Справа № 380/13163/21
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Пушки М.А.,

представника позивача Шимборської О.А.,

представника відповідачів Нирки Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Компані» до Головного управління ДПС у Львівській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та рішення про результати розгляду скарги

в с т а н о в и в:

на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Компані» до Головного управління ДПС у Львівській області, Державної податкової служби України із вимогами:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області №1 від 08 квітня 2021 року, про застосування до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТРАНС КОМПАНІ» (код ЄДРПО України: 38047993) штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 540 000,00 грн.

- визнати протиправним та скасувати Рішення ДПС України №17420/6/99-00-06-03-01-06 від 29.07.2021 року про результати розгляду скарги.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 року в справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 21.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

ТОВ «Транс Компані» та ГУ ДПС у Львівській області, ДПС України при розгляді справи було подано до суду заяви по суті справи - письмові відзив, відповідь на відзив, пояснення.

Відповідно до позиції позивача, яка ним висловлена в письмових заявах, що були подані до суду, він вважає, що ГУ ДПС у Львівській області було необґрунтовано та за відсутності належного підтвердження щодо конкретних порушень чинного законодавства України прийнято спірне податкове повідомлення-рішення від 08.04.2021 року №1, яке рішенням ДПС України від 29.07.2021 року №17420/6/99-00-06-03-01-06 залишене без змін.

Позивач зазначає, що контролюючим органом було призначено та проведено в березні 2021 року фактичну перевірку стосовно ТОВ «Транс Компані», за наслідком якої складено акт від 22.03.2021 року №6060/13-01-09-01/38047993. У такому акті контролюючий орган ствердив про порушення позивачем пп. 230.1.2 Податкового кодексу України, ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», що проявилося в отриманні, зберіганні та використанні для власних потреб пального без ліцензії впродовж січня-лютого 2021 року на акцизному складі №1019796 (Львівська область, Пустомитівський район, с. Солонка, готельний комплекс, траса Київ-Чоп, 540 км).

Проте, за доводами позивача, такі порушення в дійсності не мали місце, а висновки контролюючого органу не базуються на належних і допустимих доказах. Окрім того, позивач вважає, що фактична перевірка, яку провів відповідач, була призначена без належних для того підстав, а тому, не може породжувати ніяких правомірних наслідків.

Так, ТОВ «Транс Компані» підкреслює, що призначаючи спірну перевірку контролюючий орган обмежився лише цитуванням загальних норм законодавства, при цьому ним не було визначено належної конкретної підстави, фактичних приводів для такого заходу, які би співвідносилися один із одним, не було окреслено мети перевірки відповідно до її предмету. Більш того, контролюючий орган ухилився від визначення такої істотної умови перевірки, як періоду, який підлягав ревізуванню, чим грубо порушим права платника податків.

Окрім того, позивач стверджує, що ним не було допущено порушень законодавства, висновок про які безпідставно та необґрунтовано було прийнято контролюючим органом. Позивач зазначає, що висновки про порушення, яке полягало в зберіганні пального без отримання відповідної ліцензії, є голослівними, оскільки контролюючим органом не було встановлено такої обставини належним чином і вона не підтверджується відповідними доказами, а відповідні висновки суперечать дійсним обставинам справи. ТОВ «Транс Компані» звертає увагу на те, що проведення фактичної перевірки у березні 2021 року могло би засвідчувати порушення на час такої перевірки, а тези про порушення вимог закону в минулому (станом на січень-лютий 2021 року) є суто гіпотетичними та умоглядними (так як у той час перевірка не проводилася). При цьому, на березень 2021 року у позивача була наявна ліцензія від 23.03.2021 року №2000635 на зберігання пального, ліцензія від 09.03.2021 року №2100023 на право здійснення роздрібної торгівлі пальним за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Солонка, готельний комплекс, траса Київ-Чоп, 540 км, а також пересувна цистерна (транспортний засіб) для зберігання пального НОМЕР_1 , тобто, на час спірної перевірки неможливо стверджувати про порушення зі сторони позивача, про які безпідставно заявляє контролюючий орган.

Таким чином, ТОВ «Транс Компані» стверджує про протиправність оспорюваного податкового повідомлення-рішення, яке підлягає скасуванню.

