Справа № 120/11990/21-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2022-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 лютого 2022 р. Справа № 120/11990/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Маслоід О.С.,

за участю:

секретаря судового засідання: Карпінської Т.В.

представника позивача: Цвика А.О.

представника відповідача: Македонського О.В., Півкозак Л.М., Блінникова І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАКС-ВІНН» (вул. Черняховського, б. 78, м.Вінниця, 21037)

до: Вінницької митниці (вул. Лебединського, б. 17, м.Вінниця, 21034)

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Тракс - Вінн» (далі - позивач) з позовом до Вінницької митниці (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомленьрішень від 14.09.2021 року № 9 та № 9.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем не надано та не зазначено докази на підтвердження наявності обґрунтованої підозри про недостовірність поданих сертифікатів. В акті перевірки не зазначено про умисне надання позивачем недостовірних документів чи інформації, або інших протиправних дій, які спричинили недобір обов`язкових платежів під час митного оформлення. Нормативними актами не передбачено обов`язок декларанта перевіряти дані, що зазначені в товаросупровідних документах при заповненні митних декларацій. У позивача не було підстав не враховувати чи ігнорувати дані, які надав постачальник товарів, а також які були перевірені митницею країни експортера при оформлені експортної декларації. Позивач також посилається на відсутність його вини у вчиненні податкового правопорушення.

Ухвалою від 29.09.2021 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 27.10.2021 року.

21.10.2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначає, що при проведенні перевірки обґрунтованості та законності надання пільг і звільнення від оподаткування встановлено, що позивачем отримано пільги застосовано преференцію 410. Під час проведення документальної невиїзної перевірки ним були досліджені відповіді уповноваженого органу Польщі на запити ДФС України з проханням у проведенні перевірки сертифікатів з перевезення (походження ) товару форми EUR.1. Вказаними відповідями відповідача повідомлено, що преференційне походження товарів не підтверджено. Експортер не надав, на вимогу митного органу країни експорту, всі належні документи на підтвердження статусу походження товару. Таким чином, пільги надані з порушенням вимог Протоколу 1 Угоди та Доповнення до Угоди. Встановлені порушення призвели до заниження податкових зобов`язань.

26.10.2021 року до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

У судовому засіданні 27.10.2021 року сторони надавали пояснення по суті спірних правовідносин, судове засідання відкладено на 07.12.2021 року.

У період з 18.10.2021 року по 25.10.2021 року та з 08.11.2021 року по 26.11.2021 року суддя Маслоід О.С. згідно з наказом Вінницького окружного адміністративного суду від 13.10.2021 року № 146-в/к перебувала у щорічній основній відпустці.

У судовому засіданні 07.12.2021 року судом вирішувались питання щодо з`ясування обставин по справі, долучення доказів, сторони задавали питання, судове засідання відкладено на 23.12.2021 року.

У судовому засіданні 23.12.2021 року судом розпочато дослідження доказів по справі. Судове засідання відкладено на 13.01.2022 року.

У судовому засіданні 13.01.2022 року судом продовжено дослідження доказів по справі, судове засідання відкладено на 01.02.2022 року.

01.02.2022 року до суду від відповідача надійшло клопотання.

У судовому засіданні 01.02.2022 року судом закінчено дослідження доказів, представник позивача надавав додаткові пояснення за результатом дослідження доказів, судове засідання відкладено на 04.02.2022 року.

У судовому засіданні 04.02.2022 року представники відповідача надавали додаткові пояснення за результатом дослідження доказів по справі.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, заслухавши представників сторін, суд встановив наступне.

Позивачем протягом 2018-2019 років на підставі укладених зовнішньоекономічних договорів з нерезидентами Німеччини, Польщі та Данії ввозились на територію України за 16 митними деклараціями транспортні засоби - сідельний тягач для перевезення напівпричепів, напівпричіп вантажний. На кожну партію товару позивачем були надані сертифікати з перевезення (походження) товару форми EUR.1

від 10.08.2018 року № PL/MF/AN 0168712;

від 17.08.2018 року №№ PL/MF/AN 0168734, PL/MF/AN 0168735, PL/MF/AN 0168732, PL/MF/AN 0168731, PL/MF/AN0168733;

від 21.09.2018 року №№ PL/MF/AN 0169120, PL/MF/AN 0169113;

від 23.11.2018 року №№ PL/MF/AN 0171766, PL/MF/AN 0171801;

від 12.12.2018 року № PL/MF/AN 0171838;

від 14.12.2018 року № PL/MF/AN 0171851;

від 24.01.2019 року № PL/MF/AN 0172183;

від 28.01.2019 року № PL/MF/AN 0172356;

від 21.02.2019 року № PL/MF/AN 0172725 та декларація інвойс, складена експортером, оскільки фактурна вартість партії товару не перевищувала 6000 євро від 04.09.2019 року № 135092019.

