Справа № 380/13621/21
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року

справа №380/13621/21
провадження № П/380/13804/21

Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Ящишин І.Я.,

за участю:
позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Гороха В.В.,

представника відповідача Шведи О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Міністерства оборони України (місцезнаходження: 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ) (далі відповідач-1), Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (місцезнаходження: 79005, Львівська область, м. Львів, вул. І. Франка, 25, ) (далі відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення у формі протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум від 04 березня 2021 року № 31, затверджене Міністром оборони України Тараном А.В. від 13 березня 2021 року, про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю сина - військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що настала в період проходження ним військової служби;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити, а Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у зв`язку із смертю сина - військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що настала 01.09.2018 в період проходження ним військової служби в зоні проведення операції об`єднаних сил поблизу с. Калинове Волноваського району Донецької області внаслідок нещасного випадку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що під час проходження військової служби помер її син військовослужбовець ОСОБА_2 . Позивачем було подано заяву про виплату одноразової грошової допомоги, до якої додано пакет документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її сина. 04 березня 2021 року комісією Міністерства оборони України з розгляду пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум (далі Комісія) прийнято рішення у формі протоколу № 31, затверджене Міністром України Тараном А.В. 13.03.2021, про відмову їй в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із вогнепальним пораненням, що призвело до смерті її сина - військовослужбовця ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ст. 172-19, ст. 172-20 КУпАП, тобто порушення правил поводження із зброєю, що становлять підвищену небезпеку для оточення та виконання обов`язків військової служби в нетверезому стані.

Зазначає, що згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 16.01.2021 проведеним досудовим розслідуванням та зібраними доказами, їх аналізом та оцінкою в своїй сукупності факти умисного вбивства солдата військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 , доведення останнього до самогубства іншими особами, вчинення ним самогубства та дій в стані алкогольного сп`яніння не підтвердились, а смертельне вогнепальне поранення голови він отримав внаслідок необережного поводження зі зброєю (нещасного випадку).

Вважаючи рішення Міністерства оборони України про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги протиправним, просить позов задовольнити.

Ухвалою від 18.08.2021 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач-2 подав до суду відзив на позовну заяву (вх. №65772), в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що рішенням Комісії позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги. Згідно зі статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення та виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення ним правопорушення, дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння.

Зазначає, що висновком судово-медичного експерта № 181 встановлено, що при судово-токсикологічному дослідженні крові від трупу громадянина ОСОБА_2 1998 року народження, виявлено в крові 0,37 г/л етанолу. Дана концентрація спирту етилового у крові, відносно живих осіб, відноситься до незначного впливу алкоголю. Відтак відповідач вважає, що Комісія дійшла правомірного висновку про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Крім того звертає увагу, що Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, немає самостійних бюджетних коштів для виплати одноразових грошових допомог відповідно до Порядку 975.

Ухвалою від 13.09.2021 суд замінив засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою від 13.09.2021 суд відмовив у задоволенні заяви представника відповідача-1 про залишення позовної заяви без розгляду.

Від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 10256 ел), в якому Міністерство оборони України просить в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки смерть її сина військовослужбовця ОСОБА_2 настала внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння, що в силу ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виключає право на отримання цих коштів.

Крім того наголошує що зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу є втручанням суду у дискреційні повноваження Міністерства оборони України.

Представник позивача подав відповідь на відзив (вх.№74471). Додатково зазначив, що у відповідача-1 при розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги у відповідності до ст. 16, ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є лише один правомірний варіант поведінки, а тому прийняття рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги матері померлого військовослужбовця ОСОБА_1 не є дискреційними повноваженнями Міністерства оборони України, що узгоджується із правовим висновком, викладеного в пунктах 59-67 постанови Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 520/9156/18. Просив задовольнити повні вимоги повністю.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив. Просили суд позов задовольнити повністю.

Представник Міністерства оборони України в судовому засіданні позовні вимоги заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Просила суд у задоволені позову відмовити повністю.

Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки участі повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання. Клопотань про розгляд справи без участі його представника до суду не надходило.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

20 травня 2018 року ОСОБА_2 був прийнятий на військову службу у Збройні сили України за контрактом, що стверджується військовим квитком серія НОМЕР_4 від 10.05.2018.

ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 25 серпня 2018 року по 01 вересня 2018 року.

В період з 25.08.2018 по 01.09.2018 ОСОБА_2 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер внаслідок вогнепального поранення, пов`язаного з проходженням військової служби в зоні проведення операції об`єднаних сил поблизу с.Калинове Волноваського району Донецької області, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 200 від 03.09.2018, довідкою про причину смерті від 03.09.2018, свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_5 від 19.09.2018 та Витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України № 1064 від 23.04.2019.

За фактом смерті військовослужбовця ОСОБА_2 посадовими особами військової частини НОМЕР_2 проведено службове розслідування. За результатами службового розслідування нещасного випадку комісією складено акт, який затверджений наказом командира Військової частини НОМЕР_2 №697/кп від 19.09.2018.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 24.12.2018 «Про внесення змін в наказ командира військової частини НОМЕР_2 №697/кп від 19.09.2018» висновок акту розслідування нещасного випадку та описову частину викладено в новій редакції. Зокрема, з посиланням на висновок судово-медичного експерта №181, зазначено, що смерть громадянина ОСОБА_2 настала внаслідок наскрізного кульового вогнепального поранення голови з багатоуламковими переломами кісток склепіння та основи черепу, розтрощенням правої лобної, тім`яної, потиличної часток головного мозку, корововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, які ускладнились нерівномірним кровонаповненням внутрішніх органів з переважним недокрів`ям, дистрофічними змінами внутрішніх органів, набряком легенів та головного мозку. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупу громадянина ОСОБА_2 1998 р.н. визначено: у крові 0,37 г/л етанолу. Дана концентрація спирту етилового в крові, відносно живих осіб, відноситься до незначного впливу алкоголю. Незважаючи на локалізацію вхідної кульової вогнепальної рани в лобній області, враховуючи заподіяне при контактному пострілі впритул або близькому до нього з ручної вогнепальної зброї одиночним (компактним) снарядом (кулею), можливість заподіяння громадянином ОСОБА_2 вогнепального поранення самому собі не виключається.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №251 від 06.11.2018 солдата ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 01.09.2018. В наказі вказано, що смерть ОСОБА_2 пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно з витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України № 1064 від 23.04.2019 смерть ОСОБА_2 пов`язана з проходженням військової служби.

За фактом смерті військовослужбовця ОСОБА_2 слідчим відділом Волноваського відділу поліції ГУНП в Донецькій області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001568.

16.01.2021 слідчим слідчого відділу Волноваського відділу поліції ГУНП в Донецькій області винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001568 від 02.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України «умисне вбивство», на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Зі змісту вказаної постанови випливає, що проведеним досудовим розслідуванням та зібраними доказами, їх аналізом та оцінкою в своїй сукупності, факти умисного вбивства солдата військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 , доведення останнього до самогубства іншими особами, вчинення ним самогубства та дій в стані алкогольного сп`яніння не підтвердились, а смертельне вогнепальне поранення голови він отримав внаслідок необережного поводження зі зброєю (нещасного випадку).

У зв`язку із наведеним вище та з огляду на те, що смерть ОСОБА_2 , відповідно до положень Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», пов`язана з проходженням військової служби, керуючись положеннями Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року, позивач подала до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяву з необхідним пакетом документів, для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її сина військовослужбовця ОСОБА_2 .

Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом від 04.03.2021 №31 позивачу було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.

Вказане рішення Міністерства оборони України мотивоване тим, що на час загибелі ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння, що виявлено під час судово-токсикологічного дослідження крові 0,37 г/л етанолу, у зв`язку із чим, на думку відповідача, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги. Крім того, в наказі командира військової частини НОМЕР_2 від 06.11.2018 №251 та в протоколі засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України № 1064 від 23.04.2019 вказані різні причини смерті ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з відмовою у виплаті одноразової допомоги, позивач звернулась до суду з цією позовною заявою за захистом своїх порушених прав.

