Справа № 120/17262/21-а
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 січня 2022 р. Справа № 120/17262/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Свентуха Віталія Михайловича,

за участю:

секретаря судового засідання: Волинець В.М.,

позивача: не з`явився,

представник відповідача: Гогія Ю.С.,

третя особа: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головний відділ внутрішньої та власної безпеки "Центр" Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача щодо ненадання відповіді на запит про надання інформації від 30.09.2021 року.

Ухвалою суду від 06.12.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

21.12.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, оскільки Окрема комендатура охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено законодавством України.

29.12.2021 року представником відповідача подано додаткові пояснення у яких зазначено, що відповідач не володіє інформацією, виявленою за результатами перевірки Головним відділом внутрішньої та власної безпеки "Центр" Державної прикордонної служби України стосовно позивача.

Ухвалою суду від 06 січня 2022 року заяву відповідача задоволено та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головний відділ внутрішньої та власної безпеки "Центр" Державної прикордонної служби України. Даною ухвалою також встановлено третій особі строк для подання пояснень щодо позову в порядку статті 165 КАС України.

Позивач у судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи без його участі (вх.№443/22).

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Правом на подання пояснень щодо позову в порядку статті 165 КАС України також не скористався.

Дослідивши подані докази, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив наступне.

Листом від 26.08.2021 року №121/278-2741 Окрема комендатура охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України повідомила позивача, що в ході проведення заходів вивчення, як кандидата на військову службу за контрактом та перевірки наданих стосовно себе даних, виявлені підстави, які перешкоджають проходженню військової служби за контрактом в органах Державної прикордонної служби України.

30.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України, як розпорядника інформації, в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації", із запитом, у якому просив надати інформацію щодо виявлених підстав, які перешкоджають проходженню військової служби за контрактом в органах Державної прикордонної служби України і у зв`язку із чим заходи подальшого вивчення відносно нього припинено, джерела отримання такої інформації та підтверджуючі таку інформацію документи.

У відповідь на запит позивача, відповідач листом від 08.10.2021 року №121/342-3340 повідомив, що запит потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, а тому керуючись частиною 4 статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" строк розгляду запиту продовжено на 20 робочих днів.

Надалі, відповідач у листі №121/363-3540 від 26.10.2021 року вказав, що в ході проведення заходів вивчення позивача, як кандидата на військову службу за контрактом та перевірки наданих стосовно себе даних, підрозділом внутрішньої та власної безпеки Державної прикордонної служби України виявлена інформація, які перешкоджає проходженню військової служби за контрактом в органах Державної прикордонної служби України.

На підставі виявленої інформації підрозділом внутрішньої та власної безпеки Державної прикордонної служби України, керуючись пунктом 14 розділу ІІІ Порядку №473, листом від 26.08.2021 року №121/278-2741 позивача проінформовано про відмову в прийнятті на військову службу за контрактом у Державній прикордонній службі України.

Разом із тим, на думку позивача, ненадання відповідачем відповіді на запит суперечить вимогам Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Наведені вище обставини слугували підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

За визначенням статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Отже, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом, отриманим або створеним виключно суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків та володіти яким у подальшому може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.

Згідно зі статтею 3 Закону № 2939-VІ право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Водночас, відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулює Закон України "Про інформацію" від 02.10.1992 № 2657-XII (далі - Закон № 2657 - XII).

Так, згідно зі статтею 1 Закону № 2657-XII інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

При цьому, за змістом пункту 2 частини першої статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" № 2939-VI від 13.01.2011 року (далі - Закон № 2939-VI) доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно зі статтею 12 Закону № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

За правилами статті 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; 6) надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

В силу положень статті 16 Закону № 2939-VI розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань запитів на інформацію розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію та надання консультацій під час оформлення запиту. Запит, що пройшов реєстрацію у встановленому розпорядником інформації порядку, обробляється відповідальними особами з питань запитів на інформацію.