В результаті митного оформлення вказаного товару позивачем була отримана пільга, а саме: застосовано преференцію 410 товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС (абз. 1 ч. 1 ст. 29 додатка 1-А «Тарифний графік України» до гл. 1 р. IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, яка ратифікована законом України від 16.09.2014 року № 1678-VII (далі Угода)). Пільга була надана в рамках Протоколу 1 «Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва» Угоди.

За результатом митного декларування вказаного товару позивачем були сплачені усі податки та митні платежі і товар випущений у вільний обіг.

У період з 10.08.2021 року по 13.08.2021року відповідачем була проведена документальна невиїзна перевірка позивача щодо дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, за результатом якої складено акт від 28.08.2021 року за № 0004/21/7.12-19/41880129.

Згідно висновків акту в результаті перевірки встановлено порушення вимог ст. 281 Митного кодексу України (далі МК України) в частині правильності, обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг в рамках Угоди, що призвело до заниження податкового зобов`язання по сплаті ввізного мита на суму 655 225,57 грн.; вимог п. 190.1. ст. 190 Податкового кодексу України (далі ПК України), що призвело до заниження податкового зобов`язання по сплаті податку на додану вартість (далі ПДВ) на суму 131 045,11 грн.

Вказані порушення були встановлені в результаті того, що відповідачем до ДФС України були направлені запити від 17.10.2018 року, 21.12.2018 року, 24.01.2019 року, 21.02.2019 року, 06.05.2019 року, 29.05.2019 року, 04.10.2019 року з проханням надати допомогу у проведенні перевірки зазначених сертифікатів з перевезення (походження) товару форми EUR.1 та декларації інвойс. ДФС України до уповноважених органів Польщі та Німеччини були надіслані відповідні запити, на які отримані відповіді, а саме листи: від 28.05.2020 року № Z 4215 F -1100/19-1; від 12.05.2020 року № 2601- IOA. 4331.39.2019; від 26.02.2020 року № 2601- IOA. 4331.26.2019; від 27.02.2020 року № 2601- IOA. 4331.17.2019; від 15.03.2021 року № 2601- IOA. 4331.29.2020; від 04.06.2020 року № 2601- IOA. 4331.39.2019; від 09.06.2020 року № 2601- IOA. 4331.23.2019; від 22.11.2019 року № 2601- IOA. 4331.9.2019; від 12.03.2021 року № 1401- IOA. 4331.59.2020, які були доведені до відповідача відповідними листами Держмитслужби України від 02.07.2020 року № 16-3/16-01/7.12/1435; від 31.03.2020 року № 16-3/16-01/7.12/629; від 01.04.2020 року № 16-3/16-01/7.12/635; від 20.05.2021 року № 15/15-03-01/7.12/1507; від 24.07.2020 року № 16-1/16-01/7.12/68; від 21.07.2020 року № 16-01/16-01-01/7.12/5; від 19.12.2019 року № 16/16-01/7/1066; від 22.03.2021 року № 15/15-03/7.12/238.

Вказаними листами відповідями відповідача повідомлено, що преференційне походження товарів не підтверджено. Експортер не надав, на вимогу митного органу країни експорту, всі належні документи на підтвердження статусу походження товарів. На підставі викладеного встановлено, що преференційне походження товарів не підтверджено, пільги надані (отримані) з порушенням вимог Протоколу 1 Угоди та Доповнення 1до Угоди.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення рішення від 14.09.2021 року № 9, яким позивачеві збільшена сума грошового зобов`язання мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання у сумі 655225,57 грн та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 10% у сумі 65522,56 грн. та № 9, яким позивачеві збільшена сума грошового зобов`язання з ПДВ у сумі 131045,11 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 10% у сумі 13104,51 грн.

Позивач не погодився із спірними податковими повідомленнями рішеннями та звернувся до суду із цим позовом.

У відповідності до вимог ст. 1 МК України, в редакція, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно ст. 36 МК України повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Ст. 43 МК України визначено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації.

Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Відповідно до вимог ст. 44 МК України у разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товару обов`язково заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення в митній декларації назви країни походження товару та відомостей про сертифікат про походження товару, зокрема, на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Ст. 45 МК України передбачено, що у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Запит про проведення перевірки повинен містити виклад обставин, що дали підстави для сумнівів з приводу достовірності задекларованої країни походження товару, посилання на правила визначення походження товарів, що застосовуються в Україні, а також іншу необхідну інформацію.

До запиту додається документ, що підлягає перевірці, або його копія, а також у разі необхідності інші відомості, що можуть сприяти проведенню перевірки.

Запит про проведення перевірки надсилається протягом 1095 днів з дня подання документа про походження товару, крім випадків, коли така перевірка ініціюється у зв`язку з кримінальним провадженням.

У випадках, визначених цією статтею, товар вважається таким, що походить з відповідної країни, з моменту отримання митними органами належним чином оформлених документів про походження товару або затребуваних ними додаткових відомостей.

Згідно вимог ст. 278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Ст. 280 МК України визначені ставки мита.

Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

У відповідності до вимог ст. 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Відповідно до ст. 336 МК України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом, зокрема, проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих митному органу.

Ст. 345 МК України передбачено, що документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.

Документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться митними органами з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України.

Митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо, зокрема, правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування.

Під час проведення документальної перевірки посадові особи митного органу повинні реалізовувати визначені цим Кодексом повноваження виключно в обсязі, необхідному для з`ясування питань перевірки.

Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.

У відповідності до ст. 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Згідно п.п. 54.4. и 54.5. ст. 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно п. 190.1. ст. 190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Згідно ст. 29 Угоди кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони.

Згідно ст. 16 Протоколу 1 до Угоди товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додаткудо цього Протоколу; або у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додаткудо цього Протоколу.

У відповідності до вимог ст. 17 Протоколу 1 до Угоди сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку.

Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бут виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

Відповідно до ст. 22 Протоколу 1 до Угоди декларація інвойс може бути складена, зокрема, експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро. Декларація інвойс може бути складена, якщо розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу.

Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.

Згідно ст. 33 Протоколу 1 до Угоди подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.

З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він була поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку.

Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту.

Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу.

Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Системний аналіз наведених норм доводить, що документами, що підтверджують країну походження товару є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Країна походження товару заявляється шляхом зазначення назви країни походження товару у митній декларації. Сертифікат про походження товару - це документ, який свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення. Митний орган наділений правом звернутися до компетентного органу, що видав документ про походження товару, із запитом про проведення перевірки такого документу протягом 1095 днів з дня подання документа про походження товару. До запиту додається документ, що підлягає перевірці, або його копія, а також у разі необхідності інші відомості. Товар вважається таким, що походить з відповідної країни, з моменту отримання митними органами відповідної інформації. Перевірки країни походження товару можуть проводитися митним органом, зокрема, шляхом проведення документальних перевірок або направлення запитів до уповноважених органів іноземних держав.

Під дію Угоди підпадають товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу, за умови подання сертифікату з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс. Сертифікат EUR.1 видається митними органами країни експорту на письмову заяву експортера, який має бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов Протоколу 1 до Угоди.

Митні органи, які видають сертифікати EUR.1 вживають всі необхідні заходи для перевірки статусу походження товарів. Такі перевірки здійснюються у довільному порядку або наявності обґрунтованих сумнівів в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів тощо. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам Протоколу 1 Угоди. Якщо відповідь на запит не надійшла протягом десяти місяців або не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа чи справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні, за відсутності виняткових обставин, відмовити у наданні права на преференції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем була здійснена перевірка сертифікатів EUR.1 та декларації інвойс, які були надані позивачем під час митного оформлення ввезеного товару, шляхом надсилання відповідних запитів до уповноважених органів країни вивезення.

