Справа № 120/6800/21-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Вінниця

24 січня 2022 р. Справа №120/6800/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Крапівницької Н.Л.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (відповідач), в якій просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2017 по 30.11.2018 включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення 01.01.2017 по 30.11.2018 включно, з встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) - січень 2016 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 07.09.2020 наказом командира військової частини НОМЕР_1 Західно-оперативного територіального об`єднання Національної гвардії України ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас відповідно до пп. а п.2 ч.5 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу. 09.09.2020 згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №210 від 08.09.2020 Позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

На день виключення зі списків особового складу відповідачем не було проведено виплати індексації грошового забезпечення.

З метою з`ясування факту, чи відноситься він до числа таких військовослужбовців та причин у разі невиплати індексації, Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 , в якій просив виплатити індексацію грошового забезпечення по день виключення зі списків особового складу, у випадку її не нарахування та невиплати.

З наданої військовою частиною довідки про нараховану та виплачену індексацію, а також відповідно особистих карток на грошового забезпечення Позивача стало відомо, що індексація грошового забезпечення не виплачувалась Позивачу з 01.01.2017 по день звільнення з військової служби.

Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Ухвалою від 02.07.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

10.12.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення заявлених вимог та вказав про наступне.

Порядок індексації грошового забезпечення військовослужбовцям визначений та затверджений законом України від 03.07.1991 за №1282-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення та постановою Кабінету Міністрів України від 17.03.2003 №1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення.

Представник зазначив, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення проводиться з місяця прийняття військовослужбовця на службу, тобто з моменту виникнення права на отримання грошового забезпечення.

Індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2017 по 30.11.2018 здійснювалась у відповідності до п.6 ПКМУ від 17.07.2003 № 1078 в межах фінансових ресурсів бюджету. У зв`язку з обмеженим фінансуванням грошового забезпечення індексація грошового забезпечення не виплачувалась.

Водночас представник зазначив, що питання щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку №1078 та Закону № 1282-ХІІ покладається на відповідача, а тому, вимога позивача невмотивована, щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_2 здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця січень 2008 року, оскільки суд не має права перебирати на себе повноваження органів державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питання, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади, суд уповноважений лише встановити право позивача на отримання індексації грошового забезпечення. Зазначене вище кореспондується із правовою позицією Верховного суду України, викладеною в постанові від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

07.09.2020 наказом командира військової частини НОМЕР_1 Західно - оперативного територіального об`єднання Національної гвардії України ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас відповідно до пп. а п.2 ч.5 ст.26 Закону України Поро військовий обов`язок і військову службу. 09.09.2020 згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №210 від 08.09.2020 Позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

На день виключення зі списків особового складу відповідачем не було проведено виплати індексації грошового забезпечення.

З метою з`ясування факту, чи відноситься він до числа таких військовослужбовців та причин у разі невиплати індексації, Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 , в якій просив виплатити індексацію грошового забезпечення по день виключення зі списків особового складу, у випадку її не нарахування та невиплати.

З наданої військовою частиною довідки про нараховану та виплачену індексацію, а також відповідно особистих карток на грошового забезпечення Позивача стало відомо, що індексація грошового забезпечення не виплачувалась Позивачу з 01.01.2017 по день звільнення з військової служби.

Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування індексації і зобов`язання її нарахувати та виплатити, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.91 №2011-XII (далі - Закон від 20.12.91 №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону від 20.12.91 №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з Преамбулою до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.91 №1282-XII (далі - Закон від 03.07.91 №1282-XII) цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст.1 Закону від 03.07.91 №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону від 03.07.91 за №1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями статті 4 Закону від 03.07.91 №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ст.6 Закону від 03.07.91 №1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Водночас в силу вимог ст.18, 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-III, індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно з пунктом 4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку №1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Отже, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Як видно із наданої військовою частиною довідки про нараховану та виплачену індексацію, а також відповідно особистих карток на грошового забезпечення Позивача, індексація грошового забезпечення не виплачувалась Позивачу з 01.01.2017 по день звільнення з військової служби.

Суд враховує, що 07.09.2020 наказом командира військової частини НОМЕР_1 Західно - оперативного територіального об`єднання Національної гвардії України ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас відповідно до пп. а п.2 ч.5 ст.26 Закону України Поро військовий обов`язок і військову службу. 09.09.2020 згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №210 від 08.09.2020 Позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з пунктом 10-2 Порядку №1078 (у редакції чинній на день прийняття на військову службу), для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник

Отже, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Разом з тим, відповідно до норми абз.3 п.5 Порядку №1078, сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Беручи до уваги те, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з 01.01.2017 по 30.11.2018 індексація грошового забезпечення не виплачувалась, суд доходить висновку, що індексація грошового забезпечення підлягає нарахуванню та виплаті за цей період.

У зв`язку з цим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також позивач вважає, що базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення за вказаний вище період - є саме січень 2016 року.

Оцінюючи дану позицію, суд зазначає наступне.

Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Таким чином місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Окремо суд вказує й на те, що положеннями статті 4 Закону №1282-ХІІ передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться лише в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Отже, у разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу у місяці підвищення береться за 1 або 100%, тобто, місяць підвищення вважається базовим і індексація в цьому місяці не проводиться, якщо сума підвищення заробітної плати (у базовому місяці враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру) перевищить суму індексації. Починаючи з наступного за базовим місяця наростаючим підсумком розраховується індекс для проведення подальшої індексації.

На думку суду, в даному випадку, розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивачка проходила службу та який виплачував йому грошове забезпечення. І саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі Педерсен і Бодсгор проти Данії зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі "Волохи проти України" (заява №23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. "…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання".

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

За таких обставин, суд робить висновок, що повноваження відносно обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку №1078 та Закону №1282-XII, покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця "січень 2016 року" відсутні.

До відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.

Більш того, суд акцентує увагу, що відповідне нарахування та виплата індексації за відповідний період ще не проведено, відповідно не визначено базовий місяць.

Відтак, позов в частині зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 1 січня 2016 року є передчасним та не підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів на спростування доводів позивача та виплату індексації грошового забезпечення у спірний період у повному обсязі.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору. Разом з тим повідомляє про витрати на професійну правничу допомогу у розмір 2000 гривень, надавши докази їх понесення. Відтак, заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає задовленню.

Керуючись статтями 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2017 по 30.11.2018 включно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення 01.01.2017 по 30.11.2018 включно.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисячі гривень).

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ).

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (22400, Вінницька обл., м. Калинівка, вул. Мазепи, 46, Код ).

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.
Згідно з оригіналом
Суддя:
Секретар: