не погоджуючись із такою відмовою МВС України, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України №В-23828/15 від 14.09.2021 в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності з 18.03.2020 внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ;

- зобов`язати ліквідаційну комісію УМВС у Вінницькій області в 15-денний строк після отримання заяви та повного пакету документів від ОСОБА_1 , надіслати до Міністерства внутрішніх справ України документи для призначення та виплати ОСОБА_1 допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, відповідно до пункту 8 Порядку та умов призначення і виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження документів, з урахуванням висновків суду, повторно розглянути отримані від Ліквідаційної комісії УМВС у Вінницькій області документи та прийняти рішення про призначення по заяві ОСОБА_1 та виплату грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015.

Ухвалою від 25.10.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачам строк на подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначив, що у наданих позивачем матеріалах була відсутня копія постанови військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку захворювання. Крім того, вказав, що при розгляді матеріалів було встановлено, що 18.03.2020 в результаті повторного огляду позивачу встановлено ІІ-групу інвалідності. Разом із тим, 09.03.2010 позивачу було здійснено виплату за втрату 40% працездатності, тобто між оглядами МСЕК пройшло більше двох років. З огляду на викладене, зазначив, що у Ліквідаційної комісії МВС України у Вінницькій області були відсутні підстави для направлення до МВС України матеріалів, що суперечать вимогам Порядку №850.

Крім того, 16.11.2021 представником відповідача 2 також подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначив, що оскаржуваний позивачем лист №В-23828/15 від 14.09.2021 не є відмовою суб`єкта владних повноважень, адже містить лише роз`яснення щодо того, що у разі надходження до МВС України від ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області належним чином оформлених матеріалів щодо призначення позивачу відповідної виплати, вони будуть розглянуті у відповідності до вимог Порядку №850.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 13.06.1985 по 23.06.1999.

Відповідно до довідки Вінницької обласної дирекції Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" від 09.03.2010, за втрату 40% працездатності позивачу було виплачено страхову суму 5700 грн.

Крім того, за наслідками повторного огляду МСЕК позивачу встановлено ІІ-групу інвалідності з 10.03.2020, у зв`язку з захворюванням, що пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується актом №641393 від 18.03.2020.

В подальшому, 01.07.2021 позивач звернувся до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.

Листом від 22.07.2021 ГУ НП у Вінницькій області повідомило позивача про те, що його заява направлена за належністю до Ліквідаційної комісії МВС України у Вінницькій області.

Крім того, листом №209/22-2021 від 22.07.2021 за підписом голови Ліквідаційної комісії МВС України у Вінницькій області, позивачу було відмовлено в направленні до МВС України матеріалів щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки вони суперечать вимогам Порядку №850.

В той же час, 10.08.2021 позивач звернувся безпосередньо до МВС України із заявою, в якій просив прийняти рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності.

Листом за №В-23828/15 від 14.09.2021 МВС України повідомило позивача про те, що у разі надходження до МВС України від ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області належним чином оформлених матеріалів, вони будуть розглянуті у відповідності до вимог Порядку.

Разом із тим, не погоджуючись із такою відмовою МВС України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до частини 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 за №565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На реалізацію вимог статті 23 Закону № 565-XII Кабінет Міністрів України ухвалив постанову від 21.10.2015 № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, якою затвердив Порядок № 850, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Відповідно до пункту 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Підпунктом 2 пункту 3 Порядку №850 також визначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до п. 7 Порядку №850, працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

- довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

- акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

- документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС України в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги (пункту 8 Порядку № 850).

Згідно із пунктом 9 Порядку № 850 МВС України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

За правилами пункту 10 Порядку № 850 грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС України рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС України.

Таким чином, на час виникнення спірних відносин за позивачем як колишнім працівником органів внутрішніх справ, у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, право на отримання одноразової грошової допомоги зберігалось згідно із пунктом 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII.

При цьому, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції щодо процедури, умов, розмірів, а також строків, визначає Порядок № 850.