На вказані запити відповідачем були отримані відповіді (а.с. 81-158, переклад а.с. 197-208). Згідно вказаних відповідей уповноваженим органом вказано, що сертифікати дійсно є автентичними, тобто дійсно видавались органом, але за результатом верифікації зазначено, що експортер не довів преференційного походження товару з Європейського Союзу. Товар, зазначений у сертифікатах та декларації інвойс, належить визнати таким, що не походить, у розумінні Протоколу 1 до Угоди, з Європейського Союзу. Крім цього, до вказаних відповідей уповноваженим органом країни експорту були додані копії сертифікатів, які перевірялись, із відповідними відмітками, на їх звороті, якими зафіксований факт не підтвердження преференційного походження товарів.

Суд зазначає, що перевірка преференційного походження товарів була здійснена відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства України та Угоди, а саме дотриманий порядок та строк надіслання запитів до уповноважених органів країни вивезення; отримані відповіді, які чітко вказують на те, що перевірені документи є достовірними, але розглядувані товари не є такими, що походять з Європейського Союзу.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що до вказаних відповідей уповноваженим органом не надані підтверджуючі документи, оскільки надання таких документів, згідно міжнародного договору, здійснюється не у всіх випадках, а лише у разі необхідності такого надання.

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на те, що відповідачем не доведена наявність обґрунтованого сумніву під час проведення перевірки сертифікатів на декларації інвойс, з огляду на наступне.

В самому акті перевірки чітко зазначено про те, що запити на перевірку походження товарів направлені у зв`язку із виникненням сумнівів щодо преференційного походження товарів, ввезених позивачем. Під час судового розгляду справи з`ясовано, що вказані сумніви виникли у зв`язку із наявністю у митного органу інформації стосовно експортера, який не підтверджує походження товарів.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що позивачем на митну територію України завозилися транспортні засоби за вказаними сертифікатами та декларацією інвойс, які вже були у використанні, тобто не нові, транспортні засоби: 1996, 2006, 2007, 2008, 2010, 2011, 2012 та 2014 календарних років випуску. У митних деклараціях, за якими здійснювалось митне оформлення ввезених товарів, вказані лише дати перших реєстрацій транспортних засобів. В цьому контексті, суд не приймає до уваги надані позивачем листи експортерів, які не є виробниками цих транспортних засобів, щодо підтвердження, на його думку, походження товарів. У вказаних листах зазначено про походження транспортних засобів у їх технічному стані на момент виготовлення. До цих листів експортерами також не додано відповідні документи, які підтверджують зазначену інформацію. Матеріали справи також не містять належних та допустимих доказів, наданих позивачем, на підтвердження того, що на митну територію України завозились транспортні засоби у тому технічному вигляді та складі, який був наданий їм саме виробником під час виготовлення.

Суд вказує на те, що запити щодо перевірки сертифікатів EUR.1 та декларації інвойс були направлені до країни вивезення вже через 2-3 місяці після ввезення вказаних транспортних засобів, а не через 3 роки, як зазначалось позивачем під час судового розгляду справи.

Додатково суд звертає увагу на те, що, у даному випадку, суттю цього спору є не підтвердження саме походження товару як такового, а також правильність та наявність документального підтвердження заявленої позивачем митної вартості товарів та її складових, а правомірність надання позивачеві саме преференції, яке встановлюється шляхом перевірки преференційного походження товарів.

Як вже зазначалось, згідно вимог Протоколу 1 до Угоди перевірки преференційного походження товарів здійснюються митним органом країни імпорту або у довільному порядку або у разі наявності обґрунтованих сумнівів в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.

Аналіз наведеного доводить, що «наявність обґрунтованих сумнівів» не є визначальною умовою чи єдиною підставою щодо початку проведення такої перевірки та направлення запитів, оскільки перевірка може бути проведена взагалі в довільному порядку, тобто без наявності будь-яких сумнівів. Тобто, навіть як би у митного органу і не було б таких сумнівів, він має право на направлення запитів щодо такої перевірки.

Суд наголошує на тому, що митний орган не повинен спростовувати походження товарів не з Європейського Союзу і не повинен доводити інше походження товарів, він лише приймає до уваги відомості уповноваженого органу країни експорту, вивезення та надалі вчиняє дії, передбачені Угодою, а саме - приймає рішення щодо правомірності надання суб`єкту господарювання певної преференції.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Чинним митним законодавством України та міжнародним договором передбачено чіткий алгоритм дій митного органу, у випадку отримання відповіді компетентного органу, за результатами перевірки документів про преференційне походження товару, яка, зокрема, не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів. Митному органу не надається повноважень, права діяти на власний розсуд за вказаних обставин, не надається право перевіряти додатково надану йому інформацію, не надано право здійснювати будь-які інші дії з цього приводу, не надано право оцінювати надану інформацію з будь-якого боку. Вказаний алгоритм дій контролюючого органу не передбачає аналізу ним додаткових доказів (документів), наданих декларантом для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару.

