Справа № 335/8007/20
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року Справа № 335/8007/20 ЗП/280/106/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району (69106, м. Запоріжжя, вул. Аматорська, 56, код )

про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду із позовною заявою до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району (далі відповідач), в якій просила суд стягнути з Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району на користь ОСОБА_1 нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 11.11.2011 по 31.05.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя 30.09.2011 по справі № 2а-918/11 у загальній сумі 15 069,54 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 14 травня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району на користь ОСОБА_1 нараховані на суму заборгованості інфляційні витрати та 3 % річних за період з 19.02.2016 року 20.09.2020 року в розмірі 4510 грн. 48 коп.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району задоволено частково. Рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 14 травня 2021 року по цій справі скасовано. Провадження в справі закрито.

26 листопада 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду від Запорізького апеляційного суду за підсудністю надійшла справа №335/8007/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2021 справу передано на розгляд головуючому судді Максименко Л.Я.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2011 по справі № 2а-918/11, зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району (правонаступником якого є Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району) перерахувати та виплатити ОСОБА_2 щорічну грошову допомогу на оздоровлення за 2008-2010 р. в розмірі, передбаченому ст.. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Постанова суду набрала законної сили 11.11.2011 року. Відповідачем було здійснено перерахунок основної та додаткової пенсії у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані до виплати грошові кошти у сумі 7806,00 грн. Стягувач у справі № 2а-918/11 ОСОБА_2 , помер, його правонаступником є позивач ОСОБА_1 згідно ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2019. Вказує, що на час подання позову, сума заборгованості, перерахована за судовим рішенням суду так і не була фактично виплачена позивачу. Посилаючись на вищезазначене просила суд стягнути на свою користь нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 11.11.2011 року по 31.05.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2011 у загальному розмірі 15069 грн. 54 коп.

Відповідач позовну заяву не визнав. У відзиві вх. № 76072 від 21.12.2021 вказав, що Заводський районний суд м.Запоріжжя 30.09.2011 по справі №2а-918/11 зобов`язав управління здійснити донарахування та виплатити ОСОБА_2 щорічну допомогу на оздоровлення, у відповідності до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат за 2008-2010 рік , з урахуванням фактичних виплат здійснених за вказаний період. Зазначає, що позивач 30.09.2019 звернувся з заявою про примусове виконання рішення суду до головного територіального управління юстиції у Запорізької області управління державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень. Посилається на те, що виконавча служба 13.04.2020 надсилає постанову про відкриття виконавчого документа до органів Казначейської служби, згідно з постановою №440 від 03.09.2014. Зазначає, що якщо позивач не реалізував своє право (не звернувся до органу Казначейства або до виконавчої служби) управління не може нести за це відповідальність. Вказує, що вимоги позивача до управління не можуть бути задоволені, так як, насамперед, в управління відсутнє невиконане грошове зобов`язання (позивач не звернувся за стягненням суми боргу до органів Казначейства), внаслідок чого відсутні підстави для виплати 3% річних простроченого грошового зобов`язання, яке за Законом при виконанні судових рішень даної категорії, має сплачуватися органами Казначейства. Також управління не погоджується з періодом розрахунку інфляційних збитків та 3% річних. Адже, цивільним законодавством України передбачено загальний строк позовної давності, який складає три роки та спеціальну позовну давність, яка складає один рік та застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).. З огляду на таке, зазначає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 01.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №335/8007/20 (ЗП/280/106/21). Призначено розгляд справи без виклику сторін та проведення судового засідання.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2011 по справі № 2а-918/11, зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району (правонаступником якого є Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району) перерахувати та виплатити ОСОБА_2 щорічну грошову допомогу на оздоровлення за 2008-2010 р. в розмірі, передбаченому ст.. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постанова суду набрала законної сили 11.11.2011.

22.04.2014 на виконання вказаної постанови видано виконавчий лист.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2019 замінено стягувача у виконавчому листі № 2а-918/11 з ОСОБА_2 , який помер, його правонаступником ОСОБА_1 .

Боржником було частково виконано рішення суду в частині здійснення нарахування до виплати коштів на суму 7806,00 грн.

У зв`язку з невиплатою коштів згідно Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2011 по справі № 2а-918/11 та з вимогою стягнути нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 11.11.2011 по 31.05.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя 30.09.2011 по справі № 2а-918/11 у загальній сумі 15 069,54 грн., позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

За положеннями статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин у справі № 2а-918/11 ) - справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

- суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

Суд зазначає, що в адміністративній справі № 2а-918/11 Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району (нині - Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району) виступало як суб`єкт владних повноважень у публічно-правовому спорі.

Поряд з вищенаведеним, слід зазначити, що за змістом частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти (частина 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень частини 3 статті 11 та частини 1 статті 13 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавець у частині 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Грошовим зобов`язанням, за змістом статей 524, 533-535 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

За частиною 2 статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стягнення інфляційних втрат регулюється статтею 625 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Системний аналіз вказаних норм права свідчить, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами належними до сплати кредиторові.

Між тим за встановленими обставинами між позивачем та відповідачем не виникло грошових правовідносин. Позивач не є кредитором по відношенню до відповідача.

Таким чином, оскільки між позивачем та відповідачем не виникли грошові правовідносини, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційні втрати та три проценти річних є безпідставними.

Вищенаведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 27.08.2020 у справі №804/871/16, від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570, від 08.02.2018 у справі №826/22867/15.

З огляду на вказане, підстави для задоволення даного позову відсутні.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, в межах компетенції, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району (69106, м. Запоріжжя, вул. Аматорська, 56, код ) про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 03.02.2022.

Суддя Л.Я. Максименко