Із аналізу наведених вище положень Порядку №850 слідує, що останній визначає певну процедуру призначення та виплати особі одноразової грошової допомоги, яка включає у себе наступні етапи:

1) звернення особи за місцем служби із рапортом чи/або заявою про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до Порядку №850. До відповідної заявт також мають бути додані документи, передбачені п. 7 Порядку;

2) формування та надсилання керівником органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, до МВС України висновку щодо виплати грошової допомоги;

3) прийняття МВС України рішення про призначення чи/або відмову в призначенні грошової допомоги.

В даному ж випадку, в межах цієї справи позивач просить суд визнати протиправною відмову МВС України №В-23828/15 від 14.09.2021 в призначенні йому грошової допомоги.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що за своїм змістом лист №В-23828/15 від 14.09.2021 не може вважатись відмовою в призначенні грошової допомоги, адже останній лише містить роз`яснення щодо порядку призначення відповідної допомоги. Зокрема, в листі №В-23828/15 від 14.09.2021 МВС України роз`яснило позивачу, що у разі надходження до МВС України від ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області належним чином оформлених матеріалів, вони будуть розглянуті у відповідності до вимог Порядку.

Зазначенні роз`яснення, на думку суду, є цілком обґрунтованими, адже, як уже було зазначено судом вище, Порядком №850 визначено певну процедуру, якої має дотримуватись особа при зверненні за грошовою допомогою.

При цьому, Порядком №850 не передбачено можливість прийняття МВС України рішення про призначення чи/або відмову в призначенні грошової допомоги виключно за заявою особи та без висновку керівника органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправною відмову МВС України в призначенні позивачу грошової допомоги, адже лист №В-23828/15 від 14.09.2021 не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, оскільки містить лише роз`яснення щодо порядку, якого слід дотримуватись при зверненні особи за грошовою допомогою у разі встановлення інвалідності.

Поряд із цим, суд враховує, що листом №209/22-2021 від 22.07.2021 за підписом голови Ліквідаційної комісії МВС України у Вінницькій області, позивачу було відмовлено в направленні до МВС України матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги, оскільки вони суперечать вимогам Порядку №850.

В той же час, відповідні дії відповідача 1 щодо відмови в направленні матеріалів до МВС України не є предметом оскарження за даним позовом, адже в прохальній частині позовної заяви позивач просить суд визнати протиправними дії виключно МВС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Враховуючи вище викладене, суд приходить про відсутність підстав для задоволення вимог даного позову у цій частині.

Що ж до решти заявлених позивачем вимог, то суд зазначає наступне.

Так, право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

В даному ж випадку, позивач просить суд зобов`язати ліквідаційну комісію УМВС у Вінницькій області в 15-денний строк після отримання заяви та повного пакету документів від ОСОБА_1 , надіслати до Міністерства внутрішніх справ України документи для призначення та виплати ОСОБА_1 допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, відповідно до пункту 8 Порядку та умов призначення і виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що відповідні вимоги позивача скеровані на майбутнє, адже останній фактично просить суд зобов`язати відповідача вчинити певні дії після того, як позивач у майбутньому звернеться до нього із заявою та документами щодо призначення йому грошової допомоги, а тому не можуть вважатись такими, що скеровані на захист уже порушених прав.

Аналогічні обставини також стосуються вимог позивача щодо зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України в місячний строк після надходження документів, з урахуванням висновків суду, повторно розглянути отримані від Ліквідаційної комісії УМВС у Вінницькій області документи та прийняти рішення про призначення по заяві ОСОБА_1 та виплату грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, адже фактично є похідними від попередніх.

Таким чином, оскільки судовому захисту підлягають лише порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

З урахуванням вимог ст. 139 КАС України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі Ліквідаційної комісії МВС України у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, );

Міністерство внутрішніх справ України (вул. А. Богомольця, 10, м. Київ, ).

Повний текст рішення складено 31.01.2021.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна