Справа № 280/12118/21
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

02 лютого 2022 року Справа № 280/12118/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі по тексту відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області () щодо здійснення ОСОБА_1 . перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50% грошової суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді без зарахування до стажу роботи, що надає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці терміну строкової військової служби з 03.11.1983 по 18.12.1985, що становить 02 роки 01 місяць 15 днів, половину строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1986 по 03.06.1990, що становить 01 рік 11 місяців, а також робота на посадах слідчого з 01.08.1990 по 30.08.2000, що складає 10 років 01 місяць;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , на посаді суді і. який дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці: 14 років 08 місяців 09 днів стажу роботи на посаді судді; 12 років 04 місяці 08 днів стажу роботи на посадах слідчого; 02 роки 01 місяць 15 днів терміну строкової військової служби; половина строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.12. Дзержинського - 01 рік 11 місяців 00 днів, а всього 28 років 9 місяців 15 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, вже визначеного постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.12.2016 по справі № 310/7977/16-а та Розпорядженням Бердянського об`єднаного УПФ України в Запорізькій області № 821225 від 19.05.2017 у розмірі 90 % судової винагороди судді, який працює на відповідній посаді за довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 24.03.2020 № 08-02/1021, починаючи з 19.02.2020 з урахуванням фактично виплачених сум та здійснити нарахування та виплату компенсації інфляційних витрат на час виплати перерахунку відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання ним законної сили.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що на виконання Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.08.2020 по справі №280/4997/20, позивачу здійснено перерахунок пенсії на підставі довідки Територіального Управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 24 березня 2020 року №08-02/1021 про суддівську винагороду для об числення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року, при цьому відповідачем змінений розмір грошового утримання з 90% до 50% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, що протирічить Конституції України та рішень Конститу ційного Суду України з цих питань. Листом відповідач відмовив у перерахунку, посилаючись на те, що з 18.02.2020 порядок визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці регулюється ст.142 Закону України №1402, в якій зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір цього утримання збільшується на 2 відсотки грошового утримання судді. Позивач не погоджується з такою позицією відповідача та зазначає, посилаючись на правовий висновок Верховного Суду, що правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є тільки факт зміни грошового утримання складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а не перерахунок відсотків. Також із зазначеного листа, позивач дізнався про незарахування до його стажу служби у Збройних силах, половини часу навчання у Харківському юридичному інституті та періоду роботи на посаді слідчого. З наведених підстав позивач звернувся до суду із позовом.

Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року відкрито провадження по справі №280/12118/21 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

05.01.2022 від представника відповідача через канцелярію суду (вх. №542) до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає наступне. Конституційним Судом України 18.02.2020 прийнято рішення № 2-р/2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402, яким визнано неконституційним, зокрема, пункт 25 розділу XII Закону № 1402. Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402 не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення щомісячною грошового утримання суддів у відставці. Таким чином, відповідаем вірно здійснено відповідний перерахунок, який наразі і є предметом спору, у відповідності до вимог Закону № 1402, які є чинними на момент розгляду справи. З наведених підстав просить суд у задоволенні позову відмовити. Зарахування до стажу роботи на посаді судді, для обчислення (розрахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби, періоду денної форми навчання в вищому навчальному закладі та періоду роботи на посадах слідчого, чинним законодавством не передбачено.також представник відповідача посилається на пропуск строку звернення до суду. Враховуючи те, що між Позивачем та Головним управлінням має місце спір про право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді, а отже, цей дохід не був нарахований і управління не порушило строків виплати зазначених сум, передбачених зазначеною статтею Закону № 2050, тому підстави для нарахуваня компенсації відсутні. З наведених підстав просить суд у задоволенні позову відмовити.

11 січня 2022 року від позивача через канцелярію суду (вх. №1881) подана відповідь на відзив.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, відповідно до Указу Президента України № 1271/2001 від 27.12.2001,

ОСОБА_1 був призначений на посаду судді Енергодарського міського суду Запорізької області згідно наказу начальника управління юстиції в Запорізькій області № 1/6 від 23.01.2002, приступивши до виконання своїх обов`язків з 23 січня 2002 року. На підставі Указу Президента України № 505/2010 від 06.04.2010, був переведений на роботу на посаді судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, та зарахований до складу цього суду згідно наказу голови Бердянського міськрайонного суду № 46-К від 05.05.2010, де приступив до виконання своїх обов`язків з 05 травня 2010 року. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 №1600-VIIІ «Про звільнення суддів», у зв`язку з подачею заяви про відставку, його повноваження судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області були припинені, та наказом голови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області № 53-к від 03.10.2016 він був відрахований зі штату Бердянського міськрайонного суду.

Постановою Бердянською міськрайонного суду Запорізької області від 08.12.2016, залишеною без змін судами вищих інстанцій, по справі № 310/7977/16-а, провадження № 2-а/3 10/696/16, за позовом ОСОБА_1 до Бердянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, позов задоволено.

Визнано протиправними дії Бердянського об`єднаного УПФУ в Запорізькій області щодо встановлення позивачу ОСОБА_1 , щомісячного довічного грошового утримання судді у підставці в меншому розмірі, без урахування загального стажу судді, в тому числі половінні строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті.

Зобов`язано Бердянське об`єднане УПФУ в Запорізькій області зарахувати мені. ОСОБА_1 , стаж моєї роботи, який дає право на відставку та на отримання довічного грошового утримання, 1/2 строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті з 01.09.1986 по 03.06.1990, що становить 01 рік 11 місяців.

Зобов`язано Бердянське об`єднане УГІФУ в Запорізькій області, починаючи з 04.10.2016, нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до ч.3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус судій» в розмірі 90% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування без обмеження граничного розміру, з урахуванням вже сплачених сум.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач, ОСОБА_1 , є суддею у відставці, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, призначеної відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.10.2020 по справі №280/5231/20, відповідач здійснив перерахунок щомісячно го довічного грошового утримання судді у відставці, при цьому зазначив розмір грошового утримання судді у відставці з 90 % до 54 % від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

З 04.10.2016 по 19.02.2020 позивач отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням постанови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2016 року по справі № 310/7977/16-а, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року та постановою Верховного Суду України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09 листопада 2018 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.08.2020 по справі № 280/4997/20 визнано протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови позивачу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці з 19.02.2020 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 24.03.2020 № 08-02/1021.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 24.03.2020 № 08-02/1021, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Рішення набрало законної сили 28.09.2020.

20 вересня 2021 року позивач звернувся із заявою з проханням роз`яснити на якій підставі розмір відсотків при розрахунку довічного грошового утримання мені, як судді у відставці, зменшено з 90% на 50 %.

Відповідно до надісланого листа-відповіді Головного управління ГІФУ в Запорізькій області № 14928-13626/П-02/8-0800/21 від 20.10.2021 та згідно виписки з розпоряджень Бердянського об`єднаного УПФУ в Запорізькій області № 821225 від 03.11.2016 та № 821225 від 19.05.2017 відповідач не заперечував та зарахував стаж роботи позивача, який надає право на отримання довічного грошового утримання 26 років 10 місяців та 15 днів. Крім того, вищезазначеним рішенням від 08.12.2016 суд зобов`язав Бердянське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати мені, ОСОБА_1 , в стаж роботи, який дає право на відставку та на отримання довічного грошового утримання, 1/2 строку навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту, що становить 1 рік 11 місяців, а всього загальний стаж роботи, який надає право на отримання довічного грошового утримання складає 28 років 9 місяців 15 днів, а саме: - 14 років 8 місяців 9 днів стаж судді; - 10 років 1 місяць слідчий стаж: - 1 рік 11 місяців навчання на денному відділенні у Харківському юридичному інституті; - 2 роки 1 місяць 15 днів термін строкової військової служби.

На заяву позивача від 20.09.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області листом № 14928-13626/П-02/8-0800/21 від 20.10.2021 повідомило, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку і на отримання довічного грошового утримання, складає лише 14 років 8 місяців 9 днів. Тому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 28.08.2020 по справі № 280/4997/20 здійснений з розрахунку 50% суддівської винагороди.

Не погоджуючись із такою відмовою, незарахуванням періоду роботи у Збройних силах, незарахуванням половини строку навчання та стажу роботи на посаді слідчого, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Щодо строків звернення до суду суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. З ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Про перерахунок відповідачем щомісячного довічного грошового утримання судді із застосуванням відсоткового значення суддівської винагороди саме в розмірі 50 відсотків, а також те, що при обчисленні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідачем враховано лише стаж роботи позивача на посаді судді 14 років 8 місяців 9 днів (замість врахованого попереднім рішенням суду загального стажу роботи позивача 28 років 9 місяців 15 днів), позивачу стало відомо лише у жовтні 2021 року з надісланого відповідачем на адресу позивача листа-відповіді Головного управління ПФУ в Запорізькій області № 14928-13626/П-02/8-0800/21 від 20.10.2021. До цього листа відповідачем додано копію рішення Бердянського об`єднаного УПФ України в Запорізькій області про перерахунок пенсії № 25 від 22.09.2020, зі змістом якого раніше позивач не був ознайомлений.

Тобто, позивач не звертався до суду з вимогою про встановлення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, покладаючись на виконання принципу незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України, оскільки на підставі постанови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.12.2016 (по справі № 310/7977/16-а), залишеною без змін судами вищих інстанцій, позивачу з 04.10.2016 вже було нараховане та виплачувалось щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90%, з врахуванням загального стажу роботи судді 28 років 9 місяців 15 днів.

Таким чином, про порушення своїх прав позивач дізнався лише у кінці жовтня 2021 року (простий лист надіслано 20.10.2021), з адміністративним позовом до відповідача звернувся 12.11.2021, тобто в межах строку звернення до адміністративного суду, передбаченого ст. 122 КАС України.

За таких обставин, вимоги закону щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду позивачем не порушено.

Щодо зарахування періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання та стажу роботи на посаді слідчого, суд зазначає наступне.

На час призначення щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон Ук раїни «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-УІ (далі - Закон №2453).

Згідно ст. 131 Закону №2453-УІ (в редакції чинній на час звільнення у відставку) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) чле на Вищої ради правосуддя. Вищої ради юстиції. Вищої кваліфікаційної комісії суддів Украї ни; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбігражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-УІ, в редак ції чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чин ності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до зако нодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-УІ зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої ст. 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення йо го від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повно важень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітра жів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та держав ному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за дія льністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах. Київському і Севастопольсько му міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді Украї ни, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з п. 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (чинної на час набуття мною стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного Законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», чинної на час набуття стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на по саді судці не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період про ходження строкової військової служби.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Крім того, згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 308/5911/17 за змістом ст. 43 Закону № 2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується час роботи саме на посадах прокурорів і слідчих.

Також, як вірно вказав суд першої інстанції відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Дана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №607/8578/17, від 13.02.2020 у справі №592/5433/17, від 18.06.2020 у справі №4981/3371/1.

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною другою статті 137 Закону №1402-УІІІ (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VІІІ, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Така правова позиція покладена в основу рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі №9901/805/18.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону №1402-VІІІ (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про статус суддів», яка була чинною на час призначення на посаду судді, суддею міг бути громадянин України, який має стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Згідно з частиною третьою статті 127 Конституції України у редакції, яка була чинною на час призначення мене на посаду судді, на посаду судді міг бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів України громадянин України, який, серед іншого, має стаж роботи у галузі права не менш як три роки.

Також, згідно положення Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21.12.2016 №1798-VІІІ, яким були внесені зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень якого було доповнено абз. 4 наступного змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

Окремо суд зазначає, що єдиним спеціальним суб`єктом права, уповноваженим згідно з наданими Конституцією України повноваженнями розраховувати стаж роботи особи на посаді судді є Вища Рада правосуддя, рішенням якої було встановлено, що стаж роботи позивача складає саме 24 років 11 місяців 05 днів

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 у справі №308/6953/17, від 11.09.2018 у справі №428/4671/17, від 01.10.2018 у справі №541/503/17, від 17.10.2018 у справі №140/263/17, від 23.10.2018 у справі №686/10100/15-а.

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи встановлено, що у Постанові Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.12.2016 по справі №310/7977/16-а (провадження №2-а/310/696/16) зазначено:«.. суд вважає, що до стажу роботи ОСОБА_1 , який надає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, повинно зараховуватися 14 років 08 місяців 9 днів стажу роботи на посаді судді, 10 років 01 місяць стажу роботи на посаді слідчого, половина строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті, що становить 01 рік 11 місяців та період проходження строкової військової служби, який дорівнює 02 роки 01 місяць та 15 днів..».

Зазначене рішення набрало законної сили 14 березня 2017 року.

З урахуванням наведеного, дії відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку щомісячного довічного утримання судді у відставці з зарахуванням до стажу роботи, що надає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання на денному факультеті Харківського юридичного інституту за спеціальністю правознавство з 01.09.1986 по 03.06.1986, незарахування строкової служби в Збройних силах СРС з 03.11.1983 по 18.12.1985, а також незарахування стажу роботи слідчого з 01.08.1990 по 30.08.2000 підлягають визнанню протиправними, та зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи судді половину строку навчання на денному факультеті Харківського юридичного інституту за спеціальністю правознавство з 01.09.1986 по 03.06.1990, строкової служби в Збройних силах СРС з 03.11.1983 по 18.12.1985, стажу роботи слідчого з 01.08.1990 по 30.08.2000 та здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням вже виплачених сум, забезпечить належний та ефективний захист порушених прав позивача.

Щодо розміру суддвіської винагородисуд зазначає наступне.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII).

Згідно із частиною першою статті 142 Закону №1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (частина друга статті 142 Закону №1402-VI).