Позивач також зазначає, що ним було оскаржено таке податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку до ДПС України й відповідну скаргу було отримано останнім 05.05.2021 року. Проте рішення №17420/6/99-00-06-03-01-06 за наслідком розгляду такої скарги прийняте відповідачем лише 29.07.2021 року, що в силу норм Податкового кодексу України (п. 56.8) свідчить про задоволення скарги платника податків. При цьому, з огляду на протилежне за змістом рішення ДПС України, воно підлягає скасуванню.

Відтак, позивач вважає свої вимоги повністю обґрунтованими й такими, що підлягають до задоволення. Окрім цього, позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, яка надається йому при розгляді цього спору в суді.

Відповідно до позиції ГУ ДПС у Львівській області, яка ним висловлена у письмових заявах, що були подані до суду, він вважає вимоги позивача безпідставними.

А саме, відповідач зазначає, що у зв`язку з отриманою інформацію щодо можливого порушення окремими платниками податків при операціях із пальним, яка містилася в листі ДПС України від 29.01.2021 року №2704/7/99-00-09-02-02-07, ним було призначено фактичну перевірку, як це й визначено чинним податковим законодавством. При цьому, відповідач акцентує увагу на тому, що обставини справи підтверджують правомірність, обґрунтованість і підставність такої перевірки, а відтак, відсутні підстави для висновку про порушення встановленого порядку при здійсненні такого заходу. У цьому контексті ГУ ДПС у Львівській області вказує на те, що для призначення й проведення такого виду перевірки достатньо формального покладення на нього функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, як це випливає з конструкції пп. 80.2.5 Податкового кодексу України.

Податковий орган підкреслює, що за наслідком проведеної фактичної перевірки ним було достовірно встановлено факти порушень зі сторони ТОВ «Транс Компані», які проявилися в зберіганні упродовж січня-лютого 2021 року пального без наявності відповідної ліцензії. За доводами відповідача, зазначені обставини були з`ясовані під час спірної перевірки та належним чином підтверджуються зібраними доказовими матеріалами.

У зв`язку з чим, відповідач вважає, що ним було правомірно та обґрунтовано проведено фактичну перевірку й прийнято спірне податкове повідомлення-рішення.

Окрім того, в частині оспореного рішення ДПС України за наслідком розгляду скарги позивача, відповідач вважає вимоги позивача безпідставними. У першу чергу відповідач вказує на те, що таке рішення є правомірним, так як підстав для задоволення скарги не існувало. А щодо строків прийняття рішення, відповідач покликається на норми п. 52-8 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, яким на час карантину зупинені строки, встановлені п. 56.8 Податкового кодексу України. Окремо ГУ ДПС у Львівській області вважає, що відповідне рішення ДПС України само по собі не може порушувати права чи інтереси платника податків, а тому його скасування не призводитиме до їх поновлення.

У зв?язку з чим, ГУ ДПС у Львівській області підстав для задоволення позовних вимог не вбачає.

Окремо, відповідач заперечив щодо заявленого позивачем відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи, що такі витрати не відповідають надаваним послугам і складності справи, а додані документи не дають можливості належним чином підтвердити обґрунтованість таких витрат і деталізувати їх.

У судових засіданнях представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні тим, які викладені у письмових заявах до суду, просила позов задовольнити. Представник відповідачів у судових засіданнях позов не визнала, ствердила про його безпідставність, а тому, просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, розглянувши їхні доводи та заперечення, дослідивши зібрані в справі докази, об`єктивно оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, допитавши свідка, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 10.03.2021 року ГУ ДПС у Львівській області було прийнято наказ №867-ПП «Про проведення фактичної перевірки», згідно з яким вирішено провести фактичну перевірку ТОВ «Транс Компані» за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Солонка, готельний комплекс, траса Київ-Чоп, 540 км.

Зі змісту наказу від 10.03.2021 року №867-ПП вбачається, що підставами для його прийняття та проведення перевірки визначено ст.ст. 20, 61, 62 п.п. 75.1.3, 80.2.5 Податкового кодексу України, ст. 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», лист ДПС України від 29.01.2021 року №2704/7/99-00-09-02-02-07, доповідну записку від 22.02.2021 року №17/13-01-09-02-12.

У наказі від 10.03.2021 року №867-ПП визначено строк фактичної перевірки - з 11.03.2021 року по 19.03.2021 року, а також наступним чином окреслено її предмет - щодо дотримання вимог Податкового кодексу України, Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та інших законодавчих актів, що регулюють виробництво і обіг пального.

Як установлено судом, позивачем було допущено контролюючий орган до перевірки, який за її наслідками склав акт від 22.03.2021 року №6060/13-01-09-01/38047993, в якому зафіксував ряд порушень зі сторони ТОВ «Транс Компані». А саме, контролюючим органом стверджено про порушення позивачем ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», п.п. 230.1.2 Податкового кодексу України.

У зв`язку з чим на підставі акта від 22.03.2021 року №6060/13-01-09-01/38047993 податковий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 08.04.2021 року №1, яким на підставі пп. 54.3.3, 128-1.1 Податкового кодексу України, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» застосував до ТОВ «Транс Компані» штраф у сумі 540 000,00 грн.

Вважаючи висновки контролюючого органу та його рішення помилковими, ТОВ «Транс Компані» звернулося зі скаргою від 30.04.2021 року до ДПС України, яка отримана останнім 05.05.2021 року.

Установлено, що ДПС України розглянула скаргу позивача та рішенням від 29.07.2021 року №17420/6/99-00-06-03-01-06 відмовила в її задоволенні, а оскаржене податкове повідомлення-рішення було залишене без змін.

ТОВ «Транс Компані» не погодилося з такими рішеннями контролюючих органів, що й стало причиною звернення позивача до суду з цим позовом.

У зв`язку з чим, установивши необхідні дійсні обставини справи, суд, вирішуючи даний спір, керуючись принципом змагальності сторін, свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ураховуючи визначений законом обов`язок з доказування в такій категорії справи, постановляючи рішення виходить із наступного.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 75.1 Податкового кодексу України (тут і далі нормативно-правові акти наводяться у редакції, застосовній до відповідних правовідносин), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених Податковим кодексом України, а фактичні перевірки - Податковим кодексом України та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом. 75.1.3 Податкового кодексу України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п. 80.1 Податкового кодексу України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

У п. 80.2 Податкового кодексу України окреслено підстави та приводи для проведення фактичної перевірки.

Так, відповідно до п. 80.2 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з визначених даним пунктом підстав.

Зокрема, пп. 80.2.5 Податкового кодексу України (на який наявне посилання в оспорюваному наказі) визначено, що фактична перевірка може проводитися у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Як слідує зі змісту п. 81.1 Податкового кодексу України, наказ, який є підставою для проведення перевірки, повинен містити дату видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені Податкового кодексу України, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

У зв`язку з чим суд відзначає, що у спірному випадку ГУ ДПС у Львівській області було прийнято наказ від 10.03.2021 року №867-ПП «Про проведення фактичної перевірки» з покликанням на лист ДПС України від 29.01.2021 року №2704/7/99-00-09-02-02-07.

У той же час, на переконання суду, наявний у матеріалах справи лист ДПС України від 29.01.2021 року №2704/7/99-00-09-02-02-07 не засвідчує існування тих підстав і приводів для фактичної перевірки, які визначені чинним законодавством України.

Так, у вказаному документі наведено лише вказівку на загальну вимогу щодо необхідності обладнання акцизних складів витратимірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками зі загальною інформацією щодо певної кількості акцизних складів у Черкаській, Сумській, Хмельницькій, Харківській областях і місті Києві, які такими засобами обліку не обладнані, а також наведеним рейтингом регіонів у розрізі необладнаних акцизних складів. При цьому, суд зауважує, що такий лист не містить жодних конкретних даних щодо можливих порушень зі сторони певних платників податків (зокрема й ТОВ «Транс Компані»), а носить загальноінформативний і статистичний характер.

Указане, на переконання суду, не відповідає приписам закону, який чітко обумовлює, що проведення фактичної перевірки відбувається саме в результаті отримання інформації, яка свідчить порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками.

Тут же суд відзначає, що дійсно пп. 80.2.5 Податкового кодексу України допускає можливість проведення фактичної перевірки в межах здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, що є самостійною підставою для призначення перевірки. Однак, законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального на податкові органи покладено значну кількість функцій, якими вони наділені на постійній основі. А тому, самого лише посилання на таку норму, за висновком суду, недостатньо для проведення перевірки, оскільки це б допускало постійну можливість безконтрольного здійснення відповідних заходів, що породжує ризик їх свавільності та не відповідає суті такого заходу контролю. У будь-якому разі, незалежно від підстав для здійснення перевірки, вони повинні бути чітко окреслені й не можуть полягати лише в формальній вказівці на норму закону, а вимагаючи визначення конкретного приводу для перевірки. Зокрема, в разі призначення перевірки за пп. 80.2.5 Податкового кодексу України на реалізацію функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, слід щонайменше конкретизувати таку функцію, визначити коло питань, які підлягають перевірці.

Виходячи з вищезазначеного, слід прийти до висновку, що при призначенні спірної перевірки стосовно позивача контролюючим органом не було виконано вимог закону щодо окреслення належної підстави для її здійснення. У такому наказі від 10.03.2021 року №867-ПП не зазначено ані конкретного функції контролюючого органу, яку в силу законодавства у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, він повинен здійснити власне шляхом проведення цієї перевірки. Крім того, наказ містить посилання на лист ДПС України від 29.01.2021 року №2704/7/99-00-09-02-02-07, що не узгоджується з декларованою при розгляді цієї справи підставою для перевірки, а сам по собі згаданий лист ДПС України не містить яких-небудь конкретних вказівок про можливі порушення вимог закону зі сторони ТОВ «Транс Компані».

Більш того, наказ від 10.03.2021 року №867-ПП «Про проведення фактичної перевірки» не містить не лише чітко та безсумнівно визначеної підстави здійснення перевірки, а й кола питань, що підлягають перевірці, періоду, який підлягає перевірці, а задекларована мета перевірки (посилення контролю за виробництвом пального і запобігання порушень у сфері оптової та роздрібної торгівлі пальним) є виключно умоглядною та не узгодженою з конкретними правовідносинами та не свідчить про виконання органом влади обов?язку щодо прийняття конкретного та обґрунтованого рішення. Суд підкреслює, що огульне покликання контролюючого органу на певні норми податкового чи іншого законодавства не може визнаватися правомірним при призначенні та проведенні перевірок, позаяк, підстави для таких заходів у будь-якому разі повинні бути конкретизовані та чітко визначені.

Суд також зауважує, що посилання податкового органу на ст.ст. 20, 61, 62 Податкового кодексу України (наявні в спірному наказі), ст. 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» самі по собі не можуть бути достатньою підставою для проведення фактичної перевірки, оскільки вони є лише загальними нормами, які надають право на проведення перевірки при існуванні фактичних приводів або визначенні конкретних функцій контролюючих органів, реалізація яких вимагає саме здійснення перевірки.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача в цій частині та приходить до обґрунтованого висновку про порушення зі сторони ГУ ДПС у Львівській області при призначенні, а відтак і проведенні, фактичної перевірки за наказом від 10.03.2021 року №867-ПП, що має безпосередній вплив і на її результати.

Указане слід трактувати як один із доказів протиправності наслідків такої перевірки, позаяк протиправні дії не можуть породжувати правомірних наслідків, а тому, дефектність рішення щодо проведення фактичної перевірки вказує на незаконність її процедури та на протиправність оспорюваного податкового повідомлення-рішення, за результатом якої воно було складені. Можливість посилання на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки як на підставу для оспорювання подальших податкових повідомлень-рішень узгоджується із висновками, які викладені у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов?язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2020 року у справі №826/17123/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі №816/228/17.

Окрім того, не обмежуючись наведеними вище висновками, суд надає оцінку й іншим доводам та аргументам учасників справи щодо протиправності спірного податкового повідомлення-рішення відповідача.

А саме, відповідне рішення мотивоване тим, що позивачем допущено порушення, яке полягало в зберіганні протягом січня-лютого 2021 року пального без відповідної ліцензії.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», зберігання пального здійснюється суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», під місцем зберігання пального розуміється місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування. А під зберіганням пального Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» розуміє діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Суд відзначає, що під час фактичної перевірки, яка відбулася 11-19.03.2021 року, контролюючий орган дійсно мав змогу перевірити та встановити факт зберігання позивачем пального певного обсягу, тобто, зафіксувати поточну обставину, яка мала місце в час проведення перевірки (у березні 2021 року).

При цьому, ТОВ «Транс Компані» станом на вказаний період (березень 2021 року при проведенні перевірки) володіло відповідною ліцензією від 09.03.2021 року №2100023 на право здійснення роздрібної торгівлі пальним за ардесою ТОВ: Львівська область, Пустомитівський район, с. Солонка, готел. компл., траса Київ-Чоп, 540 км., а також мало у власності транспортний засіб з пересувною цистерною для зберігання пального д.р.н. НОМЕР_1 (загальний напівпричіп цистерна МАЗ 9758, дата реєстрації за позивачем - 11.02.2015 року), що свідчить про правомірність зберігання пального в час здійснення відповідачем фактичної перевірки.

Так, відповідно до ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії. Відтак, за наявності ліцензії від 09.03.2021 року №2100023 позивач вправі був також і зберігати пальне за визначеним місцем роздрібної торгівлі без додаткової ліцензії.

Окрім того, виходячи зі змісту ст.ст. 1, 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» слід дійти висновку, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб?єкт господарювання повинен саме для стаціонарних ємностей/цистерн, натомість зберігання пального в транспортних засобах/технічному обладнанні/пристроях, відповідно й пересувних цистернах, не потребує отримання ліцензії на право зберігання пального. Відтак, за наявності у власності транспортного засобу - пересувної автоцистерни - позивач вправі був і зберігати пальне у такій нестаціонарній пересувній цистерні, паливних баках транспортного засобу без необхідності отримувати ліцензію.

Таким чином, відсутні підстави для твердження щодо порушення вимог закону, які би полягали в зберіганні пального без відповідного дозвільного документа на час проведення фактичної перевірки у березні 2021 року. У той же час, висновки відповідача про зберігання позивачем пального без ліцензії у минулому (у січні-лютому 2021 року) не знаходять належного підтвердження та не є конкретизованими й обґрунтованими з достатнім рівнем достовірності. Суд відзначає, що належні й допустимі докази, які би засвідчували факт зберігання пального, вид пального, його обсяг, місце зберігання, конкретний період зберігання, відповідного суб`єкта, що проводив таке зберігання (які би відповідали висновкам акта перевірки) відсутні.

На переконання суду фактична перевірка покликана виявляти (перевіряти) факти порушення в час її проведення, для чого контролюючий орган повинен був достовірно установити факт зберігання позивачем пального в порушення вимог закону, а також конкретні обставини такого порушення. Однак, в нашому випадку висновки відповідача про певне порушення, яке на його думку мало місце й було допущене позивачем у минулому (до часу проведення перевірки), за своїм характером є лише припущеннями та не характеризуються достатньою мірою вірогідності, щоби засвідчувати безсумнівне існування такого порушення.

Надані податковим органом докази не усувають відповідного сумніву та не можуть достовірно підтверджувати факт того порушення, про яке стверджує контролюючий орган (особливо зважаючи на ретроспективний характер відповідних гаданих порушень - які не існували на час перевірки, але на думку відповідача відбулися в минулому).

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що відповідачем не було належним чином установлено обставин стверджуваного порушення в частині зберігання пального без відповідної ліцензії, не наведено конкретизації такого стверджуваного порушення. А відтак, відповідні висновки ГУ ДПС у Львівській області є припущеннями, які не можуть бути підставою для відповідальності, позаяк, це не узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, а також засадою встановлення обставин «поза розумним сумнівом», яка передбачає необхідність базування висновків передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

У зв`язку з чим, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що рішення ГУ ДПС у Львівській області в цій частині не відповідає вимогам щодо його обгрунтування, воно не є наслідком об`єктивно встановленого та підтвердженого порушення, що не узгоджується зі засадами правової визначеності та індивідуального характеру відповідальності.

Насамкінець, суд бере до уваги доводи позивача про те, що спірне податкове повідомлення-рішення слід вважати таким, що скасоване через ненадання вмотивованого рішення за скаргою платника податків не протягом 20-денного строку (п. 56.9 Податкового кодексу України), однак, оцінює їх критично.

Так, відповідно до п. 52-8 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України тимчасово, на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків, встановлених статтею 56 цього Кодексу (в частині процедури адміністративного оскарження) щодо скарг платників податків (крім скарг щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість), що надійшли (надійдуть) по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та/або які не розглянуті станом на 18 березня 2020 року. Таке зупинення не породжує будь-яких наслідків, передбачених статтею 56 цього Кодексу.

Отже, цим було зупинено й перебіг строків, для надання мотивованої відповіді на скаргу платника податків, що не призводить до тих наслідків, про які заявляє позивач (з огляду на триваючий карантин).

У той же час, усі інші наведені вище мотиви вказують на протиправність спірного податкового повідомлення-рішення, а тому, базуючись на сукупності встановлених дійсних обставинах справи, враховуючи підстави прийняття такого рішення, керуючись релевантними нормами законодавства, суд приходить до обґрунтованого висновку щодо безпідставності застосування до ТОВ «Транс Компані» штрафних санкцій за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням, а тому, відповідна позовна вимога підлягає до задоволення.

Окрім того, враховуючи незгоду позивача з подальшим рішенням ДПС України від 29.07.2021 року №17420/6/99-00-06-03-01-06, яким було відмовлено в задоволенні скарги ТОВ «Транс Компані» на податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 08.04.2021 року №1, та його оскарженням за цим позовом, суд відзначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, для задоволення позову в адміністративній справі суд повинен установити передусім, що у зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущенням бездіяльності) суб`єктом владних повноважень безпосередньо порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача й що прийняте судом рішення може призвести до ефективного поновлення таких прав, свобод чи інтересів позивача. У той же час, неможливість ефективного порушення такого права, є підставою для відмови в задоволенні позову.

На переконання суду, скасування рішення ДПС України від 29.07.2021 року №17420/6/99-00-06-03-01-06 не може призводити до бажаних для позивача наслідків, тобто, до відновлення його порушених прав та інтересів, оскільки таке рішення не було підставою для прийняття згаданого вище податкового повідомлення-рішення, а скасування такого рішення безпосередньо не впливає на його чинність. Належним способом захисту в цьому випадку є оспорення податкового повідомлення-рішення, що позивачем і вчинено.

Відтак, у частині вимог щодо визнання протиправним і скасування рішення ДПС України від 29.07.2021 року №17420/6/99-00-06-03-01-06 суд вважає за необхідне відмовити, оскільки заявлена вимога не може призвести до відновлення порушеного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд, вирішуючи даний спір, також відзначає, що відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у п. 45 рішення в справі «Бочаров проти України», п. 53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи підтверджують та обґрунтовують позовні вимоги, з якими до суду звернувся позивач, які підлягають задоволенню частково з огляду на вимогу щодо ефективності судового захисту. При цьому, відповідачами не доведено вповні правомірність своїх рішень у відповідності до вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Основного Закону та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов є підставним і підлягає до задоволення частково, шляхом визнання протиправними та скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з нормами ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

У зв`язку з чим, суд розподіляє обґрунтовані та підтверджені судові витрати на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 14, 73-78, 90, 132, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області №1 від 08 квітня 2021 року, про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС КОМПАНІ» (код ЄДРПО України: 38047993) штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 540 000,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (; 79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС КОМПАНІ» () частину сплаченого судового збору в сумі 2 592 (дві тисячі п`ятсот дев`яносто дві) грн. 50 коп.

Стягнути з Державної податкової служби України (; 04053, м.Київ, Львівська площа, 8) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС КОМПАНІ» () частину сплаченого судового збору в сумі 2 592 (дві тисячі п`ятсот дев`яносто дві) грн. 50 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 31.01.2022 року.

Суддя Сасевич О.М.