Справа № 380/22815/21
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року

справа №380/22815/21

провадження № П/380/23053/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Брильовського Р.М.,

при секретарі судових засідань - Ізьо М.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача - Хробак Г.В.

представника відповідача Ворошилової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, у якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ДПС у Львівській області щодо несписання безнадійного податкового боргу з транспортного податку з фізичних осіб (18011000) в розмірі 25 000грн;

- зобов`язати ГУ ДПС у Львівській області прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу ОСОБА_1 з транспортного податку з фізичних осіб (18011000) в розмірі 25 000грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що згідно з даними електронного кабінету платника податків існує податковий борг. ОСОБА_1 звернувся до Відповідача з заявою про списання безнадійного боргу. Позивач отримав лист Головного управління ДПС у Львівській області від 13.10. 2021 №297/6/13-01-13-05, яким відмовлено у такому списанні. Вважає, що згідно з даними інтегрованих карток ІС «Податковий блок» по ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків : НОМЕР_1 ) обліковується борг по транспортному податку з фізичних осіб, що становить більше 1095 днів в сумі 25 000 грн. Позивач стверджує, що відносно податкового боргу з транспортного податку з ОСОБА_1 минув строк давності, визначений ст. 102 глави 9 розділу II Податкового кодексу України, відтак відповідач не мав підстав для відмови у списанні такого боргу.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення мотивує тим, що контролюючим органом нараховано транспортний податок та направлено платнику податків податкове повідомлення-рішення від 19.06.2015 року №7625-17 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яке 01.08.2015 повернуто на адресу ОДПІ за закінченням встановленого терміну зберігання. У зв`язку з наявністю в інтегрованій картці платника податкового боргу з транспортного податку у сумі 25 000,00 грн ГУ ДФС у Львівській області в автоматичному режимі сформовано та направлено платнику податків податкову вимогу № від 22.03.2018 року № 36484-17 на суму 25000.00 грн. Відповідач вважає, що відповідно до Податкового кодексу України та Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 №577 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 за № 1844/24376 відсутні підстави для списання податкового боргу. Просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою судді від 2.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження; призначено у справі підготовче судове засідання на 20 січня 2022 року о 09:00 год.

У підготовчому засіданні 3.02.2022 суд протокольною ухвалою закінчив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, вказаних в позовній заяві та уточненнях позовних вимог, просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позову з підстав наведених у відзиві на позов, просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доводи представників позивача та відповідача, з`ясувавши обставини, на які позивач та відповідач посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив такі правовідносини.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України) та Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 577 (далі - Порядок № 577).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач звернувся до відповідача з заявою 02.08.2021 про списання безнадійного податкового боргу, яку ГУ ДПС у Львівській області залишено без розгляду.

20.09.2021 Позивач повторно звернувся до податкового органу з заявою про списання безнадійного податкового боргу.

Листом від 13.10.2021 №29769/9/13-01-13-05 Головним управлінням ДПС у Львівській області відмовлено щодо списання безнадійного податкового боргу.

Не погодившись із вказаними діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, щодо вимоги про визнання протиправними дії Головного управління ДПС у Львівській області щодо несписання безнадійного податкового боргу з транспортного податку з фізичних осіб (18011000) в розмірі 25 000грн та зобов`язання прийняти рішення про списання вказаного безнадійного податкового боргу суд зазначає наступне.

Підпунктом 267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК України (в редакції, що діяла до 01.01.2016 року) визначено, що платником транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України є об`єктом оподаткування.

Згідно з п.п. 267.2-267.4 ст.267 ПК України об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об`єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.м. Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00грн. за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до п.п.267.2.1 п.267.2 цієї статті.

Відповідно до вимог п.267.6 ст.267 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податків.

Податкові повідомлення-рішення про сплату суми податку на відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Контролюючим органом нараховано транспортний податок (об`єкт оподаткування легковий автомобіль, зареєстровано 15.11.2014року, марка моделі TOYOTA SEQUOIA, номерний знак транспортного засобу: НОМЕР_2 , 2011 року випуску, об`єм двигуна 5663 куб.см) та прийнято податкове повідомлення-рішення №7625-17 від 19.06.2015.

В той же час Відповідачем не надано доказів направлення вказаного повідомлення Позивачу.

У зв`язку з наявністю в інтегрованій картці платника податкового боргу з транспортного податку у сумі 25 000,00грн, керуючись пунктом 59.1 статті 59 ПК України та відповідно до п.1 розділу ІІІ Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 року №610 ГУ ДФС у Львівській області в автоматичному режимі сформовано та направлено платнику податків податкову вимогу від 22.03.2018року №36484-17 на суму 25000,00грн, яку вручено Позивачу 12.04.2018.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 101.1 статті 101 ПК України встановлено, що безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг, підлягає списанню.

Відповідно до пункту 101.2 безнадійний податковий борг це податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (підпункт 101.2.3).

Пунктом 102.1 статті 102 ПК України визначено строк давності - 1095 календарних днів.

Згідно з пунктом 101.5 статті 101 ПК України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу.

Механізм списання безнадійного податкового боргу визначено Порядком N 577.

Відповідно до положень пунктів 3.1, 3.2 Порядку N 577 визначення суми безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню контролюючим органом, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. Днем виникнення безнадійного податкового боргу у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку (податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 ПК України) є дата прийняття рішення керівника контролюючого органу.

Згідно з приписами пунктів 4.3- 4.5 Порядку N 577 у випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу. Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до інформаційних систем не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

Отже, списання безнадійного податкового боргу, в тому числі податкового боргу, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

При цьому звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин), як це встановлено нормою пункту 4.1 Порядку N 577. В інших випадках, передбачених пунктом 101.2 статті 101 ПК України, пунктом 2.1 розділу II Порядку N 577, розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.

Врахувавши вказані норми законодавства та даних інтегрованих карток платника податків з транспортного податку з фізичних осіб (код класифікації 18011000) податковий борг виник 29.08.2015, заходів по стягненню даного боргу відповідач не вживав, отже вказаний борг підпадає під ознаки безнадійного податкового боргу визначеного п.п.101.2.3 п.101.2 ст.101 Податкового кодексу України.

З огляду на вищенаведене, борг з транспортного податку з фізичних осіб (18011000) в розмірі 25000.00грн є безнадійним, відмова відповідача у списанні податкового боргу та продовження його обліку в інформаційних систем податкового органу, а саме електронному кабінету платника податків є протиправною, а зобов`язання відповідача списати такий безнадійний борг є ефективним способом захисту в межах спірних правовідносин, який виключає подальше звернення позивача до суду за захистом порушених прав.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 807/2097/16, у постанові від 09 липня 2019 року у справі № 0240/2269/18-а, у постанові Верховного Суду у постанові Верховного Суду 9 березня 2021 року № К/9901/27131/20.

Верховний Суд у рішенні від 06.02.2018 року у справі № 807/2097/16 (№ К/9901/99/17) зазначив, що в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що відповідач, не приймаючи у даному випадку рішення про списання податкового боргу з податку на доходи фізичних та з податку на додану вартість, який набув статусу безнадійного, діяв всупереч вимогам Порядку № 577.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Доводи контролюючого органу про те, що такий борг не підлягає списанню як безнадійний, оскільки відсутні підстави для його списання передбачених Порядком 577 було зроблено без дослідження усіх підстав визнання боргу «безнадійним».

Вказане твердження відповідача не ґрунтується на нормах законодавства, суперечать засадам Податкового кодексу України, порушують права позивача.

Так, матеріали справи свідчать, що при наявності у позивача податкового боргу, який фактично має статус безнадійного, відповідач не приймав рішення про списання безнадійного податкового боргу відповідно до положень Податкового Кодексу України та Порядку 577.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідачем було неправомірно, за відсутності правових підстав не проведено списання податкового боргу ОСОБА_1 з транспортного податку з фізичних осіб та відмовлено у списанні такого згідно з заявою від 20.09.2021.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога про визнання протиправними дій Головного управління ДПС у Львівській області щодо відмови у списанні безнадійного податкового боргу щодо списання безнадійного податкового боргу в загальній сумі 25000,00грн є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу, а саме транспортного податку в сумі 25000,00грн суд зазначає наступне.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Здійснюючи судочинство, Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 02 червня 2006 року у справі «Волохи проти України» при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Отже, як вбачається з наведених судових рішень, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з у рахуванням принципу верховенства права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року).

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Суд дійшов висновку що оскільки борг ОСОБА_1 в сумі 25000,00грн є безнадійним, контролюючим органом проявлена протиправна бездіяльність в частині неприйняття рішення по цьому боргу відповідно до положень Порядку №577, а також протиправні дії щодо відмови в списанні податкового боргу, можливість прийняття відповідачем альтернативного рішення у законодавстві відсутня, то зобов`язання відповідача прийняти рішення про визнання податкового боргу ОСОБА_1 безнадійним є ефективним способом захисту в межах спірних правовідносин, який виключає подальше звернення позивача до суду за захистом порушених прав.

Наслідком прийняття рішення про визнання податкового боргу безнадійним є його списання у встановленому законодавством порядку.

Враховуючи принцип ефективного судового захисту, позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині також підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу а саме транспортного податку в сумі 25000,00грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.2 ст.2 КАС України).

За змістом п.1 ч.2 ст.2 КАС України, суди, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, в першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження вказує на те, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення діяв не на підставі, не в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), а тому позов підлягає до задоволення.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в розмірі 908 (дев`ятсот вісім гривень) грн. підлягає стягненню на користь позивача Головного управління ДПС у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (,79003 м. Львів, вул. Стрийська, 35) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,- задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (,79003 м. Львів, вул. Стрийська, 35) щодо несписання безнадійного податкового боргу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) з транспортного податку з фізичних осіб (18011000) в розмірі 25 000грн.

Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Львівській області (,79003 м. Львів, вул. Стрийська, 35) прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з транспортного податку з фізичних осіб (18011000) в розмірі 25 000грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (,79003 м. Львів, вул. Стрийська, 35) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 908,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано судом 03.02.2022.

Суддя Р.М. Брильовський