Справа № 280/11051/21
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

10 лютого 2022 року Справа № 280/11051/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, б. 158-Б, код ЄДРПОУ № 20490012)

третя особа Головне управління Національної поліції в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Матросова, буд. 29, )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), третя особа Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 , пенсії за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 , пенсію за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, починаючи з 18 червня 2019 року.

Ухвалою суду від 18 листопада 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 в період з 16 серпня 1995 року по 26 червня 1999 року навчався в Запорізькому юридичному інституті МВС України. У період з 26 липня 1999 року по 05 червня 2018 року Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, що підтверджується копією послужного списку. Вказує, що 05 червня 2018 року Позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням). Зазначає, що Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі № 280/5000/20 визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області з відмови у підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також зобов`язано Головне управління Національної поліції в Запорізькій області підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зазначене рішення суду набрало законної сили. Зазначає, що в червні 2021 року Позивач звернувся до ГУ НП в Запорізькій області із заявою, в якій просив підготувати та направити до ГУ ПФУ в Запорізькій області подання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону №2262, на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі № 280/5000/20, проте Листом ГУ НП в Запорізькій області від 30 липня 2021 року № 17-Д/04/29-2021 повідомлено Позивача про те, що для підготовки повного пакету документів до ГУ ПФУ в Запорізькій області йому необхідно особисто звернутися до ГУ НП в Запорізькій області та надати відповідний пакет документів. Вказує, що на виконання зазначеного листа Позивач шляхом особистого звернення надав до ГУ НП в Запорізькій області документи за наданим йому переліком. Листами ГУ НП в Запорізькій області від 02 вересня 2021 року № 133/29/01-2021 та від 13 вересня 2021 року № 23-Д/04/29 Позивача повідомлено про те, що 25 серпня 2021 року за вихідним № 125/29/01-2021 документи для призначення пенсії було направлено до ГУ ПФУ в Запорізькій області. Вказує, що листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 27 вересня 2021 року Позивача повідомлено про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262 із посиланням на те, що станом на дату звільнення зі служби в поліції він не має вислуги 23 роки 6 місяців у календарному обчисленні. З відповіддю ГУ ПФУ в Запорізькій області Позивач не згоден у повному обсязі, вважає її такою, що порушує його гарантоване Конституцією та Законами України право. Звертає увагу, що право Позивача на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262 вже встановлено постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі № 280/5000/20, яка набрала законної сили. Вважає, що дії Відповідача суперечать принципу верховенства права та нормам чинного законодавства України, оскільки право Позивача на призначення пенсії за вислугу років встановлено як законом, так і рішенням суду, яке набрало законної сили. Просить задовольнити позов.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.№71013 від 01 грудня 2021 року), відповідно до якого зазначено, що Подання про призначення пенсії надійшло до Відповідача від уповноваженого органу 25 серпня 2021 року, отже призначення пенсії можливо лише з 25 серпня 2021 року. Крім того посилається на те, що календарна вислуга років Позивача встановлено 22 роки 09 місяців 18 днів. Оскільки нормою Закону визначено як обов`язкову умову для призначення пенсії особам, звільненим з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року, вислугу 23 календарних роки та 06 місяців, а Позивач має вислугу 22 роки 09 місяців 18 дні, Відповідачем правомірно не було призначено пенсію за вислугу років. Вважає, що посилання позивача на наявність в нього 5 років 10 місяців 17 днів пільгової вислуги є безпідставним, оскільки чинним законодавством чітко визначено для права на призначення пенсії, виходячи з календарних років, а не в пільговому обчислені. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник Головного управління Національної поліції в Запорізькій області проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмових поясненнях (вх.№70709 від 30 листопада 2020 року), які є аналогічними зазначеним у відзиві Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Крім того вважає, що посилання позивача на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі № 280/5000/20 є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції не встановлював наявність: або відсутність підстав для призначення пенсії Позивачу, а визначив обов`язок ГУНП лише направити подання для призначення пенсії, для його розгляду уповноваженим на те органом, оскільки ГУНП повинно лише направити до уповноважено органу відповідні документи. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У відповідності до пункту 3 частини 6 статті 12 КАС України дана справа є справою незначної складності, та згідно статей 257, 263 розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, відповідно до вищевказаних приписів КАС України, справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у межах строку, встановленого статтею 258 КАС України.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в період з 16 серпня 1995 року по 26 червня 1999 року навчався в Запорізькому юридичному інституті МВС України.

У період з 26 липня 1999 року по 05 червня 2018 року Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, що підтверджується копією послужного списку.

05 червня 2018 року Позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі № 280/5000/20 визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області з відмови у підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також зобов`язано Головне управління Національної поліції в Запорізькій області підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зазначене рішення суду набрало законної сили.

14 червня 2021 року та 21 липня 2021 року Позивач звернувся до ГУ НП в Запорізькій області із заявою, в якій просив підготувати та направити до ГУ ПФУ в Запорізькій області подання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону №2262, на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі № 280/5000/20.

