Справа № 280/7562/21
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

19 січня 2022 року (10:45)Справа № 280/7562/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Калашник Ю.В.,

секретар судового засідання Шелепко Б.В.,

за участю представників: позивача Діордієва О.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ПОЗИТИВ» (72311, Запорізька область, м. Мелітополь, пр.Хмельницького Богдана, буд. 60, ), до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, код ЄДРПОУ ВП: 44118663) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в частині,

ВСТАНОВИВ:

25.08.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ПОЗИТИВ» (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.08.2021 № 2 в частині податкового зобов`язання на суму 307281,50 грн., та рішень від 03.08.2021 № 2 в частині податкового зобов`язання на суму 366296,75 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за результатами перевірки позивача, контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог чинного законодавства, а саме: пп.134.1.1 ст. 134, п.135.1 ст.135 ПК України, у результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 286772 грн.; пп.14.1.181, п.14.1, ст. 14, п.44.1, ст.44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 319709 грн. За результатами перевірки відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення від 03.08.2021, з якими позивач частково не погоджується. Висновки акту перевірки, які відображають позицію перевіряючих базується на зазначеній в розділі 3 інформації, щодо правовідносин позивача з власними контрагентами-постачальниками. Так, позивач не погоджується із висновками податкового органу про наявність порушень вимог податкового законодавства під час вчинення господарських операцій із контрагентами: TOB «НЕСТОРН», TOB «ВАТЕРБРІК», TOB «ВІСТА ПРОМ», TOB «КОНФОР», ТОВ «АНДРОМО ОПТ ТОРГ». Відповідач вважає, що документи отримані від вказаних контрагентів-постачальників не можуть вважатися підтверджуючими у межах проведення господарської операції. Проте, позивач зауважує щодо відсутності конкретних доказів щодо порушень позивачем норм податкового законодавства та, як наслідок, складення акту перевірки на підставі припущень. Зазначає, що здійснення протиправних висновків щодо фактичної відсутності здійснення господарських операцій з контрагентами та, як наслідок, недійсність первинних документів, відсутність права на включення сум придбаного товару/отриманих послуг до складу валових витрат, відсутність права на включення сум отриманого ПДВ до податкового кредиту. Висновки Акту перевірки про заниження податку на додану вартість та завищенню суми від`ємного значення ПДВ через недійсність первинних документів не ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Так, підставою для встановлення порушення вимог податкового законодавства з питань податку на додану вартість стала податкова інформація, за ланцюгом постачання та про вивчення можливостей постачання 3-4 ланки постачання, наявність у контрагентів постачальників по ланцюгу виробничих можливостей, транспорту, найманих працівників. Проте, позивач не відповідальний за первинне введення товару в обіг, а тому не має обов`язку будь-яким чином підтверджувати такі обставини та більш того, нести відповідальність. Водночас дефектність контрагента платника податків не свідчить про дефектність самих господарських операцій, а відтак не є вичерпним доказом при встановленні або нереальності господарської операції, або відсутності в ній ділової мети. Також, позивач як продавець та покупець товару не може нести відповідальність ані за наявність/відсутність трудових ресурсів у свого контрагента, ані за несплату ним податків, ані за неподання ним звітності або за можливу недостовірність відомостей. Окрім того, в акті перевірки контролюючий орган не наводить належних доказів на підтвердження того, яким чином було встановлено відсутність документального підтвердження здійснення господарських операцій. На підставі вказаного просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 30.08.2021 відкрито загальне позовне провадження.

14.09.2021 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №52890), в якому представник відповідача позовні вимоги не визнає. Зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними. Посилається на наявність кримінальних проваджень відносно контрагентів позивача. Зазначає, що під час господарських операції позивача мало місце реалізація товару, джерело походження яких не встановлене. Також зауважує на відсутність первинної транспортної документації, яка відноситься до первинних документів, на основі яких ведеться бухгалтерський облік, неможливість здійснення підприємствами-контрагентами фінансово-господарської діяльності: відсутність належної кількості працівників, відсутність у власності або користуванні будь-яких об`єктів оподаткування (адміністративних і виробничих об`єктів), не придбання будь-яких послуг, необхідних для провадження господарської діяльності, наявність інформації щодо визначення підприємства «суб`єктом фіктивного підприємництва», відсутність у ланцюгу псевдопостачання можливості для виробництва товару (його імпорту, іншого реального джерела введення в обіг перевіреному та попередніх звітних періодах), подання податкової звітності з ПДВ лише протягом незначного проміжку часу, який обмежується періодами декларування нереальних взаємовідносин з зацікавленим колом контрагентів. Таким чином позовні вимоги вважає необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні позову.

Протокольною ухвалою суду від 09.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 06.12.2021.

Ухвалою суду від 06.12.2021 провадження у справі зупинено до 11.01.2022.

Ухвалою суду від 11.01.2022 провадження у справі поновлено.

У судовому засіданні оголошувалась перерва до 19.01.2022.

У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив та надав пояснення, відповідно до відзиву на позову заяву.

Враховуючи норми ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні 19.01.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне.

У період з 09.06.2021 по 01.07.2021, посадовими особами ГУ ДПС у Запорізькій області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Компанія Позитив», за результатами якої складено Акт перевірки від 08.07.2021 №6017/08.01-07-02/36315588.

Під час перевірки встановлено та у акті зафіксовані порушення ТОВ «Компанія Позитив» вимог податкового законодавства, а саме:

1. підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135, з урахуванням вимог пункту 44.1 пункту 44.2 статті 44, ПК України, пункту 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», у результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 286772 грн. у тому числі:

2017 рік - 21 302 грн.; 2018 рік - 77 054 грн.; півріччя 2019 року - 9 456 грн.; 3 квартали 2019 року - 23 039 грн.; 2019 рік - 98 877 грн.; 3 квартали 2020 року - 89 539 грн.; 2020 рік - 89 539 грн.

2. підпункту 14.1.181, пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.5, пункту 198.6 статті 198 ПК України, у результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 319709 грн., у тому числі: листопад 2017 року - 9080 грн.; грудень 2017 року - 14589 грн.; грудень 2018 року - 85616 грн.; липень 2019 року - 4855 грн.; жовтень 2019 року - 21817 грн.; грудень 2019 року 84264 грн.; вересень 2020 року - 99488 грн.

За результатами проведеної перевірки та на підставі висновків Акту перевірки від 08.07.2021 №6017/08.01-07-02/36315588, відповідачем щодо позивача 09.08.2021 винесені податкові повідомлення рішення:

№ 2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 336080,25 грн., у т.ч. за податковим зобов`язанням 286772,00 грн. та 49308,25 грн. за штрафними санкціями;

№ 2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на 399636,25 грн., у т.ч.: за податковим зобов`язанням 319709,00 грн. та 79927,75 грн. за штрафними санкціями.

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в частині, звернувся до суду із вказаним позовом.

Суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані ПК України.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п.135.1 ст.135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.44.2 ст.44 ПК України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають фактично відбутись, вони повинні підтверджуватись належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, а також такі операції мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Право на нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Так, як встановлено судом, однією з підстав для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень були висновки контролюючого органу про те, що позивач не отримував товари, роботи, послуги від контрагентів постачальників TOB «НЕСТОРН», TOB «ВАТЕРБРІК», TOB «ВІСТА ПРОМ», TOB «КОНФОР», ТОВ «АНДРОМО ОПТ ТОРГ».

Судом зі змісту відзиву та пояснень представника відповідача встановлено, що висновок про порушення позивачем вимог чинного законодавства контролюючим органом зроблений через на наявність кримінальних проваджень відносно контрагентів позивача; висновків про реалізацію товару, джерело походження яких не встановлене; через відсутність первинної транспортної документації, яка відноситься до первинних документів, на основі яких ведеться бухгалтерський облік; через неможливість здійснення підприємствами-контрагентами фінансово-господарської діяльності: відсутність належної кількості працівників, відсутність у власності або користуванні будь-яких об`єктів оподаткування (адміністративних і виробничих об`єктів), не придбання будь-яких послуг, необхідних для провадження господарської діяльності, наявність інформації щодо визначення підприємства «суб`єктом фіктивного підприємництва», відсутність у ланцюгу псевдопостачання можливості для виробництва товару (його імпорту, іншого реального джерела введення в обіг перевіреному та попередніх звітних періодах), подання податкової звітності з ПДВ лише протягом незначного проміжку часу, який обмежується періодами декларування нереальних взаємовідносин з зацікавленим колом контрагентів.

Проте, суд зазначає, що такі висновки відповідача є нічим не підтвердженими.

Разом з тим, суд зазначає, що зазначене твердження контролюючого органу спростовується наданими до матеріалів справи видатковими накладними, платіжними дорученнями, товарно-транспортними накладними, тощо, які містяться в матеріалах справи. В той же час, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів протилежного.

Крім того судом встановлено, що товари, які придбавали позивачем були ним використані під час виконання зобов`язань перед Мелітопольської міською радою Запорізької області за договором №ZP03_05 щодо здійснення капітального ремонту об`єкту «Дитяча музична школа №1», на загальну суму 22401192,02грн.

Так в матеріалах справи міститься акт Управління східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 26.02.2021 №040806-20/1, відповідно до якого:

«…відповідно до наданих до ревізії актів форми №КБ-2 за березень-листопад 2020 року ТОВ «Компанія Позитив» виконано робіт на замовлення ВКБ ММР ЗО по об`єкту «Дитяча музична школа №1,вул. Гетьманська, 135, м.Мелітополь, Запорізька область капітальний ремонт (коригування)» на загальну суму 22401192,02 грн. (з ПДВ), що відповідає істотним умовам Договору №ZP03_05 в частині вартості та термінів виконання робіт…».

На підтвердження виконання позивачем робіт на суму 22401192,02 грн., позивач надає Акт №10 від 12.01.2021, складений між ТОВ «Компанія Позитив» та комісією Мелітопольської міської ради.

Таким чином, позивачем доведено використання отриманого товару у своїй господарській діяльності.

В той же час, контролюючим органом на противагу посиланням позивача не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження визнання в судовому порядку угод між позивачем та TOB «НЕСТОРН», TOB «ВАТЕРБРІК», TOB «ВІСТА ПРОМ», TOB «КОНФОР», ТОВ «АНДРОМО ОПТ ТОРГ» не дійсними.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов`язковим для правозастосування органами правосуддя.

У п.38 рішення Європейського суду з прав людини від 9 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України» (заява №803/02, INTERSPLAV проти України) зазначено, що на думку суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Щодо до посилань податкового органу на наявність кримінальних проваджень, то суд зазначає, що обставини встановлені в ході досудового розслідування не можуть бути самостійною підставою для посилань контролюючого органу щодо порушення позивачем положень Податкового кодексу України. Крім того, жодних вироків на стосовно контрагентів позивача відповідач суду не надав та зазначив, що на цей час досудове розслідування триває.

В той же час, відповідачем не доведено, що обставини, встановлені в ході досудового розслідування, будь-яким чином доводять порушення позивачем вимог чинного законодавства.

Жодних належних та допустимих доказів, щодо відсутності у контрагентів позивача матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано, а відсутність трудових ресурсів, на які посилається відповідач, не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Крім того, суд зазначає, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за виконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

Як зазначає Верховний Суд в постановах від 26.06.2018 у справі №808/2360/17 та від 05 червня 2018 року у справі №809/1139/17, посилання контролюючого органу на кримінальні провадження відкриті за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 Кримінального кодексу України відносно контрагентів позивача обґрунтовано відхилені судом апеляційної інстанції, оскільки вказані не містять у собі встановлених обставин, які б свідчили про невиконання контрагентами своїх договірних зобов`язань саме по господарських відносинах з позивачем або обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 у справі № 21-47а10 (№ в ЄДРСРУ 14222198), відповідно до якої чинне законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.09.2018 у справі №820/903/18, останній визнає, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та формування податкового кредиту з податку на додану вартість повинні бути підтверджені належними і допустимими первинними документами, які відображають реальність спірних господарських операцій, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Реальність операцій з поставки товарно-матеріальних цінностей, проведення ремонтних робіт за наслідками яких сформовано витрати, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, та податковий кредит з податку на додану вартість, досліджена та підтверджена судами попередніх інстанцій на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку.

Отже, наявність кримінального провадження щодо контрагента платника податків, в якому не винесено вироку суду в кримінальному провадженні або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, в силу приписів частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанції) не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними.

Суд зауважує, що у пункті 110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Європейський Суд з прав людини визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

З огляду на зазначене вище, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішень у відповідній частині, у зв`язку з чим такі рішення підлягають скасуванню у відповідних частинах, а позовні вимоги задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ПОЗИТИВ» (72311, Запорізька область, м. Мелітополь, пр.Хмельницького Богдана, буд. 60, ), до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, код ЄДРПОУ ВП: 44118663) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в частині, - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.08.2021 № 2 в частині нарахованого податкового зобов`язання на суму 307281,50 грн. та від 03.08.2021 № 2 в частині нарахованого податкового зобов`язання на суму 366296,75 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ПОЗИТИВ» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 10370,19 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 31.01.2022.

Суддя Ю.В. Калашник