Справа № 280/9131/21
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

07 лютого 2022 року Справа № 280/9131/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянув в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.04.2021, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.04.2021 №0-0832 в сумі 6103,18 грн. за формою «Ф» за податковий період 2019 року за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; №0-0832 в сумі 25081,61 грн. за формою «Ф» за податковий період 2019 року за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що п. «є» ст. 266.2.2 ПК України передбачено, що промислові будівлі, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств не є об`єктом оподаткування податком на нерухомість. Зазначає, що за документами, які неодноразово надавались контролюючому органу, на майно, яке перебуває у власності позивача, розповсюджується дія положення п. «є» ст. 266.2.2 ПК України. Однак, при прийняті оскаржуваних рішень вказані положення відповідачем проігноровані. З урахуванням вищезазначеного просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 04.10.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) .

29.10.2021 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №62474), в якому останній зазначає, що застосування п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств. Вказує, що оскільки об`єкти нерухомості ОСОБА_1 , а саме: комплекс загальною площею 1287,4 кв.м (частка володіння 3/4) та нежитлове приміщення загальною площею 965,55 кв.м. (частка володіння 1/4) на праві власності належать позивачу, фізичній особі, а отже такі об`єкти нерухомості не можуть підпадати під дію п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. На підставі викладеного вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені обґрунтовано, а тому у задоволенні позову просить відмовити.

15.11.2021 до суду від представника позивача за вх.№66509 надійшли письмові пояснення.

Ухвалою суду від 25.11.2021 перейдено до розгляду справи №280/9131/21 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 20.12.2021.

Ухвалою суду від 15.12.2021 доручено Мелітопольському міськрайонному суду Запорізької області забезпечити проведення судового засідання у справі №280/9131/21, призначеного на 20 грудня 2021 року о 11 год. 30 хв. в режимі відеоконференції.

20.12.2021 відкладено судове засідання на 13.01.2022.

13.01.2022 до суду від представника позивача надійшло клопотання (вх.№2428) про розгляд справи без участі позивача та його представника за наявними у справі документами.

Також, 13.01.2022 до суду від представника відповідача надійшло клопотання (вх.№2665) про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 13.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

02.04.2021 відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, ГУ ДПС у Запорізькій області винесені податкові повідомлення-рішення:

№0-0832 на суму 6103,18 грн. за формою «Ф» за платежем - «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік»;

№0-0832 на суму 25081,61 грн. за формою «Ф» за платежем - «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік»

23.07.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою про надання інформації щодо періоду виникнення боргу та підстави його нарахування.

Листом від 03.08.2021 за вих.. №520/6/08-01-13-02-10 Головне управління ДПС у Запорізькій області надало відповідь на заяву, відповідно до якого зазначає, що згідно ІТС Податковий блок та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру у власності ОСОБА_1 перебуває: ? частини комплексу, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 1287,4 кв.м.; ? частина комплексу, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 939,8 кв.м. Розрахунок податкового зобов`язання здійснено на підставі рішення Мелітопольської міської ради.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПКУ платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПКУ).

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПКУ).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПКУ).

Щодо податкового повідомлення-рішення від 02.04.2021 №0-0832 на суму 6103,18 грн., суд зазначає наступне.

Як слідує з наданого відповідачем відзиву, податкове зобов`язання нараховане на нежитловий комплекс за адресою: АДРЕСА_4 , площею 234,95 кв.м.

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що проведеною звіркою з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру, встановлено, що комплекс за адресою: АДРЕСА_4 , площею 234,95 кв.м. припинено 15.08.2019, а податкове повідомлення-рішення від 02.04.2021 №0-0832 на суму 6103,18 грн. - скасовано.

Таким чином, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Враховуючи вищевикладене, провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.04.2021 №0-0832 в сумі 6103,18 грн. за формою «Ф» за податковий період 2019 року за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ухвалою суду від 07.02.2022 закрито.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.04.2021 №0-0832 в сумі 25081,61 грн. за формою «Ф» за податковий період 2019 року за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, у власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебувають: комплекс загальною площею 1287,4 (частка володіння 3/4), розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно комплекс складається з будівель: А-2 загальною площею 1177,0м2, основною площею 936,6 м2, В-1 загальною площею 110,4 м2, основною площею 102,2 м.2.

23.08.2018 між Мелітопольською міською радою та ОСОБА_1 укладено Договір оренди земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівної та іншої промисловості, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Щодо розміру податкового зобов`язання, визначеного в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, то суд зазначає, що ПК України передбачено гарантію дотримання прав платників, при винесенні податковим органом податкових повідомлень-рішень з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України платник податку має право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або житлової нерухомості, що перебувають у власності платника податків; права на користування пільгою зі сплати податків; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

Зворотного механізму положеннями ПК України не передбачено.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визначає Закон України від 01.07.2004 № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952).

Пунктом 1 статті 26 Закону № 1952 визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі змін ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх змін, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувала, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» пункту 2 частини 6 статті 37 цього закону, вносяться зміни до державного реєстру прав.

Статтею 28 Закону № 1952 визначено, що для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються до такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об`єкта, надається технічний паспорт на таких об`єкт.

Під час проведення державної реєстрації прав до Державного реєстру прав вносяться відомості про об`єкт нерухомого майна відповідно до технічного паспорта на такий об`єкт.

Відомості стосовно цільового призначення вказаних нежитлових приміщень відсутні.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно з пп. 266.10.3 п. 266.10 ст. 266 ПК України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Так, рішенням 49 сесії VII скликання Мелітопольської міської ради Запорізької області від 30.05.2019 №6/3 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості на території м. Мелітополя Запорізької області на 2020 рік» відповідно до ст.ст. 10, 266 Податкового кодексу України, вирішено встановити з 01.01.2020 по 31.12.2020 включно на території м. Мелітополя Запорізької області податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості. Так, відповідно до Додатку 2 до вказаного рішення, затверджено Перелік пільг ля фізичних та юридичних осіб, наданих відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4. ст.. 266 Податкового кодексу України, зі плати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема, встановлено перелік будівель промисловості для яких встановлено 100% пільгу податку.

Розглядаючи спір по суті, суд зазначає, що питання правомірності донарахування податковим органом грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, власнику нежитлового приміщення, що віднесене до будівель промисловості, та можливість застосування положень підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України до будівлі, яка, хоч і віднесена до будівель промисловості згідно з правовстановлюючими документами, однак не перебуває у власності промислових підприємств та не використовується у виробничому процесі промислових підприємств, - отримало правову оцінку у рішенні Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року (справа №820/3556/17).

В подальшому висновки касаційного суду у справі №820/3556/17 були застосовані Верховним Судом у постановах: від 25 лютого 2020 року (справа №0940/1708/18); від 5 березня 2020 року (справа №825/1625/17), від 1 квітня 2020 року (справа №120/4261/18-а), від 21 жовтня 2020 року у справі № 806/2686/18, від 11 листопада 2020 року у справі №826/6647/17 тощо.

З урахуванням позицій, висловлених Верховним Судом, а також зважаючи на необхідність врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постановах Верховного Суду, суд виходить з наступного.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

При цьому обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), за суб`єктним складом, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме - статусу «будівлі промисловості», не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку, пункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме «будівлі промисловості», тобто будівлі, які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Таким чином, застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

За наведеного тлумачення положень ПК України, під час розгляду цієї справи необхідно встановити, чи відносяться до будівель промисловості об`єкти нерухомості, що належать позивачу, та чи фактично використовував він їх у межах власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням (промислове виробництво).

Відтак, встановлена пунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України податкова пільга має на меті стимулювання розвитку промислового виробництва, створення для цього сприятливих умов, в тому числі, фінансових.

Оскільки позивачем під час розгляду справи не надано жодних доказів щодо здійснення промислового виробництва з використанням спірних будівель, право на фінансове сприяння з боку держави у вигляді звільнення від сплати податку на промислові будівлі він не має.

Таке правозастосування узгоджується і з чинною з 23 травня 2020 року редакцією пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (Закон України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до ПК України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві»), згідно з якою з переліку об`єктів оподаткування податком виключені будівлі промисловості, які віднесені до групи «Будівлі промисловості та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, за встановлених у справі обставин щодо невикористання позивачем спірних будівель в межах саме власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням, права на пільгу, передбачену пунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, позивач не має.

Та обставина, що спірні будівлі передані позивачем будівель в безоплатне тимчасове користування іншій особі з метою виробництва останньою залізобетонних конструкцій для будівництва, не звільняє позивача від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за ці будівлі.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що підстави для звільнення від оподаткування належного позивачу нерухомого майна згідно з підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України - відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки в задоволенні адміністративного позову відмовлено, розподіл судових витрат в порядку статті 139 КАС України судом не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.04.2021, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі виготовлено та підписано 07.02.2022.

Суддя О.О. Артоуз