Листом ГУ НП в Запорізькій області від 30 липня 2021 року № 17-Д/04/29-2021 повідомлено Позивача про те, що для підготовки повного пакету документів до ГУ ПФУ в Запорізькій області йому необхідно особисто звернутися до ГУ НП в Запорізькій області та надати відповідний пакет документів.

На виконання зазначеного листа Позивач шляхом особистого звернення надав до ГУ НП в Запорізькій області документи за наданим йому переліком.

Листами ГУ НП в Запорізькій області від 02 вересня 2021 року № 133/29/01-2021 та від 13 вересня 2021 року № 23-Д/04/29 Позивача повідомлено про те, що 25 серпня 2021 року за вихідним № 125/29/01-2021 документи для призначення пенсії направлено до ГУ ПФУ в Запорізькій області.

ГУ ПФУ в Запорізькій області листом від 27 вересня 2021 року №0800-0308-5/57-146 Позивача повідомлено про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262 із посиланням на те, що станом на дату звільнення зі служби в поліції він не має вислуги 23 роки 6 місяців у календарному обчисленні.

Не погодившись з такими діями Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ).

Статтею 12 Закону № 2262-ХІІ встановлені умови призначення пенсії за вислугу років, однією з умов є наявність певної вислуги років.

Пунктом «а» частини першої статті 12 Закону №2262-XII передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 06 місяців і більше.

Види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, визначено статтею 17 Закону № 2262-ХІІ.

Статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ встановлено, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 р. № 393 передбачено, що ця постанова прийнята відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" і постанови Верховної Ради України про порядок введення в дію цього Закону.

Цією постановою установлені періоди проходження відповідної служби, що зараховуються до вислуги років, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а пунктом третім установлено, які періоди проходження служби зараховуються до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, на пільгових умовах.

Суд звертає увагу, що у Постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі № 280/5000/20 зазначено «…Враховуючи приведені правові висновки Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 03 березня 2021 року в справі № 805/3923/18-а, суд визнає обґрунтованими позовні вимоги в частині протиправності дій відповідача з відмову у підготовці та направленні до ГУ ПФУ в Запорізькій області подання щодо призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону № 2262-ХІІ та наявності підстав для зобов`язання відповідача підготувати та направити до ГУ ПФУ в Запорізькій області подання про призначення позивачу пенсії за вислугу відповідно до статті 12 Закону № 2262-ХІІ….».

Також суд зазначає, що у Постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі № 280/5000/20 зазначено, що «…Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача направити до органу Пенсійного фонду подання про призначення позивачу пенсії з 05 червня 2018 року суд зазначає таке… Оскільки спірним в цій справі було власне право позивача на призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ та наявність достатньої вислуги років для призначення такого виду пенсії, дата призначення пенсії не була предметом розгляду в цій справі, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача направити до третьої особи подання щодо призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону № 2262-ХІІ з конкретної дати (05 червня 2018 року)…».

Частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином вищенаведене судове рішення, яке набрало законної сили, свідчить, що у Постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі № 280/5000/20 судом встановлено наявність у позивача права на призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ та наявність у позивача достатньої вислуги років для призначення такого виду пенсії.

Тому твердження представника відповідача та представника третьої особи про відсутність у позивача підстав для призначення йому пенсії за вислугою років спростовуються Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі № 280/5000/20.

Щодо твердження представника відповідача, що Подання про призначення пенсії надійшло до Відповідача від уповноваженого органу 25 серпня 2021 року, отже, призначення пенсії можливо лише з 25 серпня 2021 року є необґрунтованим, оскільки в даному випадку строки призначення пенсії чітко визначаються саме Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема статтею 50, і вказана стаття не містить вказівки на призначення пенсії з дати надходження документів для призначення пенсії.

Представник Позивача, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині дати призначення пенсії, зазначив, що вперше за захистом свого порушеного права на призначення пенсії за вислугу років Позивач звернувся 18 червня 2020 року шляхом подання відповідної заяви до ГУ НП в Запорізькій області.

За правилами частини 3 статті 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо).

Суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Враховуючи все вищенаведене, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно дійшов висновку про відсутність у позивача права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, отже відповідач необґрунтовано і неправомірно відмовив позивачу у призначенні такої пенсії.

Разом з цим, при ухваленні рішення суд керується приписами частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у відповідності до яких, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13 січня 2011 року (остаточне) у справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява № 28924/04) констатував: "Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань, становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п.45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п.25, ECHR 2002-II)".

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З системного аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що належним, повним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 , пенсію за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, починаючи з 18 червня 2019 року

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу на те, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законним та обґрунтованим, прийнятим чи вчиненим в межах наданих повноважень, містити конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, з урахуванням вище викладеного, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» питання щодо розподілу судового збору не вирішується.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 77, 78, 132, 139, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, б. 158-Б, код ЄДРПОУ № 20490012) третя особа Головне управління Національної поліції в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Матросова, буд. 29, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 , пенсії за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 , пенсію за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, починаючи з 18 червня 2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення складено та підписано 10 лютого 2022 року.

Суддя Д.В. Татаринов