У випадку отримання від вказаних органів відомостей щодо не підтвердження преференційного походження товару з Європейського Союзу, митний орган саме зобов`язаний, а не має права, відмовити у наданні права на преференції. Таке ж рішення він повинен прийняти і у разі, якщо відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.03.2021 року по справі № 240/7093/19, адміністративне провадження № К/9901/1715/20.

Суд вказує на те, що у випадку прийняття такого рішення, митний орган не повинен приймати до уваги навіть правомірність поведінки суб`єкта господарювання, якому надана преференція, оскільки ані національне законодавство, ані міжнародний договір не зазначають про необхідність її врахування або наявність будь-яких поважних причин, за наявності яких митний орган може прийняти інше рішення за таких обставин. У такому випадку мова не йдеться про умисне чи неумисне надання таким суб`єктом господарювання недостовірних документів чи недостовірної інформації, вчинення ним будь-яких протиправних дій, про обов`язок декларанта перевіряти дані, зазначені в товаросупровідних документах тощо. І мова не йдеться про те, що сертифікати EUR.1 та декларація інвойс скасовані чи ні, що вони визнані недійсними чи ні, що вказані документи містять повну та достовірну інформацію щодо задекларованих товарів, чи є в них будь-які розбіжності чи ні, оскільки перевіряється не їх автентичність. Такі документи дійсно були видані уповноваженим органом країни вивезення, за заявою експортера, який, в свою чергу, повинен підтвердити, надати документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів.

Під час здійснення вказаної перевірки мова йдеться лише про те, що експортер повинен надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів. Він повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту чи вивезення вчинити такі дії. Експортер коли заповнює та подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, то приймає на себе зобов`язання щодо підтвердження тої інформації, що вказує у заяві на видачу сертифіката.

В контексті викладеного, суд не приймає до уваги посилання позивача на п. 109.1. ст. 109 ПК України, оскільки мова не йдеться про наявність його вини.

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на те, що він не може нести відповідальність за ненадання експортером відомостей, необхідних для підтвердження походження товару, оскільки, у даному випадку, позивач не несе ніякої відповідальності. Відмова митного органу у наданні права на преференції це не відповідальність декларанта. Отримання права декларанта на преференцію від держави можливо лише за наявності певних умов, які, у даному випадку, не виконані, тобто не мають місця бути у наявності.

Під час розгляду цієї справи суд приймає до уваги переклади документів, надані сторонами до матеріалів справи, оскільки ними також на підтвердження повноважень перекладачів надані відповідні документи.

Суд не приймає до уваги посилання сторін на листи ДМСУ від 02.07.2021 року № 08-1.4/15-03/7/6496 «Про надання інформації» та ДФСУ від 03.03.2017 року № 5466/7/99-99-19-03-17, оскільки такі документи не є нормативно-правовими актами, не зареєстровані у Мінюсті України, носять лише рекомендаційний характер та є наданням певної інформації.

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на безпідставність проведення документальної перевірки, з огляду на наступне.

Як вже зазначалось, згідно вимог МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі, зокрема, надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, у відповідача були підстави для проведення невиїзної документальної перевірки.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що під час проведення перевірки сертифікатів EUR.1 та декларації інвойс, документальної невиїзної перевірки посадові особи митного органу - відповідача реалізовували свої повноваження у визначеному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

За таких обставин, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень, беручи до уваги норми національного права та міжнародного договору, суд дійшов висновку про те, що відповідач прийняв спірні рішення з урахуванням вимог, визначених ст. 2 КАС України, відповідно позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись Конституцією України, Угодою про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, яка ратифікована законом України від 16.09.2014 року № 1678-VII, Податковим кодексом України, Митним кодексом України та ст. 2, 6, 90, 139, 241, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАКС-ВІНН» до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.09.2021 року № 9 та № 9 відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАКС-ВІНН» (вул. Черняховського, б. 78, м.Вінниця, 21037)

Відповідач - Вінницька митниця (вул. Лебединського, б. 17, м.Вінниця, 21034)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 09.02.2022 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна