Справа № 380/18057/21
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Гулкевич І.З., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 . Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , а саме нарахування не в повному обсязі та виплату грошового допомоги при звільнені без урахування сум індексації грошового забезпечення;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, за період з 16.01.2021 до дня фактичного розрахунку 12.10.2021 включно, терміном 270 днів, у розмірі 40225,25 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач повідомив, що проходив військову службу в Збройних Силах України, наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 16.06.2018 звільнений з військової служби у запас; відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 виключений зі списків особового складу з 03.08.2018. На момент виключення із списків особового складу з ОСОБА_1 не проведено повного розрахунку. Так, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 у справі №380/826/21 відповідача зобов`язано здійснити перерахунок ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні шляхом включення до складу грошового забезпечення для її обчислення суми індексації грошового забезпечення та виплатити перераховану суму з урахуванням раніше проведених виплат. На виконання вищезазначеного рішення відповідач нарахував ОСОБА_1 13.10.2021 одноразову грошову допомогу в сумі 40529,30 грн. Позивач стверджує, що період з 16.01.2021 по 12.10.2021 є періодом затримки розрахунку при звільненні з роботи. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, за період з 16.01.2021 до дня фактичного розрахунку 12.10.2021 включно, терміном 270 днів, у розмірі 40225,25 грн.

Ухвалою судді від 16.11.2021 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

14.12.2021 (за вх. № 94282) відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/826/21 ОСОБА_1 здійснено перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні та виплачено 40625,70 грн. Зазначає, що одноразова грошова допомога при звільненні не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, який визначено ч.2 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. За своєю природою вона є гарантією соціального захисту військовослужбовців, яка надається їм відповідно ч.2 ст.15 вказаного закону. Оскільки, одноразова грошова допомога при звільненні не є частиною грошового забезпечення військовослужбовців, то зміна за рішенням суду її розміру не може бути підставою для заточування положень ст. 117 КЗпП України. Відтак, вважає, що з прийняття судових рішень, яким присуджено на користь позивача певні суми коштів, ст. 116 та 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами права. В даних правовідносинах відсутні правові підстави для застосування до останнього відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 07 лютого 2017 року військовою частиною НОМЕР_3 Повітряних Сил Збройних Сил України ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Згідно Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 182 від 03 серпня 2018 року підполковника ОСОБА_1 , командира військової частини НОМЕР_4 , звільненого наказом Начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 16 червня 2018 року № 315 відповідно до частини шостої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті цього ж закону у запас за пунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту) виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 03 серпня 2018 року

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року у справі № 380/1023/20 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій, за період з 2017 року по 2018 роки. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій, за період з 2017 року по 2018 рік.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 у справі № 380/1024/20, яке набрало законної сили 05.10.2020, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 03.08.2018 та стягнено з військової частини НОМЕР_1 індексацію грошового забезпечення на користь ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 03.08.2018 з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців у розмірі 100525,64 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.08.2020 у справі №380/4621/20, яке набрало законної сили 24.12.2020, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, а саме невиплати ОСОБА_1 в день виключення із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (03 серпня 2018 року) грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за період з 04 серпня 2018 року по 27 травня 2020 року (включно) у розмірі 13027,95 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 у справі №380/828/21, яке набрало законної сили 22.06.2021, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 03.08.2018. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні на суму 100219 грн. (сто тисяч двісті дев`ятнадцять) грн. 13коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 у справі №380/826/21, яке набрало законної сили 17.06.2021, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільнені з урахуванням індексації грошового забезпечення; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні шляхом включення до складу грошового забезпечення для її обчислення суми індексації грошового забезпечення та виплатити перераховану суму з урахуванням раніше проведених виплати; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невключення до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій для обчислення пенсії ОСОБА_1 сум індексації грошового забезпечення; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 скласти та видати ОСОБА_1 довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та абзацу восьмого пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 (зі змінами) із включенням до складу (розміру) грошового забезпечення отриманих позивачем сум індексації грошового забезпечення. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 у справі №380/826/21 відповідачем 13.10.2021 перераховано одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 40529,30 грн, що підтверджується випискою із банку.

Оскільки остаточний розрахунок при звільненні ОСОБА_1 проведений 13.01.2021, позивач вважає період затримку розрахунку при звільненні з 16.01.2021 по 12.10.2021 протиправним, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків. У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 21-352а13 та постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 у справі №21-8а15.

Крім того, така правова позиція була підтримана у подальшому Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.09.2018 у справі №810/1549/17, від 17.10.2018 у справі № 805/2948/17-а, від 08.11.2018 у справі №821/1333/16, від 18.04.2019 у справі № 806/889/17.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Зважаючи на викладене, суд відхиляє твердження відповідача, викладені у відзиві на позов, як на підставу відмови позивачу у нарахуванні на виплаті середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку належних сум, про те, що положення Кодексу законів про працю України не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Слід зауважити, що не поширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців, які проходять військову службу, стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців, зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за невикористане речове майно, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення), не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч. 2 ст. 117 КЗпП України).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Також суд зазначає, що у рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 в справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, установлено, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Окрім цього, у вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Судом установлено, що остаточний розрахунок з позивачем, з метою виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року (справа № 380/826/21), щляхом виплати 40529,30 грн, було здійснено 13 жовтня 2021 року .

Суд приходить до висновку, що право позивача на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні підлягає захисту за період з 16.01.2021 (як просить позивач) до дня повної виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, тобто до 13 жовтня 2021 року (включно).

При цьому суд зазначає, що рішеннями Львівського окружного адміністративного суду у справах №380/4621/20 стягнуто середнє грошове забезпечення за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за період з 04 серпня 2018 року по 27 травня 2020 року (включно) у розмірі 13027,95 грн; у справі №380/828/21 стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні на суму 100219 грн. (сто тисяч двісті дев`ятнадцять) грн. 13 коп (за період з 28.05.2020 по 15.01.2021).

Отже, відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що полягає у не проведенні повного розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 .

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З довідки Військової частини НОМЕР_1 № 350/489/47/1036пс від 14.11.2019 вбачається, що розмір грошового забезпечення, за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню (липень та червень 2018) становить 28400,00 грн, а тому середньоденний розмір грошового забезпечення позивача становить 465,57 грн (28400,00 грн : 61 день).

Середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить: 125 703,90 грн (465,57 грн х 270 днів).

Водночас, в порівнянні із виплаченою одноразовою грошовою допомоги при звільненні (40529,30 грн) вищевказану розрахункову суму (125703,90 грн) не можна вважати співмірною, оскільки вона значно перевищує суму такої компенсації.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у постанові 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові у вказаній справі, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні даного питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком позивача, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії позивача та відповідача щодо її виплати.

Суд зазначає, що при визначеній сумі несвоєчасно виплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні (40529,30 грн) середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить (125703,90 грн), що набагато перевищує суму такої виплати одноразової грошової допомоги, а тому суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин принцип співмірності та пропорційності між інтересами позивача і відповідача.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 30.10.2019 у справі №806/2473/18 враховував істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

При вирішенні цього спору, суд враховує застосований Верховним Судом у справі №806/2473/18 підхід та у даному випадку істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку становить: одноразова грошова допомога при звільненні в сумі становить 40529,30 грн / 125703,90 грн (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,11. Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 0,32 становить: 465,57 грн (середньоденне грошове забезпечення) х 0,32 х 270 (дні затримки розрахунку) = 40225,25 грн.

Таким чином, враховуючи очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд дійшов висновку про те, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 40225,25 грн.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити, що відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів і їх сплата є обов`язком роботодавця та працівника. Тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податків та інших обов`язкових платежів, визначених законодавством.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, наведених вище норм законодавства та правових висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, наведених у рішенні, та беручи до уваги зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи вимоги статті 245 КАС України, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є прийняття судом рішення про задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непроведення повного розрахунку при звільненні з позивачем остаточного розрахунку при звільненні з військової служби та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (невиплата одноразової грошової допомоги шляхом включення до складу грошового забезпечення для її обчислення суми індексації грошового забезпечення) за період з 16.01.2021 по 12.10.2021 у сумі 40225,25 грн.

Згідно з вимогами частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Закону.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень покладений на нього обов`язок доказування не виконав.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що встановлених судом обставин достатньо для ухвалення рішення у цій справі про задоволення позову повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 9, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 262, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд

вирішив:
Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні нарахування не в повному обсязі та виплату грошової допомоги при звільненні без урахування сум індексації грошового забезпечення.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а саме за період з 16.01.2021 по 12.10.2021 на суму 40225, 25 грн. (сорок тисяч двісті двадцять п`ять) грн. 25 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гулкевич І.З.