Справа № 380/17318/21
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
з питань залишення позовної заяви без розгляду
та про продовження розгляду справи

31 січня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з такими вимогами:

- зобов`язати військову частина НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 травня 2018 року по 29 вересня 2021 року.

Ухвалою судді від 18.10.2021 відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників сторін.

Ухвалою суду від 13.12.2021 залишено позовну заяву без руху.

Відповідно до ч.ч. 13-15 ст. 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.

На виконання ухвали суду від 13.12.2021 позивачем до суду подано заяву на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху. В обґрунтування заяви позивач зазначив, що 29.04.2020 йому надійшла частина грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій у розмірі 8125,76 грн. Не погоджуючись з розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення позивач звернувся до суду. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.04.2021 у справі 380/1146/21 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невключення до складу місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого нараховано грошову компенсацію за всі дні, невикористаної ним щорічної додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-ХІІ, щомісячної додаткової грошової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошової компенсації за всі дні невикористаної ним щорічної додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-ХІІ, з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, та здійснити виплату суми перерахунку, з урахуванням виплаченої суми. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 29.09.2021 на виконання вказаного судового рішення, військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснено нарахування та виплату грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій у розмірі 81,26 грн. Відтак, остаточний розрахунок з позивачем було проведено лише 29.09.2021, тому строк для подання даного позову розпочав свій перебіг саме з 29.09.2021, коли позивач дізнався про порушення права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, атому на момент подання позову засобами поштового зв`язку 07.10.2021 строк звернення до суду не пропущено.

Суд встановив, що вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху від 13.12.2021 позивач виконав в повному обсязі.

Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві про залишення позовної заяви без розгляду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3. ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Водночас, ч. 1 ст. 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено і в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Проте, слід мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.

За приписами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (ст. 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (ст. 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.

Виходячи з цього, встановлений у ч. 1 ст. 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою ч. 5 ст. 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

У зв`язку з викладеним, судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування частини першої статті 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа №806/2164/16), від 11 лютого 2020 (справа №420/2934/19), від 13 березня 2019 року (справа №813/1001/17), одночасно погоджуючись з висновком щодо застосування частини п`ятої статті 122 КАС України у подібних правовідносинах, викладеному в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року (справа №815/2681/17) і від 22 січня 2020 року (справа №620/1982/19).

Відступаючи у цій справі від висновку Верховного Суду, який викладено у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа №806/2164/16), від 11 лютого 2020 (справа №420/2934/19), від 13 березня 2019 року (справа №813/1001/17), колегія суддів судової палати зазначає, що відповідно до сформованої практики такий перелік судових рішень не є вичерпним.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Так, як було зазначено Верховним судом у вказаній вище постанові, місячний строк, передбачений ч.5 ст. 122 КАС України, повинен бути обрахований з дня остаточного розрахунку з особою.

В межах спірних правовідносин, датою остаточного розрахунку є 29.09.2021 (відповідно до витягу по надходженню на картковий рахунок АТ КБ «Приватбанк» коштів), в той час як з даним позовом, згідно поштового відстеження, позивач звернувся 07.10.2021 року, тобто в місячний строк, передбачений нормами КАС України.

З огляду на зазначене, у зв`язку з усуненням недоліків позовної заяви, наявні підстави для продовження розгляду справи.

Керуючись ст. 160, 161, 171 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

заяву позивача від 16.12.2021 року про поновлення пропущеного строку звернення до суду задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду та поновити його.

Продовжити розгляд справи №380/17318/21 в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Повна ухвала складена 31.01.2022 року.

Суддя Потабенко В.А.