Стаття 19 Закону № 2939-VI визначає, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Згідно з частиною четвертою та п`ятою статті 19 Закону № 2939-VI письмовий запит подається в довільній формі, яка має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Частина перша статті 20 Закону № 2939-VI зобов`язує розпорядника інформації надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 1 ст. 20 Закону № 2939-VI).

Судом встановлено, що позивач звернувся до Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України, як розпорядника інформації, в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації", із запитом на інформацію, у якому просив надати інформацію щодо виявлених підстав, які перешкоджають проходженню військової служби за контрактом в органах Державної прикордонної служби України і у зв`язку із чим заходи подальшого вивчення відносно нього припинено, джерела отримання такої інформації та підтверджуючі таку інформацію документи.

Так, згідно з частиною 1 статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Статтею 23 Закону № 2939-VI закріплено право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника інформації та передбачено, що такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зауважує, що надання відповіді на отриманий запит має імперативний характер, у незалежності від того, до яких висновків дійде суб`єкт владних повноважень чи інший розпорядник публічної інформації.

У ході розгляду справи, судом встановлено, що діям відповідача щодо вивчення позивача, як кандидата на військову службу за контрактом та виявлення підстав, які перешкоджають проходженню військової служби за контрактом в органах Державної прикордонної служби України передувала перевірка Головним відділом внутрішньої та власної безпеки "Центр" Державної прикордонної служби України.

Представником відповідача вказано, що Окрема комендатура охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України не володіє інформацією, виявленою за результатами перевірки Головним відділом внутрішньої та власної безпеки "Центр" Державної прикордонної служби України стосовно позивача.

У даному випадку суд зазначає, що згідно з частиною 3 статті 22 Закону від 13.01.2011 №2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

Тобто, у випадку, якщо відповідач не володів інформацією, про яку запитував позивач, то він мав би про це повідомити позивачу та скерувати запит до тієї особи, яка може надати таку інформацію.

Проте, відповідачем всупереч частини 3 статті 22 Закону від 13.01.2011 №2939-VI не скеровано запит позивача про надання інформації до Головного відділу внутрішньої та власної безпеки "Центр" Державної прикордонної служби України, хоча про володіння такою інформацією третьою особою відповідачу було достеменно відомо.

Окрема комендатура охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України у відповідь на запит позивача обмежилась відправленням листа, який не містить запитуваної інформації, а лише дублює та підтверджує факт наявності даних, які перешкоджають військовій службі за контрактом без їх конкретизації, про які запитував ОСОБА_1 .

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо не надання відповіді на запит на інформацію ОСОБА_1 від 30.09.2021 року є протиправними.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України надати повну інформацію на запит від 30.09.2021 року з урахуванням висновків суду, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 4 статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом в рішенні.

З огляду на вищевикладені положення, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 30.09.2021 року, із урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

Окрім того, позивач в змісті позовних вимог просить суд вирішити процесуальне питання щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі - шляхом зобов`язання його подати у встановлений судом строк звіт про його виконання є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.

В даному ж випадку, суд не вбачає підстав для окремого встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, наголошуючи при цьому, що, відповідно до частин 2-3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 908 грн. судового збору підлягають відшкодуванню частково у розмірі 605,33 грн. (2/3 задоволених вимог).

На підставі викладеного та керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України щодо не надання відповіді на запит на інформацію ОСОБА_1 від 30.09.2021 року.

Зобов`язати Окрему комендатуру охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України повторно розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 30.09.2021 року, із урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (вул. Світла, 6, м. Київ, 02121, ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,33 грн. (шістсот п`ять гривень 33 копійки) гривень.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Окрема комендатура охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (вул. Світла, 6, м. Київ, 02121, );

Третя особа: Головний відділ внутрішньої та власної безпеки "Центр" Державної прикордонної служби України (м. Бориспіль-7, Київська область, 08301).

Рішення у повному обсязі складено 01.02.2022 року.

Суддя Свентух Віталій Михайлович