Справа № 400/10987/21
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 січня 2022 р. № 400/10987/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М., розглянув в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2

до відповідача:Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ,

про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач ) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань за 2021 рік з розмірі місячного грошового забезпечення, у сумі 11 451,75 грн; зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань за 2021 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, у сумі 11 451,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 , згідно витягу з наказу від 21.10.2021 №244, ОСОБА_1 було звільнено в запас за станом здоров`я . Станом на дату закінчення проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 позивачу не нараховувалась та не виплачувалась: матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік.

При звільненні з військової служби, позивач подав рапорт про отримання вищевказаних коштів. Однак, відповідачем залишено рапорти позиваа без виконання.

Листом від 05.05.2021 року № 3/39/11/1-968 відповідач повідомив: «Щодо прийняття рішення відносно виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2021 році, комісією по виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань буде розглянуто рапорт позивача та у разі належного затвердження фонду грошового забезпечення для виплат матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, зт позивачем будуть проведені відповідні розрахунки

Такі дії відповідача позивач вважає протиправними та такими, що порушують його конституційні права.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.11.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що військова частина НОМЕР_1 є органом державної влади, являється бюджетною установою і утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України, а також

є бюджетною установою, без власного прибутку, розпорядником коштів, тобто кошти використовуються лише за призначенням і в конкретно встановлених рамках, які виділяються з Державного бюджету України. Та зазначив, що матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань не являється обов`язковим видом грошової допомоги та надається лише за рішенням командира військової частини саме в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі військової частини. Військова частина НОМЕР_1 правомірно не здійснила виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2021 рік.

У відповіді на відзив позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, зазначив, що до позовної заяви долучено копію свідоцтва про хворобу від 14.07.2021 року №456, яким підтверджується наявність у позивача хвороби хронічний вірусний гепатит «В». Як на момент подачі рапорту так і на момент звернення до суду у позивача наявна підстава для отримання матеріальної допомоги.

Не погоджуючись із відмовою відповідача у виплаті та нарахуванні матеріальної допомоги для вирішення матріально побутових питань, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно з статею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII). В статті 9 цього Закону закріплено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 1 Закону України "Про Національну гвардію України" від 13.03.2014 №876 (далі - Закон №876) визначено, що Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань ( груп), терористичних організацій,

організованих груп та злочинних організацій.

Організаційно Національна гвардія України складається з органів військового управління (головного органу військового управління Національної гвардії України та органів військового управління оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України), з`єднань, військових частин (підрозділів), вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я та установ (стаття 5 Закону №876).

Згідно з положеннями статті 22 Закону №876 встановлено, що фінансування діяльності Національної гвардії України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, не заборонених законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених Законом.

Абзац 2 частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII встановлює, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Розміри і порядок виплати допомоги встановлено п.6 наказу Міноборони від 12.03.2021 №59 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2021 рік». Матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення військові зможуть отримати виключно за наявності таких підстав: захворювння на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В.С.

Свідоцтвом про хворобу №456 від 14.07.2021 року підтверджується, що у позивача наявна визначена наказом Міноборони №59 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2021 рік » підстава для отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань хронічний вірусний гепатит «В». Вказане свідоцтво позивачем було надано до рапорту, однак не було взято до уваги відповідачем.

Відповідач посилаючись на розділ ХХ наказу МВС України від 15.03.2018 року №200 зазначає, що особам, які проходять військову службу за контрактом, за рішенням командира військової частини надається в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі військової частини, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із чинним законодавством України.

Однак, судом вказані доводи відповідача не беруться до уваги так як вказаний наказ не містить визначених підстав для відмови у нарахуванні та виплати матеріальної допомоги, в тому числі і у разі недостатності фонду грошового забезпечення.

Відповідачем не долучено до відзиву копії затвердженого кошторису військової частини НОМЕР_1 на 2021 рік на підтвердження відсутності грошового забезпечення на виплату матеріальної допомоги позивачу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704) визначено порядок, умови та розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

Пунктом 5 Постанови №704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Згідно пункту 1 Розділу ХХIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок №260), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 7 Розділу ХХIV Порядку №260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Пунктом 9 Розділу ХХIV Порядку №260 установлено, що виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано до суду доказів нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 вказаного Кодексу.

Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені статтями 116 та 117 КЗпП України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму.

Враховуючи те, що позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 21.10.2021, відповідач повинен нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, з врахуванням наведеного, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в

межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2021 рік з розмірі місячного грошового забезпечення, у сумі 11 451,75 грн.

3.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань за 2021 рік в розмірі місячного грошового забезпечення в сумі 11 451,75 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Мельник