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Зокрема, пунктом 25 розділу XII Закону №1402-VIII було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., № 41 - 45, ст. 529; 2015 р., № 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII, вказаний пункт 25 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнаний неконституційним.

Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 16.06.2020 у зразковій справі № 620/1116/20 (щодо перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці).

Враховуючи наведене, суд вважає, що на спірні правовідносини розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені статтею 142 Закону №1402-VIII.

За позицією позивача, в спірному випадку перерахунок щомісячного довічного грошового утримання мав бути здійснений із застосуванням показника 90%, оскільки на момент виходу у відставку за чинними на той час нормами Закону №2862-ХІІ розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача був обрахований як 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Натомість, на переконання суду розрахунок щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не може бути здійснений одночасно із застосуванням двох різних законів, а саме: щодо відсоткового показника суддівської винагороди по Закону №2862-ХІІ (який втратив чинність), а розмір суддівської винагороди - по Закону №1402-VIII (що чинний на теперішній час), оскільки такий розрахунок ставить суддів, які вийшли або вийдуть у відставку по Закону №1402-VIII у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом №2862-ХІІ, так як Закон №2862-ХІІ передбачав, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді за 20 років стажу роботи на посаді судді, а Закон №1402-VIII - 50 відсотків за 20 років суддівського стажу.

Згідно висновку Конституційного Суду України, викладеного у пункті 16 Рішення від 18.02.2020 №2-р/2020, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

За таких обставин, відповідно до частини 3 статті 142 Закону України №1402-VIII при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 відповідач повинен був врахувати стаж роботи позивача на посаді судді у розмірі повних 28 років.

Отже, при визначенні позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсоткове значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, становить 66%, а саме: 50% (20 років роботи на посаді судді) + 8 х 2% (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років).

Оскільки судом визнано протиправними дії відповідача щодо незарахування стажу роботи на посаді судді половину строку навчання на денному факультеті Харківського юридичного інституту за спеціальністю правознавство з 01.09.1986 по 03.06.1990, строкової служби в Збройних силах СРС з 03.11.1983 по 18.12.1985, стажу роботи слідчого з 01.08.1990 по 30.08.2000, та таким що підлягає скасуванню в частині визначення такого розміру довічного грошового утримання позивача як 66% та такого визначення стажу роботи судді - 28 років 9 місяців 15 днів, суд вважає необхідним зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із врахуванням до стажу судді, який дає право на відставку половину строку навчання на денному факультеті Харківського юридичного інституту за спеціальністю правознавство з 01.09.1986 по 03.06.1990, строкової служби в Збройних силах СРС з 03.11.1983 по 18.12.1985, стажу роботи слідчого з 01.08.1990 по 30.08.2000 із визначенням відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до частини 3 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016, починаєючи з 19.02.2020 з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо клопотання про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення по цій справі, суд зазначає, що відповідно до ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, є правом, а не обов`язком суду. Застосування наведеної норми є прерогативою суду, та передбачає право діяти на власний розсуд.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів існування у владного суб`єкта наміру допускати порушення закону у процедурі перерахунку та виплати пенсії. З огляду на зазначені обставини та норми Кодексу адміністративного судочинства України, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про встановлення судового контролю.

Щодо вимоги про нарахування компенсації.

Частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058, яка регламентує виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050 (далі - Закон № 2050) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок), для реалізації цього Закону.

Відповідно до статей 1, 2 Закону № 2050 підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноважено 1.го ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

За змістом цієї норми Закону № 2050 компенсація провадиться у разі, якщо пенсія була нарахована і не виплачена.

Враховуючи те, що між Позивачем та Головним управлінням має місце спір про право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді, а отже, цей дохід не був нарахований і управління не порушило строків виплати зазначених сум, передбачених зазначеною статтею Закону № 2050, тому підстави для нарахуваня компенсації відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи встановлено факт сплати судового збору у розмірі 951,60 грн, що підтверджується квитанцією № ПН2815559 від 22.04.2021.

Керуючись ст.ст.139, 241-246, 263,293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 158 Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо проведення ОСОБА_1 перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з 19.02.2020, в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 24.03.2021 №08-02/1021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із врахуванням до стажу судді, який дає право на відставку половини строку навчання на денному факультеті Харківського юридичного інституту ім. Ф.Є. Дзержинського за спеціальністю правознавство з 01.09.1986 по 03.06.1990, строкової служби в Збройних силах СРС з 03.11.1983 по 18.12.1985, стажу роботи слідчого з 01.08.1990 по 30.08.2000 із визначенням відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до частини 3 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016, починаєючи з 19.02.2020 з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) суму судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі виготовлено та підписане суддею 02.02.2022.

Суддя Р.В. Сацький