При вирішенні спору суд керувався таким.

У відповідності до вимог ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Дія цього Закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (пункт 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, смерті військовослужбовця, що настала внаслідок нещасного випадку, що мав місце в період проходження ним військової служби.

За приписами ст. 16-1 Закону № 2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Судом встановлено та не заперечується відповідачами, що позивач у справі відноситься до переліку осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ст. 16-4 Закону № 2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком, зокрема, вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення, вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.

Проаналізувавши вказані положення, суд дійшов висновку, що допомога не призначається і не виплачується лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення активних, протиправних дій самим військовослужбовцем, який знаходився у стані алкогольного сп`яніння.

Оскаржуване рішення Міністерства оборони України про відмову в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги обґрунтоване тим, що згідно з судово-токсикологічним дослідженням в крові ОСОБА_2 виявлено 0,37 г/л етанолу. Тобто, ОСОБА_2 на момент смерті перебував у стані алкогольного сп`яніння. Результати такого дослідження зафіксовані у висновку експерта №181 за результатами судово-медичної експертизи, проведеної в період з 03.09.2018 по 23.10.2018 на підставі ухвали слідчого судді Волноваського районного суду Донецької області від 05.09.2018 про призначення експертизи. Крім цього, відповідач-1 вказує, що причинний зв`язок смерті, який зазначений в наказі командира військової частини НОМЕР_2 від 16.11.2018 №253 не відповідає причинному зв`язку смерті, зазначеному в протоколі засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 23.04.2019 № 1064.

Надаючи оцінку зазначеним доводам Міністерства оборони України суд враховує таке.

Відповідно до ст.7-1 Закону України «Про судову експертизу» (в редакції, чинної станом на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Пунктом 2.1 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи та пунктом 1.4 Правил проведення судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 визначено, що судово-медична експертиза проводиться згідно з постановою особи, що проводить дізнання, слідчого, прокурора, судді, а також за ухвалою суду.

Судово-медична експертиза, за результатами якої експертом складено висновок № 181, проведена на підставі ухвали слідчого суді Волноваського районного суду Донецької області від 05.09.2018 в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001568 від 02.09.2018.

Водночас, зі змісту висновку експерта суд встановив, що така експертиза проводилась в період з 03.09.2018 по 23.10.2018. При судово-імунологічному дослідженні зразка крові трупа ОСОБА_2 групова приналежність крові не встановлена із-за гнильних змін. При судово-токсикологічному дослідженні визначено у крові ОСОБА_2 0,37 г/л етанолу.

Відповідно до довідки Славської селищної ради Сколівського району Львівської області від 13.09.2018 № 2197 ОСОБА_2 був похований 05 вересня 2018 року в смт. Славське Сколівського району Львівської області, тобто в день постановлення слідчим суддею Волноваського районного суду Донецької області ухвали про проведення експертизи.

Таким чином, зразки крові для проведення судово-імунологічного та судово-токсикологічного досліджень відібрані експертом ще до постановлення судом ухвали про проведення судової експертизи, відтак експертиза проведена з порушенням зазначених вище норм законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що висновок експерта №181 за результатами судово-медичної експертизи не є належним доказом вчинення ОСОБА_2 протиправних дій в стані алкогольного сп`яніння, а тому не береться судом до уваги.

Крім цього, суд враховує, що 16.01.2021 слідчим слідчого відділу Волноваського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001568 від 02.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України «умисне вбивство», на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Згідно з вказаною постановою слідчим встановлено, що проведеним досудовим розслідуванням та зібраними доказами, їх аналізом та оцінкою в своїй сукупності факти умисного вбивства солдата військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 , доведення останнього до самогубства іншими особами, вчинення ним самогубства та дій в стані алкогольного сп`яніння не підтвердились, а смертельне вогнепальне поранення голови він отримав внаслідок необережного поводження зі зброєю (нещасного випадку). Тобто, слідчим не було взято до уваги висновок експерта №181 як доказ вчинення ОСОБА_2 протиправних дій в стані алкогольного сп`яніння.

Станом на день розгляду справи відсутні відомості про скасування вказаної постанови про закриття кримінального провадження.

Як вже зазначалось судом, згідно із п.п. 2 п. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Відповідно до положень ч.1 ст. 16-2 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Судом встановлено, що смерть ОСОБА_2 настала під час проходження ним військової служби, що підтверджується витягом з протоколу Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1064 від 23.04.2019. При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача-1 про невідповідність зазначеної причини смерті ОСОБА_2 з тією, що вказана в наказі командира військової частини НОМЕР_2 №251від 06.11.2018, оскільки командир військової частини не уповноважений встановлювати причину смерті військовослужбовця. Такими повноваженнями наділена військово-лікарська комісія.

За приписами ч. 1 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16 - 1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16 - 1 цього Закону.

Частиною 8 вказаної статті передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначається Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі - Порядок № 975).

Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 , як матір загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 під час проходження ним військової служби, має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Позивач своєчасно звернулась до відповідачів за отриманням такої допомоги та подала необхідний перелік документів. Доказів протилежного відповідачами суду не подано.

З урахуванням встановлених обставин та досліджених доказів суд дійшов висновку, що смерть військовослужбовця ОСОБА_2 настала внаслідок нещасного випадку, що мав місце в період проходження ним військової служби. Належних та допустимих доказів вчинення ним кримінального чи адміністративного проступків, а також інших протиправних дій в стані алкогольного сп`яніння відповідачами суду не надано. Відтак, рішення відповідача-1 у формі протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум від 04.03.2021 № 31 про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю сина - військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що настала в період проходження ним військової служби, є необґрунтованим та протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Щодо доводів відповідача-1 про те, що зобов`язання призначити одноразову грошову допомогу є формою втручання в дискреційні повноваження Міністерства оборони України та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, то суд відхиляє вказані доводи з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07.04.2021 по справі №540/872/19.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Натомість у спірних правовідносинах по даній справі відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки в разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Дійсно, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання ухвалити рішення.

Проте, як і будь-який інший спосіб захисту, зобов`язання відповідача ухвалити рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

Суд вважає, що оскільки встановлено відсутність законних підстав для відмови в задоволенні заяви позивача, посилання відповідача-1 на наявність у нього дискреційних повноважень, за відсутності законних підстав відмовити у задоволенні відповідної заяви позивача, щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги є необґрунтованими.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 09.07.2020 по справі № 826/13881/16, від 30.07.2020 по справі №826/10085/16, від 01.09.2021 по справі №806/2351/18.

Щодо заявленої позовної вимоги до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із смертю сина - військовослужбовця ОСОБА_2 , суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні такої, оскільки відповідно до норм Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги здійснюється Міноборони чи іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами. Тобто, розпорядником бюджетних коштів у спірних правовідносинах є саме Міністерство оборони України, а не Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України.

Тому, для належного захисту та відновлення порушених прав ОСОБА_1 суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення у формі протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум від 04 березня 2021 року № 31, затверджене Міністром оборони України від 13 березня 2021 року, про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю сина - військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що настала в період проходження ним військової служби та зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у зв`язку із смертю сина - військовослужбовця ОСОБА_2 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в період проходження ним військової служби в зоні проведення операції об`єднаних сил поблизу с.Калинове Волноваського району Донецької області внаслідок нещасного випадку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 КАС України оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, такий поверненню на її користь не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення у формі протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум від 04 березня 2021 року № 31, затверджене Міністром оборони України від 13 березня 2021 року, про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю сина - військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що настала в період проходження ним військової служби.

Зобов`язати Міністерство оборони України (місцезнаходження: 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ) призначити та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у зв`язку із смертю сина - військовослужбовця ОСОБА_2 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в період проходження ним військової служби в зоні проведення операції об`єднаних сил поблизу с.Калинове Волноваського району Донецької області внаслідок нещасного випадку.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене та підписане 01.02.2022.

Суддя Р.